OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 482 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 482 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 11 de desembre de 1980, va assenyalar un informe del Secretari General de les Nacions Unides que, a causa de les circumstàncies actuals, la presència de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) continuaria sent essencial per a un acord pacífic. El Consell va expressar el seu desig de totes les parts de donar suport a l'acord de deu punts per a la represa de les converses intercomunitàries i va demanar al Secretari General que tornés a informar abans del 31 de maig de 1981 per seguir l'aplicació de la resolució.
El Consell va reafirmar les seves resolucions anteriors, inclosa la resolució 365 (1974), va expressar la seva preocupació per la situació, va instar les parts implicades a treballar junts per la pau i una vegada més va estendre l'estacionament de la Força a Xipre, establerta a la resolució 186 (1964), fins al 15 de juny de 1981.
La resolució va ser aprovada per 14 vots contra cap; la República Popular de la Xina no va participar en la votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)
* Invasió turca de Xipre

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 488 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 488 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 19 juny de 1981, recordant les resolucions 425 (1978), 426 (1978), 427 (1978), 434 (1978), 444 (1979), 450 (1979) 459 (1979), 467 (1980), 474 (1980) i 483 (1980), considerant l'informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (UNIFIL), el Consell va assenyalar la necessitat constant de la Força donada la situació entre Israel i Líban.
La resolució va continuar ampliant el mandat de la UNIFIL fins al 19 de desembre de 1981, lloant la tasca realitzada per la Força a la zona. Va reiterar el seu suport als esforços de desenvolupament al Líban i va demanar ajuda al Govern del Líban.
La resolució 488 va ser aprovada per 12 vots contra cap, mentre que Alemanya Oriental i la Unió Soviètica es van abstenir i la República Popular de la Xina no hi va participar.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 484 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 484 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada per unanimitat el 19 de desembre de 1980, després de recordar les resolucions 468 (1980) i 469 (1980) sobre el tema, el Consell va expressar la seva preocupació pel que fa a l'expulsió dels alcaldes d'Hebron i Halhoul, així com el jutge de la xaria d'Hebron per les forces d'ocupació d'Israel.
La resolució demana a Israel que s'adhereixi a les Convencions de Ginebra i que faciliti el retorn dels individus afectats per reprendre les funcions que van ser elegits o nomenats. El Consell també va demanar al Secretari General de les Nacions Unides que vigilés contínuament l'aplicació de la resolució.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 486 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 486 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 4 juny de 1981, va assenyalar un informe del Secretari General de les Nacions Unides que, a causa de les circumstàncies actuals, la presència de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) continuaria sent essencial per a un acord pacífic. El Consell va expressar el desig de totes les parts de donar suport a l'acord de deu punts per a la represa de les converses intercomunitàries i va demanar al Secretari General que tornés a informar abans del 30 de novembre de 1981 per seguir l'aplicació de la resolució.
El Consell va reafirmar les seves resolucions anteriors, inclosa la resolució 365 (1974), va expressar la seva preocupació per la situació, va instar les parts implicades a treballar junts per la pau i una vegada més va estendre l'estacionament de la Força a Xipre, establert a la resolució 186 (1964), fins al 15 de desembre de 1981.
La resolució va ser aprovada per 14 vots contra cap; la República Popular de la Xina no va participar en la votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 3 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 3 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 4 d'abril de 1946, ajornava fins al 6 de maig el debat que a petició de l'Iran hauria de determinar si el procés de retirada de tropes soviètiques de territori iranià havia conclòs.
El 3 d'abril, per petició del Consell en la 28a sessió, la Unió Soviètica va posar en coneixement del Secretari General que la retirada total s'estimava en "cinc o sis setmanes" i que les negociacions en altres afers amb el govern de l'Iran no guardaven relació amb la retirada de les tropes. En aquest últim sentit, el text de la resolució afirmava el desig de "evitar tota possibilitat que la presència de tropes de la URSS a Iran pogués utilitzar-se per influir en el curs de les negociacions entre els Governs de l'Iran i de la URSS."
La resolució va ser aprovada per majoria. Austràlia, encara que present, no va participar en la votació. La URSS va estar absent en la sessió.

