OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gramàtica regular

En lingüística i informàtica, una gramàtica regular és una gramàtica formal en que pot ser classificada com regular-dreta o regular-esquerra. Cada gramàtica regular defineix un llenguatge regular.

## Definició

Una gramàtica regular dreta una gramàtica formal (N, Σ, P, S) tal que totes les regles de producció a P son d'alguna de les següents formes:
* A → a - on A és un no-terminal a N i a és un terminal a Σ
* A → aB - on A i B son no-terminal a N i a és a Σ
* A → ε - on A és a N i ε denotes la cadena buida (cadena de longitud 0)
Una gramàtica regular esquerra es defineix de la següent forma:
* A → a - on A és un no-terminal a N i a és un terminal a Σ
* A → Ba - on A i B son no-terminal a N i a és a Σ
* A → ε - on A és a N i ε denotes la cadena buida (cadena de longitud 0)
Una gramàtica regular és o bé una gramàtica d'esquerra o bé de dreta.
Si es barregen regles de dretes amb d'esquerres s'obté una gramàtica lineal, però no necessàriament una gramàtica regular.

## Referències

* ↑ Michael., Sipser,. Introduction to the theory of computation. 3a edició. Boston, MA: Cengage Learning, 2013. ISBN 9781133187790.
Teoria d'autòmats: llenguatge formals i gramàtica formals :
Jerarquia de ChomskyGramàtiquesLlenguatgesMàquines abstractes
Tipus-0
Tipus-1
Tipus-2
Tipus-3
Sense restriccions
(sense nom)
Sensitiva al context
Concatenació de rang
Indexada
Sistema lineal de reescriptura lliure de context
Adjunció d'arbres
Lliure de context
Lliure de context determinista
Visibly pushdown
Regular
No recursives
Enumerable recursivament
Decidible
Sensible al context
Concatenació de rang$^*$
Indexat$^*$
Llenguatge lineal de reescriptura lliure de context
Adjunció d'arbres
Lliure de context
Lliure de context determinista
Visibly pushdown
Regular
Lliure d'estrella
Finit
Màquina de Turing
Decider
Linealment acotat
Màquina de Turing PTIME
Pila anidada
Autòmat per subprocessos
Autòmat amb pila d'arbre restringit
Pila incrustada
Autòmat amb pila no-determinista
Autòmat amb pila determinista
Visibly pushdown
Finit
Sense comptadors(amb monoides finits aperiòdics)
Finit acíclic :
Cada categoria de llenguatges, excepte aquells marcats per $^*$, és un subconjunt de la categoria superior. Qualsevol llenguatge en aquesta categoria es genera per una gramàtica i per un autòmat de la categoria de la mateixa línia. :
# Cyprinella galactura

Cyprinella galactura és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cope, E. D. 1868. On the genera of fresh-water fishes Hypsilepis Baird and Photogenis Cope, their species and distribution. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 19: 156-166.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L.M. i B.M. Burr, 1991. A field guide to freshwater fishes of North America north of Mexico. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Page Park

Page Park és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 524 habitants, 235 habitatges, i 105 famílies. La densitat de població era de 722,6 habitants/km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Page Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Page Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barros Blancos

Barros Blancos, també coneguda com a Capitán Juan Antonio Artigas, és una ciutat de l'Uruguai, ubicada al departament de Canelones. Té una població de 13.553 habitants.
Aquesta localitat es caracteritza per ser una llarga franja poblada entre els límits de Montevideo i la ciutat de Pando. Està ubicada sobre la ruta nacional 8, entre els quilòmetres 22 i 29. Integra la vint-i-dosena Secció Judicial del departament de Canelones.

