OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elise M. Boulding

Elise M. Boulding (Oslo, 6 de juliol de 1920 - Needham, 24 de juny de 2010) va ser una sociòloga estatunidenca d'origen noruec, pionera en el camp dels estudis per a la pau i resolució de conflictes.
Es graduà al Douglass College i el 1969 obtingué el doctorat a la Universitat de Michigan, i posteriorment ensenyà a la Universitat de Colorado i a Dartmouth. Va formar part de la Societat Religiosa d'Amics (quàquers) i liderà la Lliga Internacional de Dones per la Pau i la Llibertat, entre d'altres. De caràcter marcadament pacifista, estudià durant anys la tasca de les ONG i els moviments culturals dels països del sud global.
El 1990 va estar nominada al Premi Nobel de la Pau. La seva obra més important és Cultures of Peace: The Hidden Side of History (2000).
Va estar casada amb l'economista i poeta Kenneth Boulding, amb qui treballà en la investigació per a la pau.

## Referències

* ↑ «Elise M. Boulding». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Elise Boulding» (en anglès). IPRA Foundation. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ Weber, Bruce «Elise Boulding, Peace Scholar, Dies at 89» (en anglès). The New York Times, 01-07-2010. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Brown, Candace «Norwegian & American Women of Distinction: Elise Boulding». The Norwegian American, 30-09-2014.
# Neoperla sumatrana

Neoperla sumatrana és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malèsia: Sumatra.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Enderlein, 1909. Stett.Entomol.Z. 70:331.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:270.
* Zwick, P., 1973. Annales Zoologici 30(16):499.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Jan van Asseliers

Jan van Asseliers també anomenat Johannes Asseliers, (Anvers 1520 o 1522 - Delft 1587 o 1584) va ser un jurista i escrivà dels Estats Generals dels Països Baixos. És conegut com l'autor del decret Plakkaat van Verlatinghe amb el qual es va destituir Felip II de Castella. Va ser promulgat el 26 de juliol del 1581 i signat per Asseliers en nom dels Estats Generals. Aquest text és considerat com la declaració d'independència de la república de les Províncies Unides.
El seu pare Ghislain va ser regidor de la ciutat d'Anvers. Va començar els seus estudis de dret a Lovaina el 1546, que va acabar com a doctor iuris. Després va fer un llarg viatge a el que avui és França, Itàlia i Alemanya. Amb els seus germans va tenir un negoci de joies. El 1566 va succeir a Jacob van Wensebeke com a secretari de l'ajuntament de la ciutat d'Anvers. Tot i ser catòlic, durant la Guerra dels Vuitanta Anys va triar el bandol dels independentistes. El 1577 va ser el diputat del Marquesat d'Anvers als Estats Generals dels quals el 1579 va esdevenir primer escrivà. El 1584 va participar en la delegació que va anar a França per demanar –en va– al rei Enric III si volia reemplaçar Felip II.
La seva casa «De Sieckel» (La Falç) al carrer Venusstraat 17 a Anvers, és un monument llistat.

## Obra

* Plakkaat van Verlatinghe (1581)
* Historia Belgicorum Tumultuum a discessu Philippi II usque ad obitum Francisci Valesii, Ducis Alenconii (en llatí), juny 1584. (Història dels tumults «belgues» des de la destitució de Felip II fins a la mort de Francesc de Valois)

## Referències

* ↑ Thijm, Alberdingk. «Asseliers, Johann van». A: Historische Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften. Allgemeine Deutsche Biographie. vol. 1, 1875, p. 622.
* ↑ Bockma, Harmen «Nieuw onderzoek naar ’s lands beroemdste akte» (en neerlandès). De Volkskrant, 08-07-2009.
* ↑ van der Noot, Jan. De 'Poeticsche werken' (en neerlandès), 1975, p. 79 [Consulta: 7 juny 2017].
* ↑ Wijnroks, Eric H. Handel tussen Rusland en de Nederlanden, 1560-1640: een netwerkanalyse van de Antwerpse en Amsterdamse kooplieden, handelend op Rusland (en neerlandès). Ed. Verloren, 2003, p. 92-93. ISBN 9789065507471.
* ↑ «De Sieckel» (en neerlandès). Inventaris Onroerend Erfgoed. Agentschap Onroerend Erfgoed, 1979. [Consulta: 7 juny 2017].
* ↑ En aquesta època s'utilitzava en texts llatins la paraula Bèlgica i belgues per designar les Disset Províncies i els seus habitants
# Xavier Andreu Casañas

