OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mont Javorina

El Mont Javorina (en txec Veľká Javorina) és una muntanya de 970 m d'altura situada a la frontera entre República Txeca i Eslovàquia, a la serralada dels Carpats Blancs. Al seu cim, s'hi troba una torre de telecomunicacions (al costat txec) i un refugi de muntanya (al costat eslovac).

## Principals accessos

* Des de Nová Lhota (República Txeca)
* Des de Strání (República Txeca)
* Des d'Eslovàquia, per carretera.

## Enllaços externs

* Veľká Javorina (eslovac)
* Veľká Javorina a Geonames (anglès)
* Mapa de localització
# Montdellit

El Montdellit és una serra situada al municipi de Coll de Nargó a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.213 metres.
# Monte Civrari

El Monte Civrari és una muntanya de 2.302 m dels Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana dins els Alps de Graies, administrativament situat a la region del Piemont (Itàlia).

## Classificació

Segons la SOIUSA, la classificació de la muntanya és la següent:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana
* Supergrup: Catena Rocciamelone-Charbonnel
* Grup: Grup del Rocciamelone
* Subgrup: cresta Lunella-Arpone
* Codi: I/B-7.I-A.2.b

## Referències

* ↑ «Monte Civrari-Punta Imperatoria, Italy» (en anglès). www.peakbagger.com. [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Cartografia

* Cartografia ufficiale italiana 1:25.000 e 1:100.000 - Istituto Geografico Militare (IGM) www.pcn.minambiente.it
* Carta dei sentieri e dei rifugi scala 1:50.000 n.4 Bassa valle Susa Musinè val Sangone collina di Rivoli, Istituto Geografico Centrale - Torino
# Monte Colombano

El Monte colombano és una muntanya de 1.658 m dels Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana dins els Alps de Graies, administrativament situat a la region del Piemont (Itàlia).

## Classificació

Segons la SOIUSA, la classificació de la muntanya és la següent:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana
* Supergrup: Catena Rocciamelone-Charbonnel
* Grup: Grup del Rocciamelone
* Subgrup: cresta Lunella-Arpone
* Codi: I/B-7.I-A.2.b

## Referències

* ↑ «Monte Colombano, Italy» (en anglès). www.peakbagger.com. [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Cartografia

* Cartografia ufficiale italiana 1:25.000 e 1:100.000 - Istituto Geografico Militare (IGM), www.pcn.minambiente.it
* Carta dei sentieri e dei rifugi scala 1:50.000 n.4 Bassa valle Susa Musinè val Sangone collina di Rivoli, Istituto Geografico Centrale - Torino
# Monte Estância

Monte Estância és un muntanya a la part sud-oriental de l'illa de Boa Vista a Cap Verd. La seva elevació és de 387 m i és el punt més alt de l'illa. Es troba a 23 km al sud-oest de la capital de l'illa Sal Rei i no gaire lluny de João Barrosa. L'Oceà Atlàntic és aproximadament a 4 quilòmetres al sud-est. La muntanya és totalment d'origen volcànic. Gairebé tota la zona de muntanya no té vegetació, és considerat com a "icona de camp" de l'illa i és visible en gran part de l'illa.
Forma part d'un espai natural protegit a Cap Verd sota l'estatut de monument natural, raó per la qual es descriuen les característiques geològiques i geomorfològiques. També protegeix les plantes i flors endèmiques notables i aus en perill d'extinció. L'àrea protegida cobreix 736 ha i té és 10,947 km de llarg.

## Referències

* ↑ Busquets i Fábregas, p. 584

## Vegeu també

* Llista de muntanyes de Cap Verd

## Bibliografia

* Jaume Busquets i Fábregas and Alberto Cortina Ramos, Gestión del paisaje, Editorial Ariel, Barcelona, 2009 ISBN 9788434428904
* REITMEIER, Pitt and FORTES, Lucete. Goldstadt Hiking Map Boa Vista Sal Maio 1 : 50,000. Goldstadt-Verlag 2004. ISBN 3-89550-470-X
* Ricardo A. S. Ramalho, Building the Cape Verde Islands, Springer, 2011, p. 101

## Enllaços externs

* Àrees protegides, Cap Verd Arxivat 2012-02-24 a Wayback Machine. (portuguès)
# Monte Lera

El Monte Lera és una muntanya de 3.355 m dels Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana dins els Alps de Graies, administrativament situat a la region del Piemont (Itàlia).