## Història

El nom original d'aquesta localitat s'origina pel color de les seves terres pantanoses i blanquinoses. El 1963 Barros Blancos (en català, "Fangs Blancs") va ser elevat a la categoria de poble.
El 25 de juny de 1976 va ser designat amb el nom de Capitán Juan Antonio Artigas, en homenatge a l'avi del pròcer José Gervasio Artigas.
Va ser declarada ciutat, amb el nom de Juan Antonio Artigas el 13 de desembre de 1994, per la Llei Núm. 16.670.
El 12 de juliol de 2006 es presenta un projecte parlamentari perquè la ciutat torni a adquirir el nom oficial de "Barros Blancos". En l'articulat del projecte es reafirma la seva condició de ciutat i en l'exposició de motius es declara que l'àrea d'influència de la ciutat té una població gran als 50.000 habitants, amb el qual entraria a les ciutats amb major població de l'Uruguai.
La zona va tenir, des de mitjan segle xx, una explosió demogràfica molt alta. Al començament a causa de la presència d'alguns establiments industrials (cuirs, pintures, etc.) que van originar fonts de treball, moltes famílies van comprar i van confeccionar els seus modestos habitatges a la zona, es van instal·lar escoles públiques i un institut. En retreure's l'activitat dels establiments industrials els pobladors es van veure en la necessitat de viatjar a la ciutat de Pando o de Montevideo a la recerca de llocs de treball.

### Actualitat

Malgrat l'esforç de diverses associacions i de diferents grups de veïns, aquesta ciutat manca d'una identitat definida, a causa de la seva falta cohesió geogràfica i social. Oblidada pels anteriors governs departamentals i nacionals, no compta amb l'estructura ciutadana típica i és un reflex de la moderna explosió demogràfica i de la falta de planificació urbana.
Una casa de Cultura i diverses institucions socials i esportives són els llocs de recreació de la població. Actualment es realitzen diversos projectes socials amb els joves de la zona. Entre ells la casa Jove i un cibercafè comunitari.

## Referències

* ↑ Estadístiques i dades a Instituto Nacional de Estadística de Uruguay (castellà)
* ↑ Parlament de l'Uruguai Llei Nr.14.538 (castellà)
* ↑ Parlament de l'Uruguai Llei Nr.18.136 (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de Barros Blancos Arxivat 2010-03-04 a Wayback Machine.
# Anna Fehér

Anna Fehér (Budapest, 24 de setembre de 1921 - Budapest, 30 de desembre de 1999) va ser una gimnasta artística hongaresa que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Anna Fehér Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 11 gener 2019].
# Ginette Martenot

Ginette Martenot (1902–1996) fou una pianista i experta i intèrpret francesa en l'instrument electrònic del segle XX les ones Martenot, que va ser inventat pel seu germà Maurice. Als setze anys, va ingressar al Conservatori de París, on va estudiar contrapunt i fuga amb el compositor Arthur Honegger. Va fer la primera actuació (i posteriorment va fer enregistraments) com a solista d'ones a la Simfonia Turangalila de Messiaen, amb Yvonne Loriod a la part de piano solista.
Martenot va ser professora del compositor Serge Nigg.

## Referències

* ↑ Orton, Richard, and Davies, Hugh. "Ondes martenot". Grove Music Online (subscription access)
* ↑ Asimov, Peter «Une invention 'essentiellement française': seeing and hearing the Ondes Martenot in 1937». Musique, images, instruments, 2018, pàg. 106-126.
* ↑ Massin, Brigitte. "Nigg, Serge". Grove Music Online (subscription access)

## Enllaços externs

* Ginette Martenot (en francès)
# Narcís negre

Narcís negre (original: Black Narcissus) és una pel·lícula britànica dirigida per Michael Powell i Emeric Pressburger, estrenada el 1947. Ha estat doblada al català.

