OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Milagros del Corral Beltrán

Milagros del Corral Beltrán (Madrid, 1945) és una bibliotecària espanyola. Va ocupar el càrrec de directora de la Biblioteca Nacional d'Espanya des del 2007 fins al 2010.
Llicenciada en filosofia per la Universitat Complutense de Madrid, amb una especialitat en biblioteconomia i ciències de la informació per la Universitat de Pittsburg, Estats Units, ha estat membre per oposició del Cos Facultatiu d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs d'Espanya. Del Corral és especialista en polítiques del llibre i biblioteques, edició impresa i electrònica, drets d'autor i noves tecnologies, desenvolupament d'indústries culturals, cultura i desenvolupament i diversitat cultural.
Ocupà el càrrec de secretària general de l'Associació d'Editors de Madrid i secretària general de la Federació de Gremis d'Editors d'Espanya abans d'incorporar-se en 1990 a la UNESCO, on ha ocupat els llocs de Subdirectora General Adjunta de Cultura i directora de la Divisió d'Art i iniciatives Culturals. També fou Subdirectora General de Biblioteques. Ha estat directora del Fons Internacional per a la Promoció de la Cultura i és membre dels consells d'administració de la Fondation Prince Pierre de Mònaco i de la September concert Foundation novaiorquesa. També ha estat consultora de la UNESCO, de l'Organització Mundial de la Propietat Intel·lectual (OMPI) i del Centro Regional para el Fomento del Libro en América Latina y el Caribe (CERLALC).
És especialista en drets d'autor i des de 2005 exercí tasques de consultoria internacional, vivint a cavall entre Espanya i Colòmbia. Des del 1977 ha participat en diversos treballs internacionals sobre drets d'autor com a delegada governamental en els Comitès Intergovernamentals de la Convenció Universal el Dret d'Autor, de la Convenció de Roma i de la Convenció de Berna per a la Protecció d'Obres Literàries i Artístiques, que va presidir durant dos anys, des del 1979 fins al 1981. A més, ha intervingut com a ponent en almenys 70 reunions internacionals i ha escrit més de 50 publicacions sobre diversos temes, com l'impacte de les noves tecnologies en el dret d'autor, per exemple.
El setembre del 2007 fou nomenada directora de la Biblioteca Nacional d'Espanya, substituint en el càrrec a Rosa Regàs i Pagès. Ocupà aquesta responsabilitat fins al maig de 2010, quan va dimitir per no estar d'acord amb l'acord de Consell de Ministres d'eliminar el rang de director General de la institució, fixant-lo en subdirector general.
Com a escriptora, el 2013 va presentar la seva primera novel·la, "Otoño en París", una obra que reflecteix l'excessiva burocràcia i la inoperància de les organitzacions internacionals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Así es Milagros del Corral, nueva directora de la Biblioteca Nacional». 20 Minutos, 06-09-2007 [Consulta: 24 febrer 2020].
* 1 2 3 «Milagros del Corral vuelve a la Biblioteca Nacional para presentar su novela». eldiario.es, 03-04-2013 [Consulta: 24 febrer 2020].
* ↑ «Abandona la directora de la Biblioteca Nacional». El País, 07-05-2010 [Consulta: 24 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista a Milagros del Corral a El País el 2011.
# Helena Fibingerová

Helena Fibingerová (Txecoslovàquia, 13 juliol de 1949) va ser una atleta txecoslovaca, especialitzada en la prova de llançament de pes en la qual va arribar a ser campiona mundial el 1983.

## Carrera esportiva

Al Mundial de Hèlsinki de 1983 va guanyar la medalla d'or en llançament de pes, amb una marca de 21,05 metres, per davant de les alemanyes Helma Knorscheidt (plata amb 20,70 m) i Ilona Schoknecht-Slupianek (bronze amb 20,56 m).

## Referències

* ↑ «Helena Fibingerová». [Consulta: 1r desembre 2017].
# Hilding Ekman

Hilding Viktor Ekman (Estocolm, 10 de gener de 1893 - Uppsala, 7 de març de 1966) va ser un atleta suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En el cros per equips guanyà la medalla de bronze, formant equip amb Eric Backman i Gustaf Mattsson; mentre en el cros individual fou onzè.

## Referències

* ↑ «Hilding Ekman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2012. [Consulta: 14 octubre 2016].
* ↑ Hilding Ekman. Swedish Olympic Committee
* ↑ Hilding Ekman. trackfield.brinkster.net
# Robert Giertsen

Robert Roach Giertsen (Bergen, Hordaland, 24 d'agost de 1894 - Bergen, Hordaland, 27 d'octubre de 1978) va ser un regatista noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en els 10 metres (1919 rating) del programa de vela, a bord del Mosk II.