## Classificació

Segons la SOIUSA, la classificació de la muntanya és la següent:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana
* Supergrup: Catena Arnas-Ciamarella
* Grup: Grup Autaret-Ovarda
* Subgrup: cresta Autaret-Lera-Arnas
* Codi: I/B-7.I-B.4.a

## Referències

* ↑ «Monte Lera, Italy» (en anglès). www.peakbagger.com. [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Cartografia

* Cartografia ufficiale italiana 1:25.000 e 1:100.000 - Istituto Geografico Militare (IGM) www.pcn.minambiente.it
* Carta dei sentieri e dei rifugi scala 1:50.000 n. 2 Valli di Lanzo e Moncenisio, Istituto Geografico Centrale - Torino
# Mont Vélan

El Mont Vélan és una muntanya de 3.731 metres dels Alps Penins, que es troba entre les regions de la Vall d'Aosta (Itàlia) i de la Valais (Suïssa).

## SOUISA

Segons la definició de la SOIUSA, el cim té la següent classificació:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps Penins
* Subsecció: Alps del Grand Combin
* Supergrup: Cadena Grand Combin-Monte Vélan
* Grup: Grup Mont Vélan-Tête de By
* Subgrup: Grup del Mont Vélan
* Codi: I/B-9.I-B.3.a

## Referències

* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Enllaços externs

* «Mont Vélan» (en anglès). SummitPost.org. [Consulta: 28 novembre 2014].
* «Mont Vélan» (en anglès). CamptoCamp. [Consulta: 28 novembre 2014].
# Barbara Petzold

Barbara Petzold (Oberwiesenthal, RDA, 8 d'agost de 1955) és una esquiadora de fons alemanya, ja retirada.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 realitzats a Innsbruck (Àustria), on aconseguí guanyar la medalla de bronze amb els relleus 4x5 km. juntament amb l'equip de l'Alemanya democràtica. Així mateix, en aquells Jocs, finalitzà onzena en la prova de 5 km i setena en la prova de 10 quilòmetres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 realitzats a Lake Placid (Estats Units) va aconseguir guanyar dues medalles d'or en les proves de relleus 4x5 km i 10 quilòmetres, finalitzant en la quarta posició en la prova de 5 quilòmetres.
Al llarg de la seva carrera aconseguí en els Campionats del Món d'esquí nòrdic quatre medalles, tres medalles de plata i una medalla de bronze.

## Referències

* ↑ Barbara Petzold a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Olympedia – Barbara Petzold». [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ «PETZOLD-BEYER Barbara - Athlete Information». [Consulta: 27 febrer 2021].
# Artur Svensson

Artur Svensson (Risinge church parish, 16 de gener de 1901 - Risinge church parish, 20 de gener de 1984) va ser un atleta suec que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de plata en la prova dels 4x400 m relleus, formant equip amb Erik Byléhn, Gustaf Weijnarth i Nils Engdahl. En els 400 metres quedà eliminat en simifinals.
En el seu palmarès també destaquen dos campionats nacionals dels 800 metres, el 1924 i 1927.

## Millors marques

* 400 metres llisos. 49.1" (1924)
* 800 metres llisos. 1' 53.5" (1925)

## Referències

* 1 2 «Artur Svensson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2012. [Consulta: 14 maig 2018].
* ↑ Artur Svensson a Comitè Olímpic Suec]
* ↑ Artur Svensson a trackfield.brinkster.net
# Tribrachidium heraldicum

Tribrachidium heraldicum és un enigmàtic fòssil de la fauna de l'Ediacarià descrit per Glaessner el 1959. Se n'han trobat restes fòssils a Austràlia i Rússia. Era rodó i presentava simetria triradial. Principalment, es caracteritzava per ser tou i tenir una forma de cercles i ratlles corbades en el nucli exterior del seu cos. No pot incloure's en cap dels embrancaments animals coneguts en l'actualitat.