## Argument

Cinc monges anglicanes són enviades a un antiquíssim palau de l'Himalaia de Mopu, regal d'un general indi, per establir-hi un convent, un dispensari i una escola. Antic harem del general, situat sobre una roca ventosa i escarpada, el palau capgira l'esperit de les monges, Així, cal sumar a les dificultats econòmiques i a l'hostilitat dels nadius, les tensions entre les mateixes monges. Un agent britànic intentarà mediar entre elles per solucionar els seus problemes, però la seva presència acabarà despertant, amb conseqüències fatals, la sexualitat reprimida d'algunes germanes

## Repartiment

* Deborah Kerr: Sor Clodagh
* David Farrar: Mr. Dean
* Kathleen Byron: Sor Ruth
* Jean Simmons: Kanchi
* Sabu: el petit general
* Judith Furse: Sor Briony
* Flora Robson: Sor Philippa
* Jenny Laird: Sor Miel
* Esmond Knight: El general
* May Hallatt: Angu Ayah
* Shaun Noble: Con, l'ex-promès de Clodagh
* Eddie Whaley Jr: Joseph Anthony, el jove intèrpret
* Nancy Roberts: Mare Dorothée
* Ley On: Phuba

## Galeria

* David Farrar i Deborah Kerr
* Deborah Kerr
* David Farrar
* Kathleen Byron

## Premis i nominacions
### Premis

* 1948: Oscar a la millor fotografia per Jack Cardiff
* 1948: Oscar a la millor direcció artística per Alfred Junge
* 1948: Globus d'Or a la millor fotografia per Jack Cardiff

## Referències

* ↑ esadir.cat. Narcís negre. esadir.cat.
* ↑ «Black Narcissus». The New York Times.

## Enllaços externs

* Narcís negre al Screenonline del British Film Institute (anglès)
* El Narcisse noir a Dvd.Classik (francès)
Powell i Pressburger (The Archers) :
Michael Powell
Emeric Pressburger :
The Spy in Black
Contraband
49th Parallel
One of Our Aircraft is Missing
Coronel Blimp
The Volunteer
Un conte de Canterbury
Sé el que vull
A vida o mort
Narcís negre
Les sabatilles vermelles
The Small Back Room
El llibertador
Gone to Earth
The Tales of Hoffmann
Oh... Rosalinda!!
La batalla del Riu de la Plata
Ill Met by Moonlight
They're a Weird Mob
The Boy Who Turned Yellow :
# Cons

Els cons o conis (llatí: Chones grec antic: Χῶνες) eren un poble de la banda sud d'Itàlia, que van ocupar part de Lucània i Brútium, a la vora del golf de Tàrent. Eren de la mateixa ètnia que els enotris, i com ells, se'ls considerava d'origen pelasg. Estrabó diu que eren més civilitzats que la resta d'enotris, i que ocupaven els territoris de Metapontum i Siris.
Segons Estrabó, que cita a Antíoc de Siracusa, la seva ciutat principal era Cone (Chone), al Brútium, encara que ell mateix l'anomena Chonia. Hi vivien quan van arribar els grecs però ja havien desaparegut a l'arribada dels romans.
William Smith relaciona als cons amb els Caons, una antiga tribu grega que habitava la regió de l'Epir.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Chones». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 maig 2023].
Viccionari
# Flavi (lucà)

Flavi (llatí: Flavius) va ser un polític lucà que vivia al temps de la Segona Guerra Púnica i era el cap del partit romà a Lucània. Però l'any 213 aC tot de sobte va capgirar la seva simpatia i va instar als seus conciutadans a declarar-se enemics de Roma. Fins i tot va entregar als cartaginesos a un general romà al qual estava lligat per llaços d'hospitalitat.
Es va entrevistar amb el general Magó el Samnita, cap de les forces cartagineses al Brútium i li va prometre lliurar-li al cònsol Tiberi Semproni Grac (cònsol el 215 aC i 213 aC) amb la condició que Lucània havia de ser lliure i conservar les seves pròpies lleis. Flavi va cridar a Grac al que va prometre la reconciliació amb els que havien abandonat el partit romà, el va portar a una suposada entrevista, i el va conduir a un lloc on Magó ja l'esperava, anomenat Campi Veteres. Hi va haver una breu lluita i Grac va morir a mans dels cartaginesos. Flavi, només iniciar-se l'emboscada, ja va quedar protegit per soldats cartaginesos per evitar-li cap perill.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/182?rgn=full+text;view=image;q1=FlaviusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 172-173. ]
# Cyprinella leedsi