## Referències

* ↑ «Robert Giertsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Archibald Warden

Archibald Adam Warden, (Edimburg, Gran Bretanya, 11 de maig de 1869 − Canes, França, 7 d'octubre de 1943) fou un tennista britànic que va competir per aquest país en els Jocs Olímpics de 1900 celebrats a París. Va guanyar la medalla de bronze en la competició de dobles mixtos fent parella amb la tennista de Bohèmia Hedwiga Rosenbaumová, tot i que en aquella època no es disputava partit pel tercer i quart lloc.

## Jocs Olímpics
### Dobles mixtos

| Any | Campionat | Parella |
| 1900 | Jocs Olímpics, París, França | Hedwiga Rosenbaumová |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Archibald Warden». [Consulta: 22 gener 2022].
# Doreen Allen

Doreen Allen (1879-18 de juny del 1963) fou una sufragista membre de la Unió Social i Política de les Dones (WSPU). A la presó, la van obligar a alimentar-se, per la qual cosa va rebre la Medalla de vaga de fam de la WSPU.

## Biografia

Doreen Allen nasqué a Dartford, Kent, amb el nom d'Edith Doreen, una dels deu fills de Mary Ann Amos (1838–1924) i John James Allchin (1836–1903), un constructor. El 1905 es casà amb Melville Hodsoll Allen (1879–1932), que treballava a la Borsa de Londres i en la Primera Guerra Mundial fou capità del regiment de la Reina Royal West Kent.
Després del seu arrest al març del 1912 en una campanya de trencament de finestres pel sufragi, va comparéixer en el Tribunal de Magistrats de Bow Street el 12 de març de 1912 abans de ser jutjada a Londres el 19 de març de 1912, quan la sentenciaren a quatre mesos de presó a Holloway; hi feu vaga de fam i va ser alimentada per força. Una companya de la presó de Holloway era Mary Ann Aldham i les signatures de les dues apareixen en el mocador Suffragette brodat per Janie Terrero. Per a mantenir la moral a la presó, algunes, com Emmeline Pethick-Lawrence, contaven històries, feien teatre, cantaven, etc. En ser alliberada, va reprendre l'activitat política pel sufragi femení.
Quan la dirigent de la WSPU Emmeline Pankhurst tornà a Gran Bretanya des dels Estats Units a finals del 1913, la rebé a Plymouth un grup de sufragistes que incloïa Doreen Allen. Quan Pankhurst va desembarcar del Majestic, l'arrestaren sota la Llei del Gat i el Ratolí, i l'empresonaren a Exeter.
En els darrers anys, Doreen Allen visqué a Brighton, a Sussex. Va morir al juny del 1963.

## Referències

* ↑ «Women's suffrage - History and citizen's resources for schools». Woman's suffrage. [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ «Ancestry» (en anglés). [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «Capt. Melville Hodsoll Allen». [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «Ancestry» (en anglés). [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ Norquay, Glenda. Voices and Votes: A Literary Anthology of the Women's Suffrage Campaign (en anglés). Manchester University Press, 1995. ISBN 978-0-7190-3976-8.
* ↑ Purvis, June «The prison experiences of the suffragettes in Edwardian Britain». Women's History Review, 4, 1, 01-03-1995, pàg. 103–133. DOI: 10.1080/09612029500200073. ISSN: 0961-2025.
* ↑ «The Suffragette Handkerchief at the Priest House, West Hoathly - Sussex Past». Arxivat de l'original el 13 de maig de 2021. [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Ancestry» (en anglés). [Consulta: 11 octubre 2023].
# Erland Herkenrath

Erland Herkenrath (Zúric, 24 de setembre de 1912 - Weggis, 17 de juliol de 2003) fou un jugador d'handbol suís que va competir durant les dècades de 1930, 1940 i 1950.
Fill de pare alemany i mare sueca, va ser membre fundador de la secció d'handbol del Grasshopper Club Zuric. El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaquen sis lligues nacionals i la medalla de plata en el primer campionat del món d'hanbdol a onze, el 1938.

