OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 24 Hores de Montjuïc 1957

L'edició de 1957 de les 24 Hores de Montjuïc fou la 3a d'aquesta prova, organitzada per la Penya Motorista Barcelona al Circuit de Montjuïc el cap de setmana del 6 i 7 de juliol.

## Classificació general

| Posició | Dorsal | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Cubicatge | Grup | Voltes |
| 1 | 1 | Alberto Gandossi | Bruno Spaggiari | Ducati | 125 | A | 588 |
| 2 | 2 | Franco Farnè | Giuseppe Mandolini | Ducati | 125 | A | 583 |
| 3 | 6 | Josep Maria Rodà | Manuel Relats | Ducati | 125 | A | 567 |
| 4 | 12 | Pastorelli | Consonni | MV | 250 | A | 542 |
| 5 | 10 | Caralt | Rivière | Montesa | 250 | A | 541 |
| 6 | 31 | Josep Maria Llobet "Turuta" | Leif Smedh | Montesa | 125 | B | 540 |
| 7 | 32 | Anet | Sirera | Montesa | 125 | B | 536 |
| 8 | 33 | J. España | I. de España | Montesa | 125 | B | 525 |
| 9 | 50 | Pujes | Jaume Garriga | Derbi | 500 | B | 515 |
| 10 | 30 | Delfí Coll | Robert Marí | Norton | 500 | A | 508 |

### Notes

* ↑ A: Esportives / B: Turisme
* ↑ 2.228,902 km totalitzats, a una velocitat mitjana de 92,870 km/h.

## Guanyadors per categories
### Motocicletes esportives

| Categoria | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes |
| 125 cc | Alberto Gandossi | Bruno Spaggiari | Ducati | 588 |
| 250 cc | Pastorelli | Consonni | MV | 542 |
| 500 cc | Delfí Coll | Robert Marí | Norton | 508 |

### Motocicletes turisme

| Categoria | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes |
| 125 cc | Josep Maria Llobet "Turuta" | Leif Smedh | Montesa | 540 |
| 250 cc | Jaume Borrull | Ramon Magriñà | Lube-NSU |
| 500 cc | Pujes | Jaume Garriga | Derbi | 515 |

## Trofeus addicionals

* III Trofeu "El Centauro" de El Mundo Deportivo: Ducati (Alberto Gandossi - Bruno Spaggiari)

## Referències

* «Clasificación definitiva de las 24 Horas Motociclistas de Peña Motorista Barcelona» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* «Les 24 Heures de Montjuich (improprement appelées parfois 24 Heures de Barcelone)» (en francès). racingmemo.free.fr. [Consulta: 20 setembre 2015].
* Roig, Miquel. «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Dossier de Prensa» (PDF) (en castellà). dailymotos.com. Museu de la Moto de Barcelona, 19-07-2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Germaine Van Dievoet

Germaine Van Dievoet (Brussel·les, 26 de setembre de 1899 - Uccle, 30 d'octubre de 1990) va ser un nedadora belga que va competir a començaments del segle xx. Era filla de l'arquitecte Henri Van Dievoet.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar els 100 del programa de natació. Quedà eliminada en semifinals. Entre 1920 i 1923 fou campiona nacional dels 100 metres lliures.

## Referències

* ↑ Germaine van DIEVOET a geneanet.org'
* 1 2 «Germaine Van Dievoet Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ Théo Mathy, Dictionnaire des sports et des sportifs belges, Brussel·les, edicions Paul Legrain, 1982.
# Viola Myers

Viola Myers (Toronto, 29 de juny de 1927 - Toronto, 15 de novembre de 1993), posteriorment Richardson, va ser una atleta canadenca, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. Va guanyar la medalla de bronze en la prova del 4x100 metres formant equip amb Nancy MacKay, Diane Foster i Patricia Jones, mentre en els 100 metres finalitzà en quarta posició.
El 1948 va establir el rècord canadenc dels 60 metres, el qual fou vigent fins a 1973. El 2011 fou inclosa a l'Athletics Ontario Hall of Fame.

## Millors marques

* 100 metres. 12,2" (1948)
* 200 metres. 25,7" (1949)

## Referències

* 1 2 3 «Viola Myers Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# 24 Hores de Montjuïc 1960

L'edició de 1960 de les 24 Hores de Montjuïc fou la 6a d'aquesta prova, organitzada per la Penya Motorista Barcelona al Circuit de Montjuïc el cap de setmana del 6 i 7 de juliol. Era la tercera prova de la Copa FIM de resistència d'aquell any.