Cyprinella leedsi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fowler, H. W. 1942. Descriptions of six new fresh-water fishes (Cyprinidae and Percidae) from the southeastern United States. Not. Nat. (Phila.) Núm. 107: 1-11.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L.M. i B.M. Burr, 1991. A field guide to freshwater fishes of North America north of Mexico. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Papá Levante

Papá Levante va ser un grup musical espanyol format per sis noies d'un barri de Sanlúcar de Barrameda en Cadis. Format el 2000, fins avui ha llançat tres àlbums d'estudi i alguns singles. El grup es va dissoldre el 2006.

## Història

El grup estava compost per sis noies gaditanes que es coneixien des de nenes. Van ser descobertes pel productor José Luis de Carlos. i les seves edats oscil·laven entre els 20 i 24 anys, en el moment de la seva formació.

### 2000-2001: Primer disc

Van arribar al seu moment de major esplendor en l'estiu de l'any 2001, encara que van treure a la venda el seu primer disc titulat Tomalacaté a la fi de l'any 2000. Un disc que incloïa onze cançons que parlaven sobre temes d'actualitat. El seu primer èxit va ser "Me pongo colorada", arribant a ser una de les cançons de l'estiu del 2001. Després d'aquí van arribar altres temes com "Practicar sexo" i "Me llamas loca". Van aconseguir vendre en la seva primera setmana més de 50.000 còpies aconseguint el número de les llistes d'AFYVE, finalment l'àlbum va vendre més de 250.000 còpies a Espanya. El disc és reeditat amb una versió especial i limitada que incloïa un disc amb nadales populars cantades per les 6 integrants del grup. consiguieron ganar algún que otro premio y hacer una gira de conciertos.

### 2003: Segon disc

El seu segon àlbum va sortir a la venda a principis de l'any 2003 i va portar per nom Sopla levante. El CD incloïa dotze temes. Aquest disc únicament va tenir dos singles, "Comunicando" i "Gorda", tema que parlava de la problemàtica de l'anorèxia en les adolescents. El grup va cedir que els drets del single "Grossa" aniria destinat a l'ONG ADANER.

### 2005: Tercer disc

Va sortir a la venda el 2005 l'àlbum titulat Pa ti, pa mí. D'onze temes, el primer senzill del qual va ser "Chiquilla". Posteriorment, el grup quedà estancat, i Gala se'n va desmarcar en el terreny cinematogràfic, quan va ser la protagonista de Lola, la película, una pel·lícula sobre Lola Flores.

## Discografia

* 2000: Tomalacaté (+300.000 còpies Espanya) Triple disc de platí
* 2003: Sopla levante (+50.000 còpies Espanya) Disc d'Or
* 2005: Pa ti, pa mi

## Singles

* 2000: "Me pongo colorada"
* 2000: "Practicar sexo"
* 2001: "Me llamas loca"
* 2001: "Jacaranda"
* 2003: "Comunicando"
* 2004: "Gorda"
* 2005: "Chiquilla"

## Videoclips

* 2000: "Me pongo colorada"
* 2000: "Me pongo colorada" (Remix)
* 2000: "Practicar sexo"
* 2003: "Comunicando"
* 2005: "Chiquilla"

## Referències

* ↑ Los40. «"Un soplo de aire fresco"» (en castellà), 21-03-2003. [Consulta: 11 octubre 2009].
* 1 2 Los40. «Papá Levante publica su segundo álbum, 'Sopla levante'» (en castellà), 17-01-2003. [Consulta: 11 octubre 2009].
* ↑ Los40. «Papa Levante cede los beneficios de la canción 'Gorda' a la prevención de la anorexia» (en castellà), 09-06-2003. [Consulta: 11 octubre 2009].
* ↑ Los40. «Papá Levante vuelve a la carga con 'Pa ti, pa mí'» (en castellà), 19-06-2005. [Consulta: 11 octubre 2009].
# Fàbrica de Sant Pere

