OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Il mio nome è vendetta

Il mio nome è vendetta (El meu nom és vendetta) és una pel·lícula d'acció i crim de Netflix dirigida per Cosimo Gomez. Ha estat subtitulada al català.

## Sinopsi

Santo, un antic sicari en nom de la 'Ndrangheta, viu tranquil·lament a Trentino amb la seva família. Tanmateix, rastrejat per dos delinqüents, que exterminen part de la seva família, fuig a Milà juntament amb la seva filla Sofia. Els dos planegen junts la seva venjança.

## Castaing

* Alessandro Gassmann com a Santo Romeo/Domenico Franzè
* Ginevra Francesconi com a Sofia Romeo
* Alessio Praticò com a Michele Lo Bianco
* Francesco Villano com a Rudi Crisarà
* Gabriele Falsetta com a Dr. Ferrario
* Marcello Mazzarella com a Vituzzo
* Mauro Lamanna com a Marino Gallo
* Sinja Dieks com a Ingrid Gruber
* Luca Zamperoni com a Patrick Gruber
* Remo Girone com a Don Angelo Lo Bianco
* Isnaba Na Montche com a Hakim

## Referències

* ↑ «Il mio nome è vendetta, il revenge film con Alessandro Gassmann su Netflix». Sky TG24, 01-12-2022. [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ Pasquini, Mattia. «Alessandro Gassmann in "Il mio nome è vendetta": Non è mai troppo tardi per diventare un action hero». Style Corriere, 01-12-2022. [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ «Me llamo Venganza». Goita què fan, ara!. [Consulta: 20 desembre 2022].
# Ilha Comprida

Ilha Comprida - és un municipi brasiler de l'estat de São Paulo. És una ciutat costanera i es localitza a una latitud 24° 44′ 28″ sud i una longitud 47° 32′ 24″ oest, estant a una altitud a nivell del mar. La seva població estimada el 2022 era de 13.419 habitants.

## Geografia

Té una àrea de 188,5 km². Aquest nom ve per la seva característica peculiar d'haver-hi 74 km d'extensió i, com a màxim, 4 km d'amplària en alguns punts.
Amb 74 quilòmetres de platges, àrees de manglars, cases de camp arqueològiques, mates, dunes i espècies rares d'aus, l'Illa Comprida és una de les últimes àrees on hi ha la Mata Atlântica i un dels últims ecosistemas no polucionats del litoral brasiler. Forma part del Complex Estuario Lagunar d'Iguape - Paranaguá, que constitueix un dels majors viveirs de peix i crustacis de l'Atlàntic Sud. Per tindre importància ambiental, l'Organització de les Nacions Unides per a Educació, Ciència i Cultura (UNESCO), a va incloure com Reserva de la Biosfera del Planeta. El municipi que té 100% del seu territori - 252 quilòmetres quadrats -, inclòs en Àrea de Protecció Ambiental, desenvolupa accions estructurals per a transformar-se en Ciutat Model del Turisme Sustentable.
Les dunes d'Illa Comprida s'escampen al llarg de la riba a les proximitats del Mar Petit i són passatgers obligatoris. Les dunes de l'Araçá, que queden 7,5 quilòmetres del costat esquerre del Boqueirão, reserven sorpreses als visitants amb moltes formacions, altura de fins a deu metres i una bonica vista al mar. També són trobades en el camí del Boqueirão Sud en grans extensions. Algunes d'elles acaben en les llacunes. Conèixer les dunes de l'Illa és un passeig inoblidable en la naturalesa. Les aus típiques són un espectacle a la part.

## Referències

* ↑ «ilha Comprida». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Ilha Comprida» (en portuguès). Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. [Consulta: 9 juliol 2022].
* ↑ de Campos, Patricia. «Ilha Comprida: Reserva da Biosfera do planeta». Cidade e Cultura. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ Dias, Pierre Philippe Belart Brandão; Martins, Maria Virgínia Alves; Clemente, Iara Martins Moreira Matos; Carelli, Thiago Gonçalves; Silva, Frederico Sobrinho da «ASSESSMENT OF THE TROPHIC STATE OF SAQUAREMA LAGOONAL SYSTEM, RIO DE JANEIRO (BRAZIL)» (en anglès). Journal of Sedimentary Environments, 2, 1, 30-03-2017, pàg. 49–64. DOI: 10.12957/jse.2017.28194. ISSN: 2447-9462.
* ↑ Junior, Izaias Carmacio; Rodrigues, Diogo Fernando; Figueiredo, Luiz Afonso Vaz de «Percepção ambiental e narrativas visuais da transformação da paisagem e suas relações com o turismo na Ilha Comprida (SP)» (en portuguès). Revista Brasileira de Ecoturismo (RBEcotur), 8, 5, 30-11-2015. DOI: 10.34024/rbecotur.2015.v8.6445. ISSN: 1983-9391.
# ITunes