## Classificació general

| Posició | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Cubicatge | Voltes | Km | Km/h |
| 1 | Francesco Villa | Alfredo Balboni | Ducati | 175 | 603,76 | 2.288,654 | 95,364 |
| 2 | Bruce Daniels | Peter Darvill | BMW | 600 | 600,19 | 2.275,129 | 94,797 |
| 3 | Ricard Fargas | Enzo Rippa | Ducati | 175 | 570,69 | 2.163,282 | 90,136 |
| 4 | Gianfranco Latini | Gozza | Ducati | 175 | 570,10 | 2.161,049 | 90,043 |
| 5 | Alain Dagan | Jean-Claude Bargetzi | BMW | 600 | 539,68 | 2.045,741 | 85,239 |
| 6 | Jordi Balasch | Josep Maria Arenas | Ducati | 175 | 536,02 | 2.031,886 | 84,661 |
| 7 | J. L. Cobos | Aragonès | Ducati | 175 | 510,24 | 1.934,152 | 80,589 |
| 8 | Joan Sobrepera "Tiger" | Francesc Valera "Bambi" | Bultaco | 125 | 508,89 | 1.929,035 | 80,376 |
| 9 | Alain Schaffner | Jacques Roca | FN | 250 | 498,23 | 1.888,634 | 78,693 |
| 10 | Albert Pfuhl | Roland Müller | Heinkel | 175 | 490,51 | 1.859,598 | 77,483 |

## Guanyadors per categories

| Categoria | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes | Km | Km/h |
| 125 cc | Joan Sobrepera "Tiger" | Francesc Valera "Bambi" | Bultaco | 508,89 | 1.929,035 | 80,376 |
| 250 cc | Francesco Villa | Alfredo Balboni | Ducati | 603,76 | 2.288,654 | 95,360 |
| +250 cc | Bruce Daniels | Peter Darvill | BMW | 600,19 | 2.275,129 | 94,797 |

## Trofeus addicionals

| Trofeu | Guanyador | Punts |
| Trofeu Conrado Cadirat | Francesco Villa - Alfredo Balboni | 80 |
| VI Trofeu "Centauro" de El Mundo Deportivo | Mototrans (Francesco Villa - Alfredo Balboni) | - |
| Premi CAP 125 cc | Joan Sobrepera "Tiger" - Francesc Valera "Bambi" | - |

## Referències

* «Las 24 Horas Motociclistas Internacionales de Montjuich» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* «Les 24 Heures de Montjuich (improprement appelées parfois 24 Heures de Barcelone)» (en francès). racingmemo.free.fr. [Consulta: 20 setembre 2015].
* Roig, Miquel. «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Dossier de Prensa» (PDF) (en castellà). dailymotos.com. Museu de la Moto de Barcelona, 19-07-2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Temporada 1973-1974 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 1973-1974 de la UE Sant Andreu, llavors anomenat oficialment Club Deportivo San Andrés.

## Partits

Segona divisió: 8a posició.

### Segona volta
## Referències
## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Gerrit Jannink

Gerrit Jannink (Enschede, 1 de desembre de 1904 - Ross-on-Wye, 7 de març de 1975) va ser un jugador d'hoquei sobre herba neerlandès que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de plata com a membre de l'equip neerlandès en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Gerrit Jannink Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 8 maig 2018].
# Tití de l'Acari

El tití de l'Acari (Mico acariensis) és una espècie de primat de la família dels cal·litríquids que viu al Brasil.

## Referències

* ↑ «tití de l'Acari». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 29 setembre 2024].
# Pla de les Llaurades

El Pla de les Llaurades és una plana del municipi d'Àger, situada a 900 msnm a la comarca de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vlado Lisjak

Vlado Lisjak (Petrinja, 29 d'abril de 1962) és un ex-lluitador croat, especialista en lluita grecoromana, que va competir sota bandera iugoslava durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes lleuger del programa de lluita grecoromana.

## Referències

* ↑ «Vlado Lisjak Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 28 novembre 2019].
* ↑ Lisjak, Vlado (CRO) a International Wrestling Database
# 24 Hores de Montjuïc 1970

L'edició de 1970 de les 24 Hores de Montjuïc fou la 16a d'aquesta prova, organitzada per la Penya Motorista Barcelona al Circuit de Montjuïc el cap de setmana del 4 i 5 de juliol. Era la segona prova de la Copa FIM de resistència d'aquell any.
Fou una edició marcada per la mort de Gerald Bunting (mort en estavellar-se contra un fanal després de topar amb un altre pilot) i de Peter Strauss, qui patí un greu accident en derrapar pujant a la zona del Poble Espanyol i va ser ingressat molt greu a la clínica del Dr. Soler-Roig. Tot i que la premsa va anunciar la seva mort a les edicions del diumenge, la seva mort es va produir dies més tard.