Xavier Andreu Casañas (Sabadell, 20 de novembre de 1959) és un periodista sabadellenc que des de l'1 de febrer de 2024 ha tornat al RCD Espanyol de Barcelona com a director de Comunicació i Relacions Institucionals amb funcions de portaveu. Començà la seva carrera com a redactor al Diari de Sabadell l'any 1976 per després passar a Ràdio Sabadell com a locutor i cap d'esports. El 1982 començà una nova etapa a la COPE com a narrador i comentarista de partits de diferents esports. Posteriorment ocupà el càrrec de coordinador d'esports a TV3, moment en el qual esdevingué conegut. El 2006 deixà la televisió autonòmica per esdevenir director de comunicació i de relacions externes al Reial Club Deportiu Espanyol. El 2011 fou nomenat director de Comunicació i Relacions Externes de la Secretaria General de l'Esport de la Generalitat de Catalunya. Del 2021 al 2024 va ser el responsable de relacions externes del Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat del Vallès.

## Referències

* ↑ «L’Espanyol recupera Xavier Andreu com a director de comunicació». Diari l'Esportiu.
* ↑ «Xavi Andreu, nuevo Director de Comunicación y de Relaciones Externas del RCD Espanyol» (en castellà). Guía de Medios Digital, 27-03-2006. Arxivat de l'original el 16 d'abril 2015. [Consulta: 9 abril 2015].
* ↑ «Xavi Andreu, nou Director de Comunicació i de Relacions Externes». RCD Espanyol, 21-03-2006. [Consulta: 9 abril 2015].
* ↑ «Xavier Andreu, nou responsable de comunicació de la Secretaria, el Consell Català i el CAR». Esport Català, 09-03-2011. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2015. [Consulta: 9 abril 2015].
* ↑ «Mor Merche González, l'ànima del Premi Gorgori de l'esport sabadellenc». Diari de Sabadell, 18 gener 2022. [Consulta: 7 febrer 2022].

## Enllaços externs

* L'alegria de viure: Xavier Andreu, narrador d'emocions!, a Ràdio Sabadell
# Wiktor Tołkin

Wiktor Tołkin (Tołkacze, 21 de febrer de 1922 - Gdańsk, 7 de maig de 2013) va ser un escultor i arquitecte polonès. És un dels principals artistes polonesos en escultura monumental, creador de monuments als màrtirs als antics camps de concentració alemanys de Stutthof i Majdanek. Les seves obres són grans composicions amb formes expressives, tot incorporant l'arquitectura. Va rebre una medalla al disseny i a la decoració.

## Obres principals

* Monument Matrimoni polonès del mar a Kolobrzeg, construït el 30 de novembre del 1963.
* Monument Lluita i martiri a l'antic camp de concentració nazi de Stutthof, construït el 12 de maig del 1968.
* Monument Lluita i martiri i el panteó-mausoleu de l'antic camp de concentració de Majdanek, construït el 1969.
* Lluita i Martiri a Pawiak, Varsòvia.
* Monument a l'acció de les armes a Plock, (1978)
* Mausoleu de Majdanek amb la inscripció en polonès Que el nostre destí us serveixi com advertència
* Monument "Lluita i martiri", Sztutowo (Polònia).
* Monument "Lluita i martiri", Majdanek (Polònia).
* Vista lateral del Monument "Lluita i martiri" de Majdanek.