## Referències

* 1 2 Entrada «Tribrachidium heraldicum» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ Carlton, 2019, «Tribrachidium heraldicum».

## Bibliografia

* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
# Roussel de Bailleul

Roussel de Bailleul (mort el 1077), dit igualment Frangòpul (grec medieval: Φραγγόπουλος), fou un aventurer (o exiliat) normand que viatjà a l'Imperi Romà d'Orient i hi fou contractat com a soldat i cap militar sota l'emperador Romà IV Diògenes (r. 1068–1071). Altres versions del seu nom són Ursellus de Ballione (llatí), Roscelin, Roskelin de Baieul o, com l'anomena Anna Comnena a l'Alexíada, Urseli (Οὐρσέλιος).
Possiblement era un franc, però el que és segur és que seguí els normands de la Pulla a Itàlia, s'establí a la Terra d'Òtranto i serví a les ordres de Roger d'Hauteville a Sicília. Segons Jofré Malaterra, Bailleul destacà per la seva valentia a la batalla de Cerami, en la qual exhortà el comte Roger a perseguir els sarraïns que fugien en desbandada. A part d'aquest breu relat de Malaterra, la principal font sobre la vida de Bailleul és l'Alexíada, d'Anna Comnena.
Era present en la campanya de Mantziciert el 1071, però no participà en la batalla, car havia estat enviat a saquejar i cercar provisions a Cliat per l'emperador Diògenes. Després del desastre, es mantingué al servei de l'imperi, que necessitava bons generals, i fou destinat de nou a Anatòlia al capdavant de 3.000 cavallers pesants franconormands. Bailleul conquerí terres a Galàcia i el 1073 es declarà independent, seguint l'exemple dels seus compatriotes del Mezzogiorno. Feu d'Ancira (actual Ankara) la seva capital. Vencé el cèsar Joan Ducas i saquejà Crisòpolis, prop de Constantinoble. Seguidament, donà el seu suport a Joan Ducas per usurpar el tron imperial. L'emperador Miquel VII Ducas cedí formalment als turcs seljúcides terres que ja havien conquerit per convèncer Tútuix I, senyor de la guerra seljúcida, d'eliminar Bailleul. Ducas i Bailleul foren derrotats i empresonats per les forces turques. Afortunadament per a Bailleul, la seva muller fou capaç de reunir el rescat que exigien els turcs, que permeteren a l'aventurer tornar a Amasia, on tingué una rebuda tan positiva que es convertí en governador. El 1074, el general i futur emperador Aleix Comnè se serví d'un estratagema per capturar-lo.
El 1077, fou posat en llibertat a canvi d'un rescat i de la promesa de menar un batalló contra el rebel Nicèfor Botaniates. El vencé amb facilitat, però tot seguit feu causa comuna amb ell. L'emperador tornà a apel·lar als seljúcides, que el derrotaren i el capturaren a Nicomèdia i el lliuraren a l'Imperi Romà d'Orient, on fou executat.

## Notes

* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* ↑ Kaldel·lis, 2017, p. 246.
* ↑ Schlumberger, G.-L. «Deux chefs normands des armées byzantines au XIe siècle: Sceaux de Hervé et de Raoul de Bailleul» (en francès). Revue Historique, Núm. 16 - Fasc. 2, 1881, pàg. 289-303 [Consulta: 29 maig 2021].

## Bibliografia

* Kaldel·lis, A. Streams of Gold, Rivers of Blood: The Rise and Fall of Byzantium, 955 A.D. to the First Crusade (en anglès). Oxford University Press, 2017. ISBN 978-0190253226.
# Les Vinyes (Prats de Lluçanès)

Les Vinyes és una masia de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta baixa i dos pisos. Les obertures són petites, disposades de forma regular. La façana està arrebossada de blanc, a excepció del sòcol, de color més fosc, i els marcs de les obertures, que són de pedra vista. Aquesta construcció ha estat modificada amb el pas del temps com ara l'obertura principal, abans un arc de mig punt i actualment té a sobre una porta de fusta de doble fulla. A més a més també té una altra construcció de maó adossada al cantó dret que modifica força el conjunt. Als anys 80 del segle xx van renovar la part interior de la casa.