iTunes és un reproductor multimèdia desenvolupat per Apple que permet reproduir, organitzar i comprar música i vídeos digitals. El programa és ara una interfície per a gestionar els continguts dels populars reproductors iPod, iPad i iPhone.
A més a més, amb l'iTunes es pot connectar a l'iTunes Store (amb connexió a internet) per a comprar i descarregar música digital, videoclips, programes de televisió, pel·lícules, jocs per a l'iPod, audiollibres, sons de trucada per al mòbil i multitud de podcasts. També és usat per descarregar aplicacions per l'iPhone, iPod touch i iPad amb iOS 2.0 o posterior.
L'iTunes és disponible per a ordinadors i tauletes amb Windows 10 a través de la botiga d'aplicacions Microsoft Store y per a ordinadors amb Windows 7 i Windows 8/8.1 des del web oficial d'Apple. L'iTunes també està disponible per a versions antigues de MacOS al lloc oficial d'Apple. L'iTunes no està disponible per a altres sistemes operatius, com ara Linux.

## Història

SoundJam MP, desenvolupat per Jeff Robbin i Bill Kincaid i alliberat per Casady & Greene el 1999, va esdevenir la base d'iTunes d'Apple quan la companyia el va comprar el 2000. Apple li va afegir una interfície nova i la capacitat de gravar discs compactes, va treure la funció d'enregistrament, i el va llançar com "iTunes" el gener de 2001.
En 2019, amb l'actualització de MacOS Catalina, l'antic programa d'escriptori iTunes va deixar d'estar disponible per a Mac per la qual cosa les seves funcionalitats de distribució de contingut multimèdia van dividir en tres noves aplicacions independents (Apple TV, Podcasts, Apple Music) i la funció de gestió dels dispositius mòbils d'Apple es troba integrada en el Finder tot i que encara iTunes segueix sent funcional i descarregable des del web oficial d'Apple en versions de MacOS anteriors a l'actualització MacOS Catalina.

## Propietats

Els usuaris d'iTunes tenen la possibilitat d'organitzar la seva música en llistes de reproducció, editar la informació dels arxius, gravar CD, convertir arxius a diferents formats, comprar música per Internet a través de la tenda iTunes Store i activar un visualitzador que presenta la música en forma gràfica. Una altra de les novetats d'iTunes són les 'llistes de reproducció intel·ligent', que automàticament detecten cançons segons un criteri de recerca triat per l'usuari, com una base de dades.

## Referències

* ↑ «Apple - iTunes - Download iTunes Now» (en anglès).
* ↑ Kincaid, Bill. «The True Story of SoundJam» (en anglès). Panic.
* ↑ Sasser, Cabel. «The true story of Audion» (en anglès). Panic.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial d'iTunes (anglès)
* Pàgina d'ajuda oficial sobre l'iTunes (anglès)
# IDE

IDE té els següents significats:
* IDE o entorn integrat de desenvolupament, eina informàtica per al desenvolupament de programari de manera còmoda i ràpida
* IDE o Parallel ATA
* IDE o Iniciativa de Defensa Estratègica, IDE, programa de defensa dels Estats Units contra míssils
* IDE Technologies, empresa israeliana de dessalinització d'aigua
# IDE Technologies

IDE Tecnologies (en hebreu: IDE טכנולוגיות) és una empresa israeliana de dessalinització d'aigua. La companyia va ser fundada el 1965. Les seves instal·lacions estan al Parc Industrial Hasharon a Tzoran-Kadima, Israel. El seu director és Asaf Bartfeld, i el seu president executiu és Avshalom Felber.
L'empresa ha construït plantes de dessalinització a Hadera, Ashkelon i a Soreq. En 2013, va acordar dissenyar la planta de dessalinització de Carlsbad, a Califòrnia. Aquesta planta va ser completada el 2016. Altres projectes en construcció inclouen plantes a Índia, Xile, Veneçuela i Mèxic.
L'empresa és co-propietat de l'empresa Substàncies Químiques d'Israel i Delek, després que Delek va comprar un 50% de la companyia el 2002. En 2014, ambdues entitats van aparaular vendre IDE Tecnologies a un inversor estranger per evitar el boicot dels països de la Lliga Àrab cap a l'Estat d'Israel.