## Referències

* ↑ «Pomnik Ofiar Majdanka». Arxivat de l'original el 2015-01-03. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ TOŁKIN Wiktor Encyklopedie w INTERIA.PL

## Bibliografia

* Kto jest kim w Polsce, edycja IV (zespół redakcyjny Beata Cynkier i inni), Warszawa 2001, s. 970–971
# Assut de la Reial Séquia de Montcada

L'Assut de la Reial Séquia de Montcada, es troba, al municipi de Manises, a la comarca de l'Horta Oest, de la província de València. És considerat Bé d'interès cultural, amb anotació ministerial número RI-51-0011240.

## Història

Jaume II d'Aragó, a 1321 va atorgar una sèrie de furs i privilegis que permetien als regants de la Vega de València exigir la cessió de l'aigua en tandes de quatre dies cada vuit. La tanda havia de passar l'assut de Montcada sense que els regants d'aquesta séquia poguessin quedar-se-la. Per això el dia corresponent se situaven a l'almenara Reial el sequier de Montcada i un síndic de la Vega, que marcaven el nivell normal de l'aigua abans d'arribar la dotació completa de la tanda. Aquest senyal servia de referència a partir d'aquell moment per repartir l'aigua que arribava de més a l'assut i poder desviar cap a la vega. En la dècada de 1860 l'almenara Reial va ser objecte d'un aferrissat plet de nou amb les altres de la Vega de València, concretament sobre els taulers que la tancaven. Mentre Montcada afirmava que l'almenara tan sols tenia la funció de desaiguar l'assut, els segons reclamaven el seu dret històric a què Montcada cedís els dos terços de l'aigua que arribava a aquest. A més es discutia si l'aigua que cedia Montcada havia de partir en la mateixa almenara Reial, o desviar-se per la séquia de la Tandera, a Paterna, tal com afirmaven els de Montcada. El plet, finalment, es va resoldre reconeixent l'obligació de la Séquia Reial de Montcada de comptar tan sols amb l'aigua que desviava l'almenara Reial dotada de quatre taules de fusta de vuit dits d'altura cadascuna.

## Descripció

L'emplaçament de l'assut es remunta al moment del disseny de la séquia mare de Montcada, en època medieval islàmica, si bé l'obra que avui en dia es veu és del segle XVI quant a les grades de l'assut, el cadirat de l'almenara i els arcs de l'entrada a la séquia, amb evidents i successives reparacions materials al llarg dels segles posteriors. Així, les comportes i la caseta són posteriors a la riuada de 1957. El conjunt de l'assut es troba en bastant bon estat tot i el pas dels segles. Continua sent un assut en funcionament per captar l'aigua de reg del sistema hidràulic de la séquia Reial de Montcada, sent propietat d'aquesta comunitat de regants.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://ceice.gva.es/va/web/patrimonio-cultural-y-museos/inventario-general. Data de consulta: 31 març 2023.
* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=4539
* 1 2 FICHAS DE ELEMENTOS DE ARQUITECTURA HIDRÁULICA. UPV
# Vobbia

Vobbia (en ligur Vobbia) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la ciutat metropolitana de Gènova. El 2011 tenia 458 habitants.

## Geografia

Situat a la vall homònima, una vall secundària de la vall del Scrivia, al nord-est de Gènova, compta amb una superfície és de 33,43 km² i les frazioni d'Alpe, Arezzo Ligure, Noceto, Salata i Vallenzona. Limita amb les comunes de Busalla, Carrega Ligure, Crocefieschi, Isola del Cantone, Mongiardino Ligure i Valbrevenna.

## Agermanaments

* Bolton

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dades Istat el 31 desembre 2011». Arxivat de l'original el 7 de gener 2019. [Consulta: 5 d’agost 2015].
* ↑ «Fonte dal sito del comune di Vobbia-Gemellaggio con Bolton». Arxivat de l'original el 2 de maig 2014. [Consulta: 30 maig 2013].
# Orbitrap

Un orbitrap és un tipus d'espectròmetre de massa inventat per Aleksandr Makàrov. Consisteix en un elèctrode exterior amb forma de barril i un elèctrode interior coaxial amb forma de fus que forma un camp electroestàtic amb distribució potencial quadro-logarítmica.