## Referències

* ↑ «Les Vinyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Sixten Jernberg

Sixten Jernberg (6 de febrer de 1929 - 14 de juliol de 2012) fou un esquiador de fons suec que destacà durant les dècades del 1950 i 1960. Fou un dels esquiadors de fons amb més èxit de tots els temps. Entre 1952 i 1964 va participar en 363 curses d'esquí, acabant dins del podi en 263 i guanyant-ne 134. En aquest període va guanyar quatre títols mundials i nou medalles olímpiques. En 12 proves disputades en tres Jocs d'Hivern consecutius mai va acabar més enllà del cinquè lloc i entre 1955 i 1960 va guanyar 86 de les 161 competicions que disputà.
Pels seus èxits en l'esquí de fons va rebre la medalla Holmenkollen el 1960 (compartida amb Helmut Recknagel, Sverre Stensheim i Tormod Knutsen). El 1956 va rebre la medalla d'or Svenska Dagbladet (compartida amb el pentatleta Lars Hall).

## Carrera esportiva

Especialista en esquí de fons, debutà en competició internacional en el Campionat del Món d'esquí de fons l'any 1954 a Falun, prop de la seva població natal, aconseguint la medalla de bronze en la prova de relleus de 4x10 quilòmetres. Posteriorment en aquesta competició aconseguí la medalla de bronze l'any 1958 a Lahti en la prova de 30 quilòmetres així com la medalla d'or en les proves de 50 quilòmetres i en els relleus 4x10 km. En el mundial de 1962 disputat a Zakopane (Polònia) aconseguí revalidar les seves medalles d'or aconseguides anteriorment.
En els Jocs Olímpics d'Hivern tingué una carrera molt llarga, debutant en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1956 disputats a Cortina d'Ampezzo (Itàlia), on aconseguí la medalla d'or en la prova de 50 km, la medalla de plata en les proves de 15 km i 30 km i la medalla de bronze en la prova de relleus 4x10 km.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1960 celebrats a Squaw Valley (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de 30 km i la medalla de plata en els 15 km, a més de finalitzar quart en la prova de relleus 4x10 km i cinquè en la prova de 50 km.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1964 celebrats a Innsbruck (Iugoslàvia) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de 50 km i relleus 4x10 km així com la medalla de bronze en la prova de 15 km.

## Referències

* ↑ Sixten Jernberg, Cross-Country Skiing Champion, Dies at 83. AP via New York Times (16 July 2012)
* ↑ Sixten Jernberg. Encyclopædia Britannica
* ↑ «Champion skier Sixten Jernberg dies». Radio Sweden, 14-07-2012. [Consulta: 22 febrer 2014].
* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Sixten Jernberg». [Consulta: 8 novembre 2023].
* 1 2 «Sixten Jernberg - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ «Sixten Jernberg, Swedish XC Star, Dead At 83». SkiRacing. [Consulta: 19 juliol 2012].
* ↑ «JERNBERG Sixten». International Ski Federation. [Consulta: 13 gener 2020].

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Sixten Jernberg Arxivat 2011-05-25 a Wayback Machine.
# Lluís Llop i Adam

Lluís Llop i Adam (Tortosa, Baix Ebre, 1923 - 2009) va ser un dibuixant, pintor i escultor.
Durant la Guerra Civil espanyola, la seva família es va traslladar a Barcelona fugint del front. Allà, Llop inicia els estudis de Peritatge Industrial, però es trunquen, ja que va haver d'exiliar-se a França. Llop es va iniciar en el camp pictòric als 17 anys, quan va aprendre les tècniques de l'oli i l'aquarel·la amb el també pintor tortosí Josep Andreu i Murall. Entre els anys 40 i 60 del segle xx va treballar com a delineant al Departament d'Arquitectura de Regiones Devastadas; durants aquests mateixos anys va cursar els estudis d'art a les escoles Sant Jordi i Massana de Barcelona. El 1954 va entrar com a professor a l'Escola d'Art de la Diputació de Tarragona a Tortosa. Del 1966 i fins al 1988 en va ser el seu director. També va ser professor i mestre de taller de delineants a l'Institut Politècnic de Tortosa.
Va guanyar alguns premis, entre els quals destaquen la medalla de gravat del primer Saló de Dibuix i Gravat el 1964 i la menció honorífica de pintura de la XIX Medalla Tapiró del 1972.