## Referències

* ↑ «S/RES/3(1946)». Voting Record. United Nations Bibliographic Information System. [Consulta: 18 juliol 2010].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1952)
* República de Mahabad
* Govern Nacional de l'Azerbaidjan
* Iran sota influència britànica i soviètica

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rattus mordax

Rattus mordax és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de Papua Nova Guinea, on viu a altituds d'entre 0 i 2.800 msnm. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Leary, T.; Singadan, R.; Menzies, J.; Wright, D.; Aplin, K. Rattus mordax. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 novembre 2014.
# Rattus morotaiensis

Rattus morotaiensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a les illes de Halmahera, Morotai i Batjan (Indonèsia). Es tracta d'un animal arborícola.

## Referències

* ↑ Aplin, K. Rattus morotaiensis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 14 març 2017.
# Ricard Sentandreu Sebastian

Ricard Sentandreu Sebastian, conegut simplement com a Ricard (Castelló, 10 de juliol de 1988) és un jugador de pilota valencià. És Llicenciat en Ciències de l'Activitat Física i l'Esport per la Universitat de València i entre 2014 i 2018 va ser el coordinador del diari digital de pilota valenciana Pilotaviu.
Va debutar el 6 d'octubre de 2004 al trinquet El Zurdo de Gandia. Ha estat membre de la selecció valenciana Sub-21. El 2008 va ser campió individual de raspall Sub-23.
Va ser campió Interuniversitari de Raspall en tres ocasions, el 2010, 2011 i 2013, campió professional de raspall de la Mancomunitat de la Safor el 2012 i 2014 i campió del primer Savipecho en modalitat de raspall el 2013. En 2016 es va proclamar campió, juntament amb Sanchis de Montesa i Roberto d'Alzira, de la XXIII Lliga Professional de Raspall.

## Multimèdia

* Entrevista a La Represa, Ràdio Godella, 30 d'octubre de 2015.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica». Racó Català. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «La màgia de la pilota té una sèrie web». diari Levante. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «Entrevista a Ricard - Programa Trinquet». Punt 2, 06-01-2008. [Consulta: 1r maig 2016].
* ↑ Soldado, Alberto «Dos finales intensas en el trinquet de Bellreguard». Levante-EMV, 11-08-2013.
* ↑ Ricard, Sanchis i Roberto toquen el cel del raspall Arxivat 2016-06-05 a Wayback Machine., notícia a PilotaVeu de l'1 de maig de 2016
# Ricard Teruel García

Ricard Teruel García (Gijón, Astúries, 25 de maig de 1917 - Barcelona, 3 de novembre de 1975) va ser un jugador asturiano-català de futbol, que va destacar com a lateral dret per la seva qualitat com a defensa i la seva gran velocitat.

## Trajectòria

Nascut a Astúries, va traslladar-se amb només dos mesos a Catalunya per motius familiars. Format a la Penya Saprissa, va debutar a primera divisió amb el RCD Espanyol a l'edat de 18 anys. Degut a la Guerra civil espanyola, es va veure interrompuda la seva carrera durant el període 1936-1939. Al reprendre l'activitat amb el seu club, es va proclamar Campió d'Espanya el 1940, en la coneguda com la final de l'aigua, en vèncer al Reial Madrid a Mestalla per 3 a 2. Excepte uns breus passos pel RCD Mallorca, Racing de Santander i UE Sant Andreu, va desenvolupar la seva carrera al RCD Espanyol durant 13 temporades, i on es va convertir en un autèntic mite.

## Palmarès
### RCD Espanyol

* Copa espanyola:
** 1939-40
* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1936-37, 1939-40

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ Iván Molero; Quique Iglesias. Glòria als herois. Ara Llibres, 2015. ISBN 9788416154487.
* ↑ «Teruel marchó a Santander». Mundo Deportivo, 09-08-1950. [Consulta: 1r desembre 2014].
# Rineloricaria cubataonis

Rineloricaria cubataonis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Steindachner, F. 1907. Ueber einige Fischarten aus dem Flusse Cubataõ im Staate Santa Catharina bei Theresopolis (Brasilien). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 116 (1. Abth.): 475-492, 2 pls.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Riu Frainós

El riu Frainos, també conegut com a riu de Penàguila, és un riu que naix a la serra d'Aitana. Travessa els termes municipals d'Alcoleja, Penàguila i Benilloba, abans de desembocar en el riu Serpis, del qual n'és l'afluent més important.
El seu principal afluent és el riu Seta.

## Referències

* ↑ El nom del riu Frainos no porta accent segons el Corpus Toponímic Valencià Arxivat 2019-05-14 a Wayback Machine..
# Rauenthalita

La rauenthalita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per la vall de Rauenthal, a França, a prop de Sainte-Marie-aux-Mines, la seva localitat tipus.