## Principi d'operació

En un orbitrap, els ions són injectats tangencialment en un camp elèctric entre els elèctrodes i queden atrapats perquè la seva atracció electroestàtica cap a l'elèctrode interior és balancejada per forces centrífugues. Així els ions donen voltes al voltant de l'elèctrode central en anells. Addicionalment els ions també es mouen davant i darrere a través de l'eix de l'elèctrode central. Així, els ions amb una específica relació massa-càrrega es mouen en anells que oscil·len al voltant del fus central, la freqüència d'aquestes oscil·lacions harmòniques és independent de la velocitat de l'ió i és inversament proporcional a l'arrel quadrada de la relació massa-càrrega (m/z o m/q). La trampa pot ser utilitzada com un analitzador de massa.
Els orbitraps tenen una alta precisió de massa (1–2 ppm), un alt poder de resolució (200.000) i un alta gamma dinàmica (al voltant de 5000).
L'orbitrap és la modificació d'una trampa d'ions desenvolupada per Kingdon en la dècada de 1920.

## Enllaços externs

* Purdue University Orbitrap Page
* Thermo Electron's LTQ Orbitrap Hybrid Mass Spectrometer Product Page Arxivat 2009-05-06 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Makarov A. «Electrostatic axially harmonic orbital trapping: A high-performance technique of mass analysis». Analytical Chemistry : AC, 72, 6, 2000, pàg. 1156–62. DOI: 10.1021/ac991131p.
* ↑ Hu Q, Noll RJ, Li H, Makarov A, Hardman M, Graham Cooks R «The Orbitrap: a new mass spectrometer». Journal of mass spectrometry : JMS, 40, 4, 2005, pàg. 430–43. DOI: 10.1002/jms.856. PMID: 15838939.
* ↑ Makarov A, Denisov E, Lange O, Horning S «Dynamic range of mass accuracy in LTQ Orbitrap hybrid mass spectrometer». J. Am. Soc. Mass Spectrom., 17, 7, 2006, pàg. 977–82. DOI: 10.1016/j.jasms.2006.03.006. PMID: 16750636.
* ↑ Makarov A, Denisov E, Kholomeev A, Balschun W, Lange O, Strupat K, Horning S «Performance evaluation of a hybrid linear ion trap/orbitrap mass spectrometer». Anal. Chem., 78, 7, 2006, pàg. 2113–20. DOI: 10.1021/ac0518811. PMID: 16579588.
* ↑ Kingdon KH «A Method for the Neutralization of Electron Space Charge by Positive Ionization at Very Low Gas Pressures» (subscription required). Physical Review, 21, 1923, pàg. 408 year=1923. DOI: 10.1103/PhysRev.21.408.
# Ouesso

Ouesso, o Ouésso, és una població al nord de la República del Congo, situada en el marge dret del riu Sangha, afluent del riu Congo, i envoltada de selva tropical.
En 1891, la missió comandada per Alfred Fourneau va fundar un lloc colonial francès a Ouesso, en la confluència del riu Sangha i el riu Ngoko. Actualment, Ouesso és la capital de la Regió Sangha.
El port-riu de Ouesso és un dels més actius a la part nord del país. La ciutat compta també amb un aeroport, amb un enllaç aeri regular des de Brazzaville, la capital del país. A més, a l'abril de 2007, un consorci de Corea va proposar la construcció d'un ferrocarril que uneix Brazzaville amb Ouesso, a canvi d'una concessió per tallar fusta. Amb tot, Ouesso esdevé el centre administratiu d'una de les principals regions d'explotació forestal de la República del Congo.
Ouesso també és conegut pels pobles de pigmeus que viuen a la regió.