## Referències

* 1 2 3 Company Overview of IDE Technologies Ltd.
* 1 2 «Delek Group: IDE Technologies». Arxivat de l'original el 2015-05-12. [Consulta: 25 febrer 2017].
* ↑ Vita Bekker, Israelis soak up high cost of desalination, Financial Times, novembre 28, 2011
* ↑ The Associated Press, Israel Solves Water Woes With Desalination, The New York Times, maig 30, 2014
* ↑ IDE Technologies to help build largest U.S. desalination plant Arxivat 2015-03-29 a Wayback Machine., Reuters, gener 3, 2013
* ↑ Reuters, Israel's IDE Technologies to help build largest U.S. desalination plant, Haaretz, gener 7, 2013
* ↑ Amy Kazmin, Chennai finds solution to water shortages, Financial Times, setembre 6, 2010
* 1 2 3 Yoram Gabison, Israel Chemicals puts desalination unit up for sale: IDE Technologies could fetch up to $1 billion as well as give the company access to Arab markets., Haaretz, novembre 12, 2014
* ↑ «IDE Technologies: About Us». Arxivat de l'original el 2017-02-26. [Consulta: 25 febrer 2017].
# Illa Yakobi

Yakobi (en rus: Якоби) és una illa deshabitada de l'arxipèlag Alexander, al sud-est d'Alaska, Estats Units. Es troba al sud del Cross Sound, a l'extrem occidental de l'illa de Chichagof, de la qual es troba separada per l'estret de Lisianski. L'illa té una superfície de 213,3 km², un perímetre de 97,7 quilòmetres i una altura màxima de 869 msnm. Es troba dins del Bosc Nacional Tongass.
El 1804 el capità Iuri Lissianski de la Marina Imperial Russa la va nomenar en honor a Ivan Iakobi, governador general d'Irkutsk. El nom tlingit de l'illa és Takhanes.

## Referències

* ↑ «Island Directory Tables» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-02-13. [Consulta: 11 abril 2024].
* ↑ «Tongass National Forest» (en anglès).
* ↑ Dauenhauer, Nora Marks; Dauenhauer, Richard; Black, Lydia T. Anóoshi Lingít Aaní Ká, Russians in Tlingit America: The Battles of Sitka, 1802 and 1804.. Seattle: University of Washington Press, 2008, p. XXVI. ISBN 978-0-295-98601-2.
* ↑ «Yakobi Island». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units.
# Iban Espadas Zubizarreta

Iban Espadas Zubizarreta (Tolosa, 4 d'agost de 1978) és un futbolista basc, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Va destacar a les categories inferiors de l'Athletic Club. Durant aquesta època va ser internacional amb la selecció espanyola sub-15, sub-16 i sub-18. No va arribar a donar el salt al primer equip bilbaí, tot romant en l'equip B.
En busca d'oportunitats, la temporada 99/00 recala a la Cartagonova, mentre que la 00/01 la passaria entre la Cultural Leonesa i el Recreativo de Huelva. L'estiu del 2001 fitxa pel Reial Saragossa, per incorporar-s'hi al seu filial. La temporada 02/03 puja al primer equip, tot disputant 18 partits i marcant 4 gols. Els aragonesos pugen a primera divisió, però a la màxima categoria, la participació del basc va caure a només set partits, la majoria de suplent.
Acabaria la temporada 03/04 al Cadis CF, de Segona Divisió. La temporada campanya següent, marxa a l'Almeria CF. A l'equip andalús qualla una bona temporada: 37 partits i 5 gols. Però, no té continuïtat i perd la condició de titular en el següent equip, el Ciudad de Murcia.
Entre 2007 i 2009 milita al modest Oriola CF. L'estiu del 2009 recala al Pontevedra CF.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Ibalpiel