## Referències

* 1 2 3 Royo, Roser «Mor Lluís Llop, professor de l'Escola d'Art de Tortosa i conegut pels seus dibuixos d'escenes costumistes». El Punt Avui, 19-02-2009.
# Jessie Pollock

Jessie Pollock, també anomenada Eliza Pollock, (Estats Units 1841 - data de mort no coneguda) fou una tiradora amb arc nord-americana, guanyadora de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer vers el 1841, si bé es desconeix el lloc exacte. Així mateix es desconeix la data de la seva mort.

## Carrera esportiva

Membre del club de tir amb arc de la ciutat de Cincinnati, va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 realitzats a Saint Louis (Estats Units), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en les proves de ronda Nacional i ronda Colúmbia així com la medalla d'or en la prova femenina per equips.
# Platja dels Tontos

La platja dels Tontos és una platja del municipi d'Alcanar (Montsià), situada a la zona de Garbí, davant de les urbanitzacions l'Atzavara i les Tres Palmeres, entre la platja del Codonyol, al sud-oest, i la platja del Bol del Gos, al nord-est. Està dividida en dos sectors, separats per unes roques, de 32 i 17 metres de longitud respectivament, i de 10 i 6 metres d'amplada mitjana, formats per sorres i graves.
Sembla que el nom prové d'una família de la Ràpita, amb dos fills amb discapacitat psíquica, que a mitjans del segle xx van traslladar-se aquí fugint del 'bullying' que patien.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Toponímia de les platges i cales del T.M. d'Alcanar». Línia Verda Alcanar, Ajuntament d'Alcanar.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «La platja dels Tontos, sense atzavares». Costa púnica.
# 3 de 10 amb folre

El 3 de 10 amb folre o 3 de 10 sense manilles és un castell de gamma extra mai realitzat, intentat, ni assajat, de 10 pisos d'alçada i 3 persones per pis, reforçat només per una estructura suplementària al pis de segons (folre), elimininant així les manilles. Així doncs aquest castell sumaria la fragilitat del 3 de 9 sense folre amb la dificultat d'afegir un pis més sense utilitzar manilles. Degut a la seva dificultat, aquesta estructura va ser considerada des de l'any 2000 fins al 2010 com el castell més difícil possible segons les taules de puntuacions del concurs de castells de Tarragona. El 2012 aquest castell desaparegué de la taula de puntuacions del concurs, però tornà a aparèixer a la del concurs de 2024.
El 3 de 9 sense folre mai ha estat assolit per cap colla tot i que tres l'han intentat a plaça en diverses ocasions, mentre que el 3 de 10 amb folre i manilles ha estat descarregat en sis ocasions pels Minyons de Terrassa i tres pels Castellers de Vilafranca i carregat per la Colla Vella dels Xiquets de Valls i la Colla Jove Xiquets de Tarragona.

## Referències

* ↑ «Taula de puntuacions del Concurs de Castells de 2010». concursdecastells.cat. Arxivat de l'original el 2014-08-05. [Consulta: 20 setembre 2011].
* ↑ «El Concurs permetrà tornar a provar un castell encara que s'hagi carregat prèviament», 14-05-2012. [Consulta: 2 novembre 2015].
* ↑ «Un canvi de normativa al Concurs de Castells permetrà noves estructures i repetir un castell ja carregat», 15-05-2012. [Consulta: 2 novembre 2015].
* ↑ Terraza, Santi «L’inèdit 3de10sm entra en joc i el pde7sf queda fora». revistacastells, 13-09-2023 [Consulta: 13 setembre 2023].