## Classificació general

| Posició | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes |
| 1 | Dave Degens | Ian Goddard | Dresda-Triumph 650 | 656 |
| 2 | Ken G. Buckmaster | Austin Kinsella | Triumph | 645 |
| 3 | Peter Darvill | Norman Price | Honda | 641 |
| 4 | Graham Sanders | Don Jones | BSA | 640 |
| 5 | Daniel Urdich | André Pogolotti | Honda | 635 |
| 6 | Florian Burki | Jean-Claude Suter | Triumph | 627 |
| 7 | Gilbert Argo | Rémy Hirschy | Triumph | 620 |
| 8 | Martyn Ashwood | Peter Butler | Triumph | 615 |
| 9 | "Jean-Claude" | Quique De Juan | Honda | 600 |
| 10 | Gary Green | George Collis | Triumph | 598 |
* ↑ 2.489,202 km totalitzats, a una velocitat mitjana de 103,716 km/h.

## Trofeus addicionals

* XVI Trofeu "Centauro" de El Mundo Deportivo: Dresda Triton (Dave Degens - Ian Goddard)

## Referències

* ↑ info@motorsportmemorial.org, The Motorsport Memorial Team,. «Motorsport Memorial -». [Consulta: 21 setembre 2021].
* ↑ «Resumen deportivo de última hora» (en castellà). Hoja del Lunes, 06-07-1970. [Consulta: 21 setembre 2021].

### Bibliografia

* «Clasificación final oficiosa» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* «Les 24 Heures de Montjuich (improprement appelées parfois 24 Heures de Barcelone)» (en francès). racingmemo.free.fr. [Consulta: 20 setembre 2015].
* Roig, Miquel. «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Dossier de Prensa» (PDF) (en castellà). dailymotos.com. Museu de la Moto de Barcelona, 19-07-2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Modulació en fase creuada

La modulació de fase creuada (XPM) és un efecte òptic no lineal on una longitud d'ona de la llum pot afectar la fase d'una altra longitud d'ona de la llum mitjançant l'efecte Kerr òptic. Quan la potència òptica d'una longitud d'ona afecta l'índex de refracció, l'impacte del nou índex de refracció en una altra longitud d'ona es coneix com XPM.

## Aplicacions de XPM

La modulació de fase creuada es pot utilitzar com a tècnica per afegir informació a un corrent de llum modificant la fase d'un feix òptic coherent amb un altre feix mitjançant interaccions en un medi no lineal adequat. Aquesta tècnica s'aplica a les comunicacions de fibra òptica. Si ambdós feixos tenen la mateixa longitud d'ona, aquest tipus de modulació de fase creuada és degenerada.
L'XPM és una de les tècniques més utilitzades per a les mesures quàntiques sense demolició.
Altres aplicacions avantatjoses de XPM inclouen:
* Pols òptic no lineal Compressió de polsos ultracurts
* Bloqueig de mode passiu
* Commutació òptica ultraràpida
* Demultiplexació de canals OTDM
* Conversió de longitud d'ona dels canals WDM
* Mesura de les propietats òptiques no lineals dels mitjans (índex no lineal n$_2$ (no linealitat de Kerr) i temps de relaxació de resposta no lineal)

## Desavantatges de XPM
### XPM en aplicacions DWDM

A les aplicacions de multiplexació per divisió de longitud d'ona densa (DWDM) amb modulació d'intensitat i detecció directa (IM-DD), l'efecte de XPM és un procés de dos passos: primer, el senyal es modula en fase pel segon senyal de copropagació. En un segon pas, la dispersió condueix a una transformació de la modulació de fase en una variació de potència. A més, la dispersió provoca un desplaçament entre els canals i, per tant, redueix l'efecte de XPM.
* XPM condueix a la diafonia entre canals en sistemes WDM
* Pot produir fluctuacions d'amplitud i temporització

## Referències

* ↑ Paschotta, Dr Rüdiger. «cross-phase modulation» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Petrov, Nikolay V.; Sergei S. Nalegaev; Andrei V. Belashov; Igor A. Shevkunov; Sergei E. Putilin Optics Letters, 43, 15, 2018, pàg. 3481. Bibcode: 2018OptL...43.3481P. DOI: 10.1364/OL.43.003481. PMID: 30067690.
* ↑ Petrov, Nikolay V.; Sergei S. Nalegaev; Andrei V. Belashov; Igor A. Shevkunov; Sergei E. Putilin Optics Letters, 43, 15, 2018, pàg. 3481. Bibcode: 2018OptL...43.3481P. DOI: 10.1364/OL.43.003481. PMID: 30067690.
* ↑ «Cross-Phase Modulation - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2024].
# Giliante D'Este