## Personalitats relacionades

* Jane Vialle (Ouesso, 27 d'agost de 1906 - Villenave-d'Ornon, 9 febrer de 1953) va ser una periodista i política francesa.
* Pascal Lissouba (Tsinguidi a Niari, 15 de novembre de 1931) és un polític congolès, agrònom de professió. Va ser primer ministre del Congo entre 1963 i 1966 i elegit President de la República del Congo l'agost de 1992. Després d'una guerra civil i diversos conflictes va dimitir el 15 d'octubre de 1997. Viu a l'exili a París des de 2004.
* Stéphane-Maurice Bongho-Nouarra (Ouesso, 6 de juny 1937- Ouesso, 7 d'octubre de 2007) va ser un polític congolès. Primer Ministre de la República del Congo des de setembre fins a desembre de 1992
* Phil Darwin, nascut com a Philippe Nianga Darwin (Ouesso, 2 de juliol de 1977) és un còmic, actor i autor. Es presenta en shows com a monologuista i manté una crònica diària "Teories del Phil Darwin" a Ràdio Àfrica Nº 1.
* Bernard Kolélas (Mboloki a Kinkala, 12 de juny de 1933 - París, 12 de novembre de 2009) va ser un polític congolès, Primer Ministre de la República del Congo el 1997.

## Referències

* ↑ Pierre, K. A. L. C. K. "Histoire Centrafricaine, des origines à 1966." Paris, L'Harmattan (1992).
* ↑ Butler, Rhett A. «New railway will facilitate logging in Congo», 25-04-2007. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ «Remise du rapport d'études du projet de construction du chemin de fer Brazzaville-Ouesso au Gouvernement», 12-06-2008. Arxivat de l'original el 5 de gener 2016. [Consulta: 27 desembre 2015].
# Orlov

* Aquest article tracta sobre la localitat russa. Vegeu-ne altres significats a «Orlov (desambiguació)».
Orlov - Орлов en rus - és una ciutat de l'óblast de Kírov (Rússia) a la riba dreta del riu Viatka a 77 km al sud de Kírov. Entre el 1923 i el 1992 la ciutat es deia Khalturin en honor del revolucionari rus Stepan Khalturin, membre de la Naródnaia Vólia que va intentar assassinar el tsar Alexandre II.
# Oscar Bloch

Oscar Bloch (Le Thillot, Vosges, 8 de maig de 1877 - París, 15 d'abril de 1937) fou un romanista i dialectòleg francès.

## Vida i obra

Bloch nasqué en el si d'una família jueva a la regió dels Vosges, va fer els estudis superiors i va obtenir l'habilitació amb una tesi de dialectologia intitulada Les Parlers des Vosges méridionales (arrondissement de Remiremont, département des Vosges), étude de dialectologie (París 1917, Marsella 1978) i la tesi complementària Atlas linguistique des Vosges méridionales (París 1914, 1917). Fou professor d'institut al Lycée Buffon (1917–1937) i des de 1926 (com a successor del seu mestre Jules Gilliéron) Directeur d'études de dialectologia romànica a l'Ecole pratique des hautes études. A més, impartia docència a la Sorbona i a l'Ecole Normale Supérieure de Fontenay. Amb Adolphe Terracher va fundar el 1924 la Société de Linguistique Romane i la revista Revue de linguistique romane.
És conegut a més de la seva tasca com a dialectòleg pel diccionari etimològic que va publicar amb Walther von Wartburg (primera edició 1932, amb nombroses reedicions). Va publicar també nombrosos llibres de gramàtica d'ús escolar. Fou germà de l'historiador Camille Bloch (1865-1949) i pare de l'etruscòleg Raymond Bloch (1914–1997).

## Publicacions

* Lexique français-patois des Vosges méridionales, París 1915
* Atlas Linguistique des Vosges Méridionales, París: Librairie Ancienne H. Champion, 1917
* La pénétration du français dans les parlers des Vosges méridionales, París 1921
* (amb Walther von Wartburg) Dictionnaire étymologique de la langue française, París 1932

## Referències

* ↑ «Les Juifs dans les Vosges». [Consulta: 11 gener 2021].