Ibalpiel o Ibal-Pi-El és el nom dels següents personatges:
* Ibalpiel I o Ibal-Pi-El, general nòmada de Mari (Mesopotàmia), cap de la campanya contra els benjaminites i d'una campanya a Babilònia que va fracassar i fou reenviat a Mari per Hammurabi
* Ibalpiel II, rei d'Eshunna
# Illa de Faial

Faial (en portuguès Ilha do Faial, 'illa de la fageda') és la cinquena illa més gran de l'arxipèlag de les Açores, Portugal. La seva capital és Horta. La població és de 15.476 hab. L'àrea és de 173 km².
L'illa, d'origen volcànic, alberga un dels museus amb les millors tecnologies i recursos sobre els volcans. Es troba en la Ponta dos Capelinhos, zona on l'any 57-58 van emergir, a conseqüència d'una erupció, terres noves. Recorda un paisatge de la lluna.

## Medi físic

L'illa també és anomenada l'illa blava de les Açores, per la gran varietat de platges i flors, i també alguns habitants de Portugal l'anomenen el Paradís de les Açores. Ofereix des de la platja una magnífica vista del volcà de Pico. L'illa forma part del grup central de les Açores. El punt més alt és el Cabeço Gordo, amb una alçada de 1.043 m
Al bell mig de Faial es troba la gran Caldeira, un dels millors monuments naturals, formada pel cràter d'un volcà de 1450 m de diàmetre i 400 m de profunditat. Les vistes des d'aquesta alçada són espectaculars: l'illa de Pico on es troba la muntanya més alta de Portugal, l'illa de Saõ Jorge, la vall de Flamengos i Horta.
La seva vegetació està formada per prats verds, on pasturen vaques, boscos d'araucàries i flors com l'hortènsia, típica a l'arxipèlag però que en realitat va ser introduïda de fora. També trobem plantes invasores com les canyes. En la seva capital es poden admirar arbres de gran bellesa, com el loureiro o el drago. El clima afavoreix notablement a la vegetació, exuberant i rica. Al llarg del dia pot ploure, sortir el sol o estar núvol. La seva temperatura oscil·la al llarg de l'any entre 15 i 25 graus. Pertany al grup volcànic de la Macaronèsia, encara que, per la seva latitud, és molt més humida.

## Història

Els portuguesos la van prendre en possessió cap a l'any 1449-1451. Originàriament va ser anomenada Saõ Luís i posteriorment va rebre el nom de Faial, degut a una planta, la Myrica faya (Faia- da- terra). L'illa, que en el passat va dependre de la caça de balenes i l'agricultura, va ser pròspera fins a l'erupció del Capelinhos el 1957. Les comunitats de les costes septentrional i occidental es van veure molt afectades per l'erupció del volcà, ja que terres agrícoles van quedar inutilitzades i cobertes amb sorra i cendra. Això va portar a l'emigració de quatre mil persones als Estats Units, dirigits per membres de la diàspora portuguesa a Nova Anglaterra i l'influent senador de Massachusetts, John F. Kennedy. A més, la caça de la balena, com un negoci comercial viable va ser lentament retallada amb innovacions en el sector químic i la lluita pels drets dels animals.

## Vegeu també

* Banc D. João de Castro
* Illots das Formigas
* Illa de Corvo
* Flores (Açores)

## Fills il·lustres

* Inácio da Costa (1603-1666) jesuïta, missioner a la Xina

## Referències

* ↑ MobileReference. Travel Portugal for Smartphones and Mobile Devices - Illustrated Guide, Phrasebook, and Maps. MobileReference, 1 gener 2007, p. 1248–. ISBN 9781605010250 [Consulta: 15 març 2011].
# Illnau-Effretikon

Illnau-Effretikon és un municipi del cantó de Zúric (Suïssa), situat al districte de Pfäffikon.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Iraia

Iraia (grec: Ηραία) és una unitat de població del Peloponnès situada a la unitat perifèrica d'Arcàdia, a Grècia, que rep el nom de l'antiga ciutat d'Herea. Fins a 2011 conformà un municipi, però a partir de la reforma del govern local es va convertir en una unitat municipal del municipi de Gortynia. La unitat municipal té una superfície de 144.002 km². Consta de 27 llogarets, amb una població de 1.552 habitants (2011). La seu de la unitat municipal és a Paluba. La regió fou coneguda en els darrers temps pels treballadors de la construcció (mastori) que provenien dels pobles de Servos i Lissarea. .
L'any 1933 el cineasta Costa-Gavras va néixer a la localitat de Loutra Iraias, dins de l'antic terme d'Iraia.