La Fàbrica de Sant Pere (llatí: Reverenda Fabrica Sancti Petri) és una entitat creada per a la gestió de totes les obres necessàries per a la construcció i l'assoliment artístic de la basílica de Sant Pere del Vaticà. L'entitat encara s'adopta per a la gestió del complex.
D'acord amb la Constitució Apostòlica Pastor Bonus del Papa Joan Pau II la Fàbrica de Sant Pere s'ocupa de tot el necessari per a la restauració i decoració de l'edifici, així com la disciplina interna dels guàrdies i pelegrins, i opera d'acord amb el Capítol de la basílica del Vaticà .
Recentment, el Vaticà ha obert els arxius als estudiosos: entre els documents de valor esmentats hi ha milers de notes, projectes, contractes, rebuts, correspondència (per exemple, entre Miquel Àngel i la Cúria), que constitueix una documentació de tot sui generis en la pràctica de la vida quotidiana artistes involucrats.
En l'actualitat està presidida per cardenal italià Angelo Comastri, nomenat per Joan Pau II.

## Origen del nom

L'emplaçament de l'obra enorme de la basílica no va passar desapercebut a la cultura popular romana i més enllà. Per fer arribar els materials al lloc de construcció de les pedreres sense haver de pagar la duana, es gravava sobre cada article l'acrònim, en llatí, A.U.F. (és a dir, Ad Usum Fabrice - que té per objecte - "per ser utilitzat a la fàbrica", implicant Sant Pere). En la tradició popular romà va néixer immediatament la forma del verb "auffo" o "auffa", que encara s'utilitza a Roma i en molts altres llocs italians que formaven part dels Estats Pontificis, per indicar a algú que vulgui obtenir béns o serveis de franc. De la mateixa manera, fins i tot avui dia, quan parlem d'una obra en permanent progrés, s'acostuma a comparar-lo amb la Fàbrica de Sant Pere.

## Cronologia de presidents de la Fàbrica de Sant Pere

* Cardenal Mario Mattei (11 de març de 1843 - 7 d'octubre de 1870 mort)
* Cardenal Rafael Merry del Val
* Cardenal Eugenio Pacelli (25 de març de 1930 - 2 de març de 1939)
* Cardenal Federico Tedeschini
* Cardenal Paolo Marella (14 d'agost de 1961 - 8 de febrer de 1983 jubilat)
* Cardenal Aurelio Sabattani (8 de febrer de 1983 - 1 de juliol de 1991 jubilat)
* Cardenal Virgilio Noè (1 de juliol de 1991 - 24 d'abril de 2002 jubilat)
* Cardenal Francesco Marchisano (24 d'abril de 2002 - 28 d'agost de 2004 jubilat)
* Cardenal Angelo Comastri, dal 5 de febrer de 2005

## Vegeu també

* Ad usum fabricae
* Porta Fabbrica
* Basílica de Sant Pere

## Enllaços externs

* Constitució apostólica Pastor Bonus
* Pàgina oficial
# Alain Bondue

Alain Bondue (Roubaix, 8 d'abril de 1959) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1980 i 1987. Va combinar el ciclisme en pista amb la carretera, aconseguint nombrosos èxits en ambdues disciplines.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou de 1980, en què guanyà una medalla de plata en la prova de persecució individual, per darrere Robert Dill-Bundi.
Com a professional va guanyar una etapa a la Volta a Espanya de 1986 i nombroses curses en pista, entre elles dos campionats del món de persecució i quatre de França.
En retirar-se va passar a desenvolupar tasques directives a l'equip Cofidis entre 1997 i 2005.