## Referències

* 1 2 «Erland Herkenrath Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 14 desembre 2018].
# Cake Minuesa

Juan Ramón Martínez Minuesa, conegut com a Cake Minuesa, (Gandia, 1971) és un reporter i advocat valencià.
Minuesa, que es va donar a conèixer en Intereconomía Televisión (a la qual es va incorporar el 2013) com el «follonero de la dreta», va protagonitzar el programa Daños colaterales a la televisió de Julio Ariza, desenvolupant segons Ferran Monegal un plantejament de reportatges incisius a peu de carrer similar als de Gonzo a El Intermedio i de Jordi Évole (el Follonero) a Salvados, però des de la dreta.
El 2014 va fitxar per TeleMadrid; durant el seu període a la televisió pública de la Comunitat de Madrid, al capdavant del programa Ciudadano Cake, es va significar per l'orientació partisana de les seves crítiques, dirigides gairebé en exclusiva a l'esquerra política, arribant a ser referit com el «arma del PP per desprestigiar a l'esquerra (des de Telemadrid)».
Posteriorment ha col·laborat amb OKDiario.
En el seu perfil de LinkedIn afirma que l'apassiona comunicar i la denúncia social.
El 2018 va ser agredit amb un cop de puny mentre retransmetria des del Consell de Ministres de Barcelona fet el 21 de desembre.
El 19 d'octubre de 2019 va ser detingut per la Guardia Civil a l'intentar ocupar la Basílica del Valle de Los Caídos després de trencar amb tenalles el cadenat que en tancava les portes.

## Referències

* 1 2 Monegal, Ferran «El llamado 'Follofacha'». El Periódico, 10-07-2013 [Consulta: 21 desembre 2018].
* 1 2 3 Iris Simón, Ana «Quién es Cake Minuesa, el periodista que ha sido agredido por un CDR». Vice, 21-12-2018 [Consulta: 21 desembre 2018].
* ↑ E.B «Telemadrid ficha al 'follonero' de Intereconomía». El Boletín, 21-03-2014 [Consulta: 21 desembre 2018].
* ↑ Álvarez, José «Cake Minuesa, el arma del Partido Popular para desprestigiar a la izquierda desde Telemadrid». El Español, 30-01-2015. Arxivat de l'original el 2018-12-21 [Consulta: 21 desembre 2018].
* ↑ «Un periodista de Intereconomía es agredido durante las manifestaciones en Barcelona». El País, 21-12-2018 [Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ «La Guardia Civil detiene a Cake Minuesa por forzar una puerta para acceder al Valle de los Caídos». Publico.es, 19-10-2019. [Consulta: 19 octubre 2019].
# Lobianchia dofleini

Lobianchia dofleini és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.
Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.
Menja copèpodes i ostracodes.
És depredat per Himantolophus paucifilosus, Caelorinchus fasciatus (Sud-àfrica) i Pagellus bogaraveo (Illes Açores).
És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 0-4.000m de fondària.
Es troba a l'Atlàntic (50°N-40°S), la Mediterrània, l'Índic i el Pacífic.

## Referències

* ↑ Gatti M. A., 1904. Ricerche sugli organi luminosi dei pesci. Ann. Agric. Roma Núm. 233 (1903). 7-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zugmayer, E., 1911. Diagnoses de poissons nouveaux provenant des campagnes du yacht "Princesse-Alice" (1901 à 1910). Bulletin de l'Institut Oceanographique (Mònaco) Núm. 193: 1-14.
* ↑ «Lobianchia dofleini». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Isidore Censer

Isidore Censer (14 de febrer de 1898 - 23 de març de 1973) va ser un jugador d'escacs aficionat belga. Era comerciant de diamants de professió.

## Biografia

Isidore Censer va ser un dels principals jugadors d'escacs de Bèlgica a finals de la dècada de 1920 i principis de 1930. El 1923, a Brussel·les, va guanyar el torneig de la 1a copa d'escacs La Nation Belge. El 1930, Isidore Censer va participar al Torneig Internacional d'Escacs a Brussel·les. L'any 1931, va obtenir el 3r lloc al campionat belga d'escacs.
Isidore Censer va jugar representant Bèlgica a les Olimpíades d'escacs:
* El 1927, al segon tauler de la 1a Olimpíada d'escacs a Londres (+3, =3, -9),
* El 1928, al tercer tauler de la 2a Olimpíada d'escacs a La Haia (+4, =7, -5).

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica d'Isidore Censer» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 27 setembre 2024].
* ↑ «Belgian Chess History » 1st La Nation Belge cup, Brussels».
* ↑ «Belgian Chess History » International tournament, Antwerp».
* ↑ «OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Isidore Censer». www.olimpbase.org.
# Robert Sutton

Robert Sutton (South Pasadena, 27 d'abril de 1911 - Los Angeles, 13 de setembre de 1977) va ser un regatista estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 8 metres del programa de vela a bord de l'Angelita. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, i novament a bord de l'Angelita, fou desè en la mateixa prova.