## Localitats

Iraia està formada per les següents localitats:
| Poble | Llogaret | Població (2011) |
| Ágios Ioánnis Archaías Iraías | Ágios Ioánnis Archaías Iraías | 49 |
| Aráchova | Aráchova | 208 |
| Chrysochóri | Chrysochóri | 95 |
| Kakouraíika | Kakouraíika | 104 |
| Kokkinorráchi | Kokkinorráchi | 21 |
| Kokkorás | Bardáki | 7 |
| Kokkorás | Kokkorás | 62 |
| Liodora | Liodora | 68 |
| Loutra Iraias | Agionéri | 52 |
| Loutra Iraias | Iamatikés Pigés | 80 |
| Loutra Iraias | Litharós | 16 |
| Loutra Iraias | Lótis | 44 |
| Loutra Iraias | Loutrá | 17 |
| Loutra Iraias | Parnassós | 19 |
| Likoúresis | Lykoúresis | 8 |
| Lissarea | Lissarea | 68 |
| Óchthia | Óchthia | 54 |
| Paloumpa | Paloúmpa | 96 |
| Paloumpa | Pappadás | 11 |
| Paloumpa | Sarlaíika | 13 |
| Psári | Psári | 89 |
| Pyrrís | Pyrrís | 88 |
| Ráftis | Agálo | 15 |
| Ráftis | Ráftis | 92 |
| Sarakíni | Sarakíni | 68 |
| Sérvos | Arápides | 7 |
| Sérvos | Sérvos | 101 |
| Total: 1552 |||

## Referències

* ↑ El geògraf antic Pausànias (Descripció de Grècia 8.26) va descriure les antigues ciutats d'Herea i Melènees i els seus edificis.
* ↑ «Kallikratis law» (pdf) (en anglès). Ministeri de l'Interior de Grècia. Arxivat de l'original el 2018-11-13. [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ «Cens de població i llars de 2001 (incl. increment de l'àrea i la mitjana)» (pdf) (en grec). Servei Nacional Estadístic de Grècia. Arxivat de l'original el 21 setembre 2015. [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ «Costa-Gavras». IMDb. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset» (XLS) (en grec). ELSTAT, 2011. Arxivat de l'original el 2015-10-16. [Consulta: 1r setembre 2014].

## Enllaços externs

* Història d'Herea (grec)
* Xerrada de N.I. Kostaras sobre la història d'Herea (grec)
* Web de Lissarea (anglès)
# Iraia Elias

Iraia Elias (Zarautz, Guipúscoa, 2 de desembre de 1980) és una actriu basca. Després d'actuar a diverses obres de teatre independent el 2015 va debutar en cinema amb la pel·lícula basca Amama d'Asier Altuna amb la qual fou nominada al Goya a la millor actriu revelació i a la Medalla del CEC a la millor actriu revelació. Després d'estudiar tècnica teatral a Argentina, el 2018 tornaria al cinema per protagonitzar Oreina de Koldo Almandoz.

## Referències

* ↑ (castellà) Goya Iraia Elías, los Goya 2016
* ↑ Iraia Elias, la revelación de 'Amama', Fotogramas, 21 de setembre de 2015
* ↑ Iraia Elias: 'Sorpresa ikaragarria izan da izendapena', EITB, 26 de juny de 2018
* ↑ Iraia Elías: «La diáspora vasca de Argentina es muy potente, y sería lindo fortalecer sus lazos con Euskal Herria», Kulturklik, 20 de juny de 2016
* ↑ "Oreina" de Koldo Almandoz, esta noche en ETB1 y eitb.eus, EITB, 11 de maig de 2020
# Pierre Matignon

Pierre Matignon (Les Verchers-sur-Layon, 11 de febrer de 1943 - Saint-Michel-de-Chavaignes, 1 de novembre de 1987) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1969 i 1972. El seu principal èxit esportiu fou una etapa al Tour de França de 1969.