## Vegeu també

* 3 de 9 sense folre
* 3 de 9 amb folre
* 3 de 10 amb folre i manilles
* 4 de 10 amb folre
Construccions castelleres :
Castells de la gamma de nou i deu :
Castells de la gamma de vuit :
Castells de la gamma de set :
Castells de la gamma de sis :
Els pilars, malgrat no tenir igual nombre de pisos que els castells de la mateixa gamma, sí que comparteixen un nivell de dificultat semblant als castells de la gamma corresponent. *: La cursiva indica castells mai assolits. :
# Camané

Camané (portuguès: Carlos Manuel Moutinho Paiva dos Santos Duarte) (Oeiras, 20 de desembre de 1966) és un cantant de fados portuguès. És germà dels, també fadistes, Pedro Moutinho i Hélder Moutinho.

## Biografia

El primer contacte de Camané amb el fado va ocórrer, una mica per casualitat, quan durant la recuperació d'una febre infantil descobrí la col·lecció de discos dels seus pares amb els grans noms del fado: Amália Rodrigues, Fernando Maurício, Lucilia do Carmo, Maria Teresa de Noronha, Alfredo Marceneiro i Carlos do Carmo.
El 1979 guanyà la Grande Noite do Fado en una època en què no hi havia competició separada per a novells. Actuà a diverses cases de fado, a més de formar part de l'elenc de diverses produccions dirigides per Filipe La Féria, el més important director portuguès de musicals.
El 1995 enregistrà Uma noite de fados amb la col·laboració de José Mário Branco. Realitzà molts concerts a Portugal i a França, Països Baixos, Itàlia i Espanya.
El 1998 edità Na linha da vida. Realitzà nombrosos espectacles a Portugal entre els quals destaca el de l'Expo 98 de Lisboa.
El 2000 edità simultàniament a Bèlgica, Països Baixos i Portugal el seu tercer treball Esta coisa da alma. A aquesta edició li seguí una gira per Bèlgica, Països Baixos, Espanya, Suïssa, Alemanya i França. A Portugal el treball rebé el disc de plata pels 10.000 exemplars venuts.
El 2001 fou llençat Pelo dia dentro que assolí, tres setmanes després de sortir a la venda, el disc de plata. En acabar-se l'any 2004 edità l'àlbum Humanos, un homenatge a António Variações, juntament amb altres músics portuguesos. El 2005 guanyà el Premi Amália Rodrigues a la categoria de millor intèrpret masculí. El 2007 participà en la pel·lícula Fados de Carlos Saura, juntament amb altres intèrprets destacats de fado com Mariza.
Entre alguns recopilatoris i discs en directe, el 2008 publicà Sempre de mim que entrà directament al número 1 de la llista portuguesa de vendes i acansegueix el Disc d'or. El 2009 fou nominat als Globos de Ouro.

## Discografia
### Discografia d'estudi

* Uma noite de fados (1995)
* Na linha da vida (1998)
* Esta coisa da alma (2000)
* Pelo dia dentro (2001)
* The art of Camané - The prince of fado – recopilatori (2004)
* Sempre de mim (2008)
* Do amor e dos dias (2010)

### Recopilatoris

* O Melhor 1995-2013 (2013)

### Discografia en directe

* Como sempre... como dantes (2003)
* Camané ao vivo no Coliseu - Sempre de mim (2009)

## Videografia

* Ao vivo no São Luíz (2006)
* Camané ao vivo no Coliseu - Sempre de mim (2009)

## Referències

* Web oficial de Camané (portuguès)
# Muntanya de Can Mont

La Muntanya de Can Mont és una serra al municipi de Calonge a la comarca del Baix Empordà, amb una elevació màxima de 283 metres. El seu nom prové d'un mas muntanyer Can Mont, també anomenat Mas Mont.

## Punts d'interès

* La Torre de la Creu del Castellar, restes d'una torre de guaita medieval, mirador
* Castellbarri: restes d'un assentament ibèric i d'una torre de guaita medieval, mirador
* La Font de Can Mont
* La font de Can Mont
* Sender
* Castellbarri