## Referències

* 1 2 «Bob Sutton Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 7 gener 2019].
# Apartaments Reus

Els Apartaments Reus és una obra racionalista de Salou (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situats a la part alta del cap de Salou, els Apartaments de Reus dominen tota la costa amb vistes sobre Tarragona.
Els habitatges s'agrupen en tres edificis independents de planta quadrada que queden resguardats per una densa pineda en la part posterior. Cada bloc s'alça sobre una planta semi soterrada que serveix de podi i a on hi ha tots els serveis de l'edifici.
Cada bloc consta de quatre apartaments per planta disposats a tall de molinet; és a dir, cadascun en un racó. Aquesta distribució permetia que tots els apartaments tinguessin dues façanes a l'exterior. Es podia accedir a cada pis a partir d'un sistema d'escales exterior a les cantonades, element que reforça la imatge dinàmica de la planta.
L'àtic queda endarrerit respecte a la resta de la façana. Està completament vidrat i protegit amb persianes de llibret. La seva estructura és en forma de creu.
Tant les parets del soterrani com les de les escales d'accés exteriors varen revestir-se amb pedra del Cap Salou.

## Història

Entre els anys 1959 i 1964 els arquitectes Antoni Bonet i Castellana i Josep Puig i Torné varen construir un gran nombre de projectes situats a la costa de Tarragona, Múrcia, Barcelona i també quatre a l'Argentina. La construcció d'aquests apartaments exemplifica a la perfecció el moment de “desarrollisme” de la costa catalana amb el boom turístic en els anys seixanta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Apartaments Reus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Ernest Barberolle

Ernest Barberolle (París, 16 d'octubre de 1861 - Joinville-le-Pont, Val-de-Marne, 5 de setembre de 1948) va ser un remer francès que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de plata en la competició del dos amb timoner del programa de rem, formant equip amb Gabriel Poix i Maurice Bouton.

## Referències

* ↑ «Ernest Barberolle Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2012. [Consulta: 6 octubre 2017].
# Aleksandr Zàitsev (escaquista)

Aleksandr Nikolàievitx Zàitsev (Vladivostok, 15 de juny de 1935 – 31 d'octubre de 1971), fou un jugador d'escacs soviètic, que ostentà el títol de Gran Mestre des de 1967.

## Resultats destacats en competició

El seu millor resultat fou un empat al primer lloc en el Campionat d'escacs de la Unió Soviètica de 1968/69 celebrat a Alma Ata, en què va perdre el desempat contra Lev Polugaievski. També va empatar al primer lloc al fort torneig de Sotxi 1967, amb 10/15 punts, amb Nikolai Kroguius, Borís Spasski, Leonid Xamkóvitx i Vladimir Simagin. El 1968, a Grozni, es proclamà Campió de la RFSS de Rússia.
El seu nom és lligat al gambit Zàitsev de la defensa Grünfeld (1.d4 Cf6 2.c4 g6 3.Cc3 d5 4.h4).

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Aleksandr Zàitsev (escaquista)» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 18 abril 2011].
* ↑ «Torneig d'escacs de Sotxi 1967. Classificació i partides» (en anglès). 365chess.com. [Consulta: 18 abril 2011].
* ↑ Saba, Marco. «Scacchi: Enciclopedia pratica dei gambitti». Studimonetari.org. Arxivat de l'original el 2009-12-06. [Consulta: 18 abril 2010].
# Thomas Aas