## Palmarès

* 1962
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 1964
** 1r al Circuit de les dues províncies
* 1966
** 1r al Circuit de La Sarthe
** 1r al Circuit de les dues províncies
** 1r a Brigueil-le-Chantre
* 1969
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1969. 85è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1972. 75è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Pierre Matignon a sitiodeciclismo.net
# Qualitat total

La qualitat total, altrament dita gestió total de la qualitat (en anglès, Total Quality Management, TQM), Excel·lència a la Gestió o Excel·lència Empresarial, és una activitat científica, sistemàtica i portada a terme per tota l'organització mitjançant la qual l'empresa es deu als seus clients a través dels seus productes i serveis. Tot i que algunes persones poden tenir la temptació de pensar que es tracta d'un estat assolit, no és cap mena d'estat ni de nivell de qualitat sinó un procediment, una manera de fer i d'actuar en tot moment.

## Models de Qualitat Total

Existeixen nombrosos model de qualitat total o excel·lència, alguns d'ells són parcials i no s'utilitzen, però serveixen per a posar exemples teòrics senzills als estudiants perquè més tard comprenguin més fàcilment d'altres més complets i elaborats, que solen incloure la major part dels parcials.

### Alguns models parcials

Existeixen molts models parcials semblants entre ells i al final els escollits com a exemple solen ser els que només tenen en compte un aspecte de la qualitat total, però prou desenvolupat. Alguns dels models parcials més típics a la bibliografia de teoria són:
* La trilogia de Juran
* El triangle de Joiner
* Els 14 punts de Deming, que s'adopta com a eina bàsica del cicle de millora PDCA.
* Les normes ISO 9000 abans de l'any 2000.

### Models de gestió total de la qualitat

Els models globals de gestió total de la qualitat són menys nombrosos i molt més sofisticats i amplis que els parcials. El fet de voler abastar tot l'entorn del producte o servei d'una entitat fa que finalment aquests models tinguin força semblances entre ells, però a cada país es prefereix un o altre, ja que cadascun l'adapta a la cultura, legislació i manera de fer d'un Estat o grup d'ells i a més convé que un sistema empresarial (format pels proveïdors, clients i col·laboradors d'una empresa) segueixin tots el mateix model. Per exemple:
* A Europa es segueix sobretot el Model Europeu d'Excel·lència de la Fundació Europea per a la Gestió de la Qualitat (el darrer a 2010 és l'EFQM 2010) i les normes ISO 9000: 2008, és a dir, la darrera, en 2010, versió de les normes ISO 9000. Només les versions ISO 9000: 2000 i ISO 9000: 2008 són vàlides com a model de qualitat total. Les anteriors ho són de la qualitat, però no de qualitat total o excel·lència.
* Als Estats Units es prefereix el model estaunidenc Malcolm Baldrige.
* A Mèxic, Centre i Sud Amèrica s'utilitza sobretot el Modelo Iberoamericano.

## Vegeu també

* Tècnica de revisió i avaluació de programes (AEC)
* ISO 9004 per l'excel·lència a la qualitat total

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 Qualitat Total. Albert Prat Bartés, Xavier Tort-Martorell Llobés, Pere Grima Cintas i Lourdes Pozueta Fernández. Edicions Universitat Politècnica de Catalunya.
# Bernard Wagenaar

Bernard Wagenaar (Arnhem, Països Baixos, 18 de juliol de 1894 – York (Maine) (EUA), 19 de maig de 1971) fou un compositor americà d'origen neerlandès, director i violinista.
Fill i alumne del seu pare Johann Wagenaar (1862-1941), estudià al Conservatori d'Utrecht i, posteriorment, fou professor i director d'orquestra dels Països Baixos. El 1920 s'establí als Estats Units i de 1921 a 1923 fou violinista a l'Orquestra Filharmònica de Nova York. El 1927 obtingué la ciutadania americana i, a partir d'aquell any, fou professor de la Juilliard School of Music de Nova York on entre d'altres alumnes tingué Peter Dickinson.

## Referències

* ↑ «Wagenaar, Bernard». A: Gran enciclopedia de la música clásica. vol. IV. [Madrid]: Sarpe, D.L. 1980, p. 1552. ISBN 8472912264.
* ↑ Antcliffe, Herbert; Renton, Barbara A. Wagenaar, Bernard (en anglès). Oxford: Oxford University Press, 2001. DOI 10.1093/gmo/9781561592630.article.29763.