Giliante D'Este (Izola, 23 de març de 1910 - Roma, 24 d'abril de 1996) fou un remer italià que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Valerio Perentin, Nicolò Vittori, Giovanni Delise i el timoner Renato Petronio. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, va guanyar la medalla de bronze en la competició del quatre sense timoner, formant equip amb Antonio Ghiardello, Francesco Cossu i Antonio Garzoni Provenzani. El 1936, a Berlín, va disputar els seus tercers i darrers Jocs. En ells va quedar eliminat en la repesca de la prova del quatre amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa de rem, dues d'or i una de bronze, entre 1929 i 1935, sempre en la prova dels quatre amb timoner.

## Referències

* 1 2 3 «Giliante D'Este Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 26 gener 2019].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Caputxí negre

El caputxí negre (Sapajus nigritus) és una espècie de mico de la família dels cèbids que es troba a l'Argentina i el Brasil.

## Referències

* ↑ Entrada «Sapajus nigritus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «caputxí negre». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 12 gener 2024].
# Cal Collet (Odèn)

Cal Collet és una masia del poble de Llinars, al municipi d'Odèn (Solsonès). La primera menció escrita és del segle XIX

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 148
# Väinö Koskela

Väinö Koskela (Virolahti, 31 de març de 1921 - Virolahti, 10 de setembre de 2016) fou un atleta finlandès, especialista en curses de fons, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950. Abans de dedicar-se a l'atletisme havia practicat l'esquí.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on fou setè en la prova dels 5.000 metres del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, disputà dues proves del programa d'atletisme. Fou setzè en els 10.000 metres, mentre en la dels 5.000 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 10.000 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1950, rere Emil Zátopek i Alain Mimoun. Guanyà el campionat nacional dels 5.000 metres de 1949 i 1950 i el de Camp a través de 1949.

## Millors marques

* 5.000 metres. 14' 13.2 " (1949)
* 10.000 metres. 30' 10.0" (1951)

## Referències

* ↑ «EM-mitalijuoksija Väinö Koskela kuollut» (en finès). [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «Väinö Koskela harmittelee vieläkin Helsingin olympiakisoja :: Suomen Urheilutietäjät ry». Arxivat de l'original el 2018-09-17. [Consulta: 31 maig 2020].
* 1 2 Väinö Koskela a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Menestystä» (en finès). [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# 24 Hores de Montjuïc 1981

L'edició de 1981 de les 24 Hores de Montjuïc fou la 27a d'aquesta prova, organitzada per la Penya Motorista Barcelona al Circuit de Montjuïc el cap de setmana del 11 i 12 de juliol. Era la quarta prova del Campionat del Món de resistència d'aquell any.
Fou una edició marcada per la mort del voluntari de la Creu Roja Joan Gálvez Ferrándiz, de 20 anys, que fou atropellat per un corredor mentre atenia un pilot accidentat a pista. L'accident posterior deixà cinc ferits i va provocar escenes de pànic entre els espectadors.

## Classificació general

| Posició | Pilot 1 | Pilot 2 | Motocicleta | Voltes |
| 1 | Raymond Roche | Jean Lafond | Kawasaki 1000 | 777 |
| 2 | Benjamí Grau | Quique De Juan | Ducati | 771 |
| 3 | Wolfgang Gierden | Dominique Auguin | Honda | 770 |
| 4 | Jean-Pierre Oudin | Gérard Coudray | Honda | 768 |
| 5 | Roger Ruiz | Chris Cremer | Honda | 767 |
| 6 | Hervé Moineau | Richard Hubin | Suzuki | 764 |
| 7 | Christian Huguet | Christian Le Liard | Kawasaki | 763 |
| 8 | Josep Maria Mallol | Alejandro Tejedo | Ducati | 734 |
| 9 | Pieter Blaauboer | Gary Green | Suzuki | 730 |
| 10 | Mingo Parés | Lluís M. Santana | Honda | 729 |
* ↑ Velocitat mitjana: 122,838 km/h.