Thomas Valentin "Valla" Aas (Oslo, 28 d'abril de 1887 - Oslo, 14 d'agost de 1961) va ser un regatista noruec que va competir a començaments del segle xx. Posteriorment exercí de funcionari al servei del Ministeri d'Afers Exteriors.
Aas va néixer a Cristiania en el si d'una família de comerciants. El 1923 es va casar amb Ingeborg Horn. El 1905 va acabar l'educació secundària i el 1911 es va graduar per Reial Universitat Fredericiana en dret. Entre 1912 i 1915 exercí de jutge de pau a Fredrikstad.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 8 metres del programa de vela. Aas navegà a bord del Taifun junt a Andreas Brecke, Torleiv Corneliussen, Thoralf Glad i Christian Jebe.
En 1917 fou contractat com a secretari del Ministeri d'Afers Exteriors. Va ser promogut a secretari adjunt el 1920, exercint de cònsol a Barcelona el 1921 i com a secretari de l'ambaixada a Londres el 1922. Va ser ascendit a vicecònsol el 1923. El 1930 es va traslladar a l'ambaixada de Noruega a Estocolm com a secretari. També va tenir la responsabilitat de Kaunas, Lituània.
Després d'un període a casa, entre 1934 i 1940, com a sotssecretari de la segona Oficina de Comerç del Ministeri d'Afers Exteriors, va tornar a l'ambaixada de Noruega a Estocolm com a regidor de comerç. Aquesta ambaixada va ser molt important quan Noruega va ser arrossegada a la Segona Guerra Mundial mentre Suècia es mantenia neutral. Va ser ascendit a conseller de l'ambaixada el 1943, i el 1946 a cònsol general a Göteborg.
Pels seus serveis prestats va ser condecorat com a Cavaller del Reial Orde Noruec de Sant Olaf (1946); comanador de l'Orde de l'Estrella Polar, Orde de Vasa i Orde d'Isabel la Catòlica; cavaller de l'Orde de Dannebrog; i oficial de l'Orde Polònia Restituta. Va morir l'abril de 1961 i fou enterrat a l'església de Ris.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Aass, Thomas Valentin». A: Steenstrup, Bjørn. Hvem er hvem? (en noruec). Oslo: Aschehoug, 1948 [Consulta: 30 gener 2014].
* ↑ «Valentin Aas Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 d'agost 2011. [Consulta: 21 juny 2017].
* ↑ «anglès Cemeteries in Norway». DIS-Norge. [Consulta: 30 gener 2014].
# Arthur Wear

Arthur Yancey Wear (Saint Louis, Missouri, Estats Units, 1 de març de 1880 − Argonne, França, 6 de novembre de 1918) fou un tennista estatunidenc, guanyador d'una medalla olímpica en els Jocs Olímpics de St. Louis de 1904 amb Clarence Gamble com a parella.
El seu germà Joseph Wear també va competir en els Jocs Olímpics en la prova de dobles masculins de tennis però amb parelles diferents. Ambdós germans van guanyar la medalla de bronze, ja que en aquella època no es disputava final de consolació i es guardonaven les dues parelles semifinalistes.
Wear va servir com a capità a la 89a Divisió d'Infanteria durant la Primera Guerra Mundial. Va morir el 1918 mentre participava en l'Ofensiva Mosa-Argonne com a militar estatunidenc dins la Primera Guerra Mundial.

## Jocs Olímpics
### Dobles

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1904 | Jocs Olímpics, Saint Louis, Estats Units | Clarence Gamble | | |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Arthur Wear». [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Olympedia – Joseph Wear». [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Olympedia – Doubles, Men». [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Olympedia – Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Arthur Y. Wear». American Battle Monuments Commission. [Consulta: 21 maig 2020].
# La violetera

La violetera és una cançó composta per José Padilla en 1914 amb lletra d'Eduardo Montesinos i interpretat i popularitzat per la cantant espanyola Raquel Meller.
El cuplet va ser compost per José Padilla durant la seva estada a París com a director de l'orquestra del casino de la capital francesa.
La seva estrena es va produir a Barcelona, amb la interpretació de la cupletista Carmen Flores, encara que qui el va popularitzar entre el gran públic espanyol i francès primer, i posteriorment mundial, va ser la cantant Raquel Meller.

## Versions i adaptacions

Entre les adaptacions més rememorades es troba la de l'actor i director Charles Chaplin, qui va utilitzar la melodia d'aquest cuplet per a ambientar la seva pel·lícula de 1931, City Lights. Chaplin va ser condemnat per usar esta música sense autorització.
La versió interpretada per la cupletista Sara Montiel, també es va fer molt famosa, sobretot gràcies a la popularitat que va aconseguir la pel·lícula del mateix nom de 1958 dirigida per Luis César Amadori. Trenta anys després, Sara va regravar la cançó cantant-la a duo amb Montserrat Caballé per al seu àlbum Purísimo Sara.

## Referències

* ↑ Un siglo de canciones: la violetera
* ↑ diario Abc 27-7-1962 Consultado el 9-10-11
* ↑ Montserrat Caballé, la gran diva que no quería serlo

## Enllaços externs

* Historia de La Violetera
* La violetera a Discogs
* Sara Montiel cantant "La violetera" a Youtube
# Ernest Bayer

Ernest Bayer (Filadèlfia, 27 de setembre de 1904 - Stratham, 13 de gener de 1997) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formant equip amb Charles Karle, William Miller i George Healis guanyà la medalla de plata.

## Referències

* ↑ «Ernest Bayer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 5 agost 2018].