## Característiques

La rauenthalita és un arsenat de fórmula química Ca₃(AsO₄)₂·10H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1964. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rauenthalita pertany a «02.CJ: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: estercorita, mundrabil·laïta, swaknoïta, nabafita, nastrofita, haidingerita, vladimirita, ferrarisita, machatschkiïta, faunouxita, brockita, grayita, rabdofana-(Ce), rabdofana-(La), rabdofana-(Nd), tristramita, smirnovskita, ardealita, brushita, churchita-(Y), farmacolita, churchita-(Nd), mcnearita, dorfmanita, sincosita, bariosincosita, catalanoïta, guerinita i ningyoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Gabe Gottes, entre els municipis de Sainte-Marie-aux-Mines, Colmar i Ribeauvillé, al departament de l'Alt Rin (Gran Est, França). També ha estat descrita en altres indrets del país, així com a Àustria, la República Txeca, Alemanya, Irlanda, Anglaterra i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Rauenthalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 desembre 2019].
# Rauchita

La rauchita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de l'autunita. Rep el nom d'acord amb les regles de denominació acceptades per als components del grup de l'autunita, al tractar-se de l'anàleg hidratat de metarauchita, la qual va ser nomenada primer.

## Característiques

La rauchita és un arsenat de fórmula química Ni(UO₂)₂(AsO₄)₂·10H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2010, sent publicada per primera vegada el 2012. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rauchita pertany a «08.EB: Uranil fosfats i arsenats, amb ràtio UO₂:RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: autunita. heinrichita, kahlerita, novačekita-I, saleeïta, torbernita, uranocircita, uranospinita, xiangjiangita, zeunerita, metarauchita, bassetita, lehnerita, metaautunita, metasaleeïta, metauranocircita, metauranospinita, metaheinrichita, metakahlerita, metakirchheimerita, metanovačekita, metatorbernita, metazeunerita, przhevalskita, metalodevita, abernathyita, chernikovita, metaankoleïta, natrouranospinita, trögerita, uramfita, uramarsita, threadgoldita, chistyakovaïta, arsenuranospatita, uranospatita, vochtenita, coconinoïta, ranunculita, triangulita, furongita i sabugalita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 3997/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Belorechensk, que es troba al districte de Maykopsky (Adiguèsia, Rússia), sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rauchite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 febrer 2022].
# Rory Young

Rory Young (21 de maig de 1972 - 26 d'abril de 2021) va ser un conservacionista irlandès d'origen zambià. Rory Young era de nacionalitat irlandesa, ja que els seus avis eren irlandesos. Va ser el president i cofundador de l’organització contra la caça furtiva Chengeta Wildlife.
El 26 d'abril de 2021, Young va ser assassinat juntament amb els periodistes i documentalistes espanyols David Beriain i Roberto Fraile, després que el seu comboi fos atacat per militants de Jama'at Nasr al-Islam a Burkina Faso, mentre treballava en un documental sobre la caça furtiva de fauna salvatge.
Young estava casat amb Marjet Young Wessels (Marjet Wessels). Era pare de dos fills, un fill i una filla. Els Young residien als Països Baixos.

## Referències

* ↑ «Chengeta: Who we are». chengetawildlife, 01-04-2021. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ «Wildlife preservationist Rory Young and two reporters killed in Burkina Faso». PBS NewsHour, 27-04-2021.
* ↑ Glennon, Steven Heaney and Nicole. «'Doing what I can before it's too late': Irish wildlife champion killed in ambush». Irish Examiner, 28-04-2021.
* ↑ Freetown, Sally Hayden. «Irish wildlife activist killed in Burkina Faso with two journalists». The Irish Times.
* ↑ «Burkina Faso: Irish citizen shot dead in ambush named as Rory Young». independent.
* ↑ «Irish father of two killed by jihadis in Burkina Faso was 'wildlife hero'». Extra.ie, 28-04-2021.
# Rising City

Rising City és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 386 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rising City tenia 386 habitants, 158 habitatges, i 103 famílies. La densitat de població era de 402,8 habitants per km².
Dels 158 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,2% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 34,8% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.786 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 21.667 $. La renda per capita de la població era de 15.264 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rising City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rising City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rossini Opera Festival