## Trofeus addicionals

* XXVII Trofeu "Centauro" de El Mundo Deportivo: Kawasaki (Raymond Roche - Jean Lafond)

## Referències

* ↑ «Un muerto en las 24 Horas de Montjuich» (en castellà). elpais.com. El País, 12-07-1981. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ «Un muerto y cinco heridos en las 24 Horas de Montjuich» (en castellà). hemeroteca.abc.es. ABC, 12-07-1981. [Consulta: 20 setembre 2015].

### Bibliografia

* «Clasificación» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
* «Les 24 Heures de Montjuich (improprement appelées parfois 24 Heures de Barcelone)» (en francès). racingmemo.free.fr. [Consulta: 20 setembre 2015].
* Roig, Miquel. «24 Horas Motociclistas de Montjuïc - Dossier de Prensa» (PDF) (en castellà). dailymotos.com. Museu de la Moto de Barcelona, 19-07-2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Taleb Moussa

Taleb Moussa (16 d'octubre de 1989), és un jugador d'escacs dels Emirats Àrabs Units, que té el títol de Gran Mestre des de 2008.
A la llista d'Elo de la FIDE del novembre de 2022, hi tenia un Elo de 2406 punts, cosa que en feia el jugador número 3 dels Emirats Àrabs Units. El seu màxim Elo va ser de 2517 punts, a la llista d'octubre de 2014 (posició 84 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 2003 fou campió dels Emirats Àrabs Units. El 2004 esdevingué el primer jugador dels Emirats Àrabs Units en obtenir el títol de Gran Mestre Internacional.

### Participació en olimpíades d'escacs

Moussa ha participat, representant els Emirats Àrabs Units, en quatre Olimpíades d'escacs entre els anys 1992 i 2000, amb un resultat de (+18 =8 –9), per un 62,9% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a l'Olimpíada del 2000 en puntuar 6 de 7 (+6 =0 -1), amb el 85,7% de la puntuació, amb una performance de 2448, i que li significà aconseguir la medalla d'or individual del tauler reserva.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Taleb Moussa» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Emirats Àrabs Units"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Taleb Moussa «benoni.de» (en alemany). [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ «Triumph gives Moussa much-needed boost». [Consulta: 1r gener 2016]. (anglès)
* ↑ «Moussa creates history by becoming UAE's first Chess GM». [Consulta: 1r gener 2016]. (anglès)
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ «UAE's Taleb Moussa wins chess gold». gulfnews.com. [Consulta: 1r gener 2016]. (anglès)
# Rata xinxilla d'Uspallata

La rata xinxilla d'Uspallata (Abrocoma uspallata) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels abrocòmids. És endèmica de la província de Mendoza (Argentina). Es tracta d'un animal herbívor que s'alimenta de plantes del gènere Larrea. El seu hàbitat natural és el Desert del Mont. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «rata xinxilla d'Uspallata». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Ojeda, R.; Jayat, J. P. Abrocoma uspallata. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 desembre 2014.
# La Monjoia (Aguilar de Segarra)

La Monjoia és una muntanya de 654 metres que es troba al municipi d'Aguilar de Segarra, a la comarca catalana del Bages.
# Dolmen del Cementiri dels Moros

El dolmen del Cementiri dels Moros és una galeria catalana en forma de V situada al municipi de Torrent (Baix Empordà)

## Descripció

La cambra conserva actualment 7 lloses de suport vertical i un muntant de l'entrada del passadís. També conserva 12 lloses del passadís d'accés. El sepulcre té una llargada de 12,30 m, una amplada de 2,50 m i una alçada d'1,25 m. El túmul és de tendència ovalada amb peristàlit d'estructures radials, i un mur concèntric de contenció. Està datada del Neolític final, segona meitat del IV mil·lenni aC.

## Descobriment

La família Geli de Begur, propietaris de la finca, el donaren a conèixer a Salvador Raurich, el qual en va publicar una descripció l'any 1923. Dins el monuments s'hi ha trobat 1.200 peces dentàries, i milers de fragments de terrissa llisa, campaniforme i incisa. També s'hi han localitzat peces de collaret d'esteatita i de cal·laïta; botons d'os perforats en V; vasos diversos; plaquetes rectangulars polides de pissarra verdosa; ganivets de sílex; puntes de sageta de sílex; i diverses peces fetes amb petites làmines d'or.

## Referències

* 1 2 Josep Tarrús i Galter; Joan Badia i Homs; Benjamí Bofarull i Gallofré; Enric Carreras i Vigorós; Miquel-Dídac Piñero i Costa. Dolmens i menhirs. 48 monuments megalítics del Baix Empordà, el Gironès i la Selva. Figueres: Carles Vallés editor, 1990. ISBN 84-85874-37-4.