## Palmarès

* 1979
** Campió de França de persecució individual amateur
** Campió de França de persecució per equips amateur
* 1980
** Campió de França de persecució individual amateur
** Campió de França de persecució per equips amateur
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Moscou en la prova de persecució individual
* 1981
** Campió del món de persecució individual
** Campió de França de persecució individual
** 1r al Gran Premi de Saint-Raphaël
* 1982
** Campió del món de persecució individual
** Campió de França de persecució individual
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Midi Libre
* 1984
** 1r als Boucles de Flandes
* 1985
** Campió de França de persecució individual
* 1986
** Campió de França de persecució individual
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya

## Resultats al Tour de França

* 1984. 99è de la classificació general
* 1985. 121è de la classificació general
* 1986. 124è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1986. 102è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Fitxa d'Alain Bondue a sitiodeciclismo.net
# Guerra d'Itàlia

«Guerra d'Itàlia» té aquests significats:
* Guerra gòtica, conflicte armat entre l'Imperi Romà d'Orient i el Regne Ostrogot (535 -554)
* Guerra d'Itàlia de 1494–98 o Primera Guerra de Nàpols
* Guerra d'Itàlia de 1499–1504 o Segona Guerra de Nàpols
* Guerra d'Itàlia de 1508–1516
* Guerra d'Itàlia de 1521–26
* Guerra d'Itàlia de 1526–30
* Guerra d'Itàlia de 1535–38, conflicte bèl·lic que va enfrontar als monarques Francesc I de França i Carles I d'Espanya
* Guerra d'Itàlia de 1542-1546
# Roberto Tierz

Roberto Tierz (Córdoba, 1958) és un músic i empresari argentí.

## Biografia

Fill d'exiliats republicans, va arribar a Barcelona l'any 1970. A finals de la dècada, fou membre de la primera etapa de Los Rebeldes, i el 1982 va fundar la sala Sidecar amb tres socis més sobre el que havia estat una barra americana (vegeu casa Oleguer Juncosa). El 2024 es va jubilar i va traspassar el local, reobert pels nous propietaris com a Club Sauvage.
Entre 2000 i 2014 va presidir l'Associació d'Amics i Comerciants de la Plaça Reial.

## Premis i distincions

A banda de diversos premis rebuts per la sala Sidecar, entre d'altres: Premi Altaveu, Premi ARC, Premi Time Out, el 2017 va rebre a títol personal la Medalla d'Honor de Barcelona, atorgada per l'Ajuntament de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Los Rebeldes». Discos para el recuerdo (blog). Félix Gracia Nicolás, 08-06-2014.
* ↑ Hidalgo, Luis. «Roberto Tierz: “Cada cop veig més crispada la gent”». El País, 13-122012. Arxivat de l'original el 16-06-2018.
* ↑ Vidal, Guillem. «Sidecar: el CBGB de la plaça Reial». El Punt Avui, 11-12-2016.
* ↑ Cruz, Nando «Sidecar, la sala de conciertos decana de Barcelona, será una coctelería con actuaciones». elDiario.es, 13-12-2023.
* ↑ Serra, Jana «Club Sauvage». TimeOut, 29-08-2024.
* 1 2 Pabon, Mònica. «Roberto Tierz, homenatjat per l'Associació d'Amics i Comerciants de la Plaça Reial». betevé, 30-11-2017.
* 1 2 «La plaça Reial homenatja Roberto Tierz, fundador de la Sala Sideca». Ajuntament de Barcelona, 28-11-2017. Arxivat de l'original el 13-04-2018.
* ↑ «Joan Colomo, Marina Rossell i Peret, premis Altaveu». El Periódico de Catalunya, 29-08-2013.
* ↑ «Jamboree, Sidecar y Vida Festival, premios ARC de música en directo» (en castellà). Asociación de Promotores Musicales, 07-12-2017. Arxivat de l'original el 16-06-2023.
* ↑ «Premis Time Out Barcelona 2017 2018». Time Out Barcelona, 13-12-2017.
* ↑ «Barcelona aprova les Medalles d’Honor del 2017». Servei de Premsa. Ajuntament de Barcelona, 21-07-2017.