El Rossini Opera Festival (ROF) és un festival de música internacional que se celebra a l'agost de cada any a Pesaro, Itàlia, el lloc de naixement del compositor d'òpera de Gioachino Rossini, des de l'any 1980. El seu objectiu, a més d'estudiar l'herència musical del compositor, és reviure i realitzar les seves obres en un entorn únic que permet la col·laboració d'acadèmics, artistes i públic. Sovint es refereix simplement com el Festival de Pesaro.
Les actuacions es fan al Teatro Rossini, amb 850 seients i construït el 1818, i, des del 1988, al camp d'esports modificat "Palasport" que en té 1.500. Des de l'any 2000, una altra seu, el Teatre Sperimentale, ha ofert l'oportunitat de presentar obres menors dels contemporanis de Rossini com Luigi Mosca, Pietro Generali i Carlo Coccia.
Des del principi, el Festival ha atret a alguns dels cantants més importants, incloent Marilyn Horne, Montserrat Caballé, Ruggero Raimondi i Juan Diego Flórez. Sobre la base de les crítiques de premsa, algunes produccions han estat molt controvertides.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Rossini Opera Festival de Pesaro
* "Rossini in Wildbad" Rossini Festival a Alemanya
# Rossinyol (eina)

El rossinyol és una eina manual emprada per a obrir panys sense necessitat de disposar de la clau respectiva. Els rossinyols tenen formes geomètriques senzilles i són fets d'alguna mena de metall, aliatge o plàstic dur. Hi ha rossinyols molt sofisticats, amb mànec i puntes intercanviables; i fins i tot rossinyols accionats elèctricament. El seu ús amb fins delictius és gairebé anecdòtic, ja que l'ús de les rossinyols és un art que requereix molt de tacte, una bona visió espacial i molt d'entrenament.

## Història

L'art d'obrir panys tant de forma professional com recreativa té una llarga trajectòria. El rei Lluís XVI de França (1754–1793) va ser molt aficionat tant com dissenyador, com expert o com manipulador de panys, i el físic Richard Feynman va triar panys per divertir-se als anys quaranta mentre estava treballant en el projecte Manhattan. La tradició de la pirateria dels coberts i dels túnels dels estudiants al MIT incloïa l'art d'obrir panys i la seva guia va estar àmpliament disponible des de 1991.
A partir del 1997, la tasca de seguretat recreativa més organitzada ha crescut i ha desenvolupat un aspecte competitiu anomenat "locksport", juntament amb el seu propi òrgan de govern, el Locksport International.

## El rossinyol com a passatemps

Hi ha comunitats a tot el món que busquen promoure l'afició conegut com a "rossinyol esportiu", un art que té la finalitat d'obrir panys com repte, ja que alguns tenen una complexitat mecànica que requereix un profund estudi per aconseguir obrir-los. També es realitzen competicions a nivell internacional perquè múltiples aficionats a aquest hobby puguin mostrar les seves aptituds en una competició amb la finalitat obrir una sèrie de panys en un temps mínim.

## Referències

* ↑ «Rossinyol (eina)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Andress, David. "The Terror", Farrar, Straus and Giroux, New York, 2005, p. 12-13
* ↑ «From rei@MIT.EDU Fri Jul 14 14:23:49 1995». «Executive Summary: The MIT Hacking community is saddened by the series of recent events which have made the "MIT Guide To Lockpicking" available electronically in a indiscriminate fashion.»
* ↑ «MIT Guide to Lock Picking» (PDF), 01-09-1991. [Consulta: 23 novembre 2017].
* ↑ «SSDeV - The world's first sport lockpicking group - founded 1997 in Germany». Arxivat de l'original el 22 de gener 2009. [Consulta: 23 novembre 2017].
* ↑ «Lockpicking - Toool». [Consulta: 23 novembre 2017].
* ↑ News, A. B. C. «Lock Picking for Sport Cracks the Mainstream», 07-01-2006. [Consulta: 23 novembre 2017].
* ↑ «"Hobbyists embrace the joys of picking locks"». Arxivat de l'original el 12 febrer 2012. [Consulta: 23 novembre 2017]. Arxivat 12 de febrer 2012 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Palanca
* Pota de cabra
* Cadenat

## Enllaços externs

* Associació neerlandesa «The Open Organisation of Lockpickers» (en anglès).
* Associació hispanòfona: «Ganzuando: comunidat de ganzuado deportivo» (en castellà).
* Associació alemanya: «Sportsfreunde der Sperrtechnik Deutschland» (en alemany).
Viccionari