## Bibliografia

* «Oscar Bloch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

### Notícies necrològiques

* Georges Gougenheim a: Vox Romanica 2, 1937, p. 478-480 (en francès)
* Romania 1937, p. 556-557
* Le Français Moderne 1937, p. 206

## Enllaços externs

* http://judaisme.sdv.fr/synagog/vosges/histoire.htm
# Vi generós

Un vi generós (Likörwein en alemany, fortified wine en anglès i vino fortificado en castellà) és un vi especial de molt alta graduació, entre 14 i 23°. Es pot obtenir de dues formes bàsiques:
* Per addició d'alcohol al most abans de la fermentació.
* Per aturada de la fermentació amb l'addició d'alcohol, obtenint un vi mut.
L'addició d'alcohol pot ser amb alcohol etílic o amb alcohol vínic provenint d'altres vins o de brandi. Amb un envelliment prolongat s'obté un vi generós sec, i per aturada fermentativa es retenen els sucres residuals i s'obté un vi generós dolç.
Diferents tipus de vins generosos són:
* Vi licorós, vi de licor o vi reforçat: és un vi generós dolç amb un contingut de sucres superior a 50 g/l.
* Vi licorós generós: és un vi generós dolç amb un contingut de sucres superior a 100 g/l.
* Vi de licor sec: és un vi generós sec que amb un envelliment prolongat presenta una aroma característica.
Els vins generosos es mantenen bé gràcies al contingut d'alcohol, i de sucre en el cas dels generosos dolços. Fins i tot són estables un cop oberta l'ampolla. Per aquest motiu va ser un tipus de vi adequat per a l'exportació, destacant històricament els vins exportats des de Porto i Madeira cap al Regne Unit, i des dels ports catalans cap a Amèrica.

## Vins generosos nostrats

Els vins generosos tradicionals a les àrees de parla catalana són:
* La malvasia de Sitges
* El vi ranci és un vi sec, blanc o negre, envellit amb oxidació.
* El fondellol és un vi ranci de raïm monestrell tradicional d'Alacant. Es fa sense afegir alcohol.
* La mistela és un vi dolç, blanc o negre, elaborat a partir de vi most semifermentat.
* El vi dolç natural és elaborat a partir de raïm sobremadurat amb alt contingut en sucre natural, com ara el vi de Banyuls, el de Maurí, el d'Alacant, d'Alella, de Conca de Barberà, el vi de missa, etc.
* El vi de garnatxa és un vi mut negre elaborat amb raïm sobremadurat de garnatxa, i inclou productes com ara la garnatxa de l'Empordà.
* El vi de moscatell, o moscat, és un vi mut blanc elaborat amb raïm sobremadurat de les varietats moscatell d'Alexandria o moscatell de gra petit. Inclou productes com ara el moscatell de l'Empordà, el moscat de Ribesaltes o altres diversos moscatells dels Països Catalans.
* El vi dolç de raïm sobremadurat és un vi dolç natural no mut, sense augment artificial del grau alcohòlic natural.
* El vimblanc és un vi dolç de raïm pansal sobremadurat.

## Vins generosos de renom mundials

A més, tenen renom els vins de Xerès, Porto i Madeira.

## Vegeu també

* Vi ranci
* Vi dolç
* Vi dolç natural
* Vi dolç de raïm sobremadurat o Vi dolç de verema tardana
* Vi mut
# Vista Alegre (Manlleu)

Vista Alegre és un edifici modernista de Manlleu (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

"Vista Alegre" és un bar situat a peu de carretera de Manlleu que presenta una façana de línies modernistes. Consta només de planta baixa; la façana és formada per unes formes ovalades simètriques amb una porta rectangular a la banda esquerra, i una finestra inscrita dins l'oval dret. El capcer és recte excepte al centre, on presenta una forma ovalada amb un medalló a sota que indica l'any de construcció i el nom pel que es coneix la casa. Les decoracions són d'estuc, i es construït amb totxo i arrebossat al damunt. L'estat de conservació és dolent, en part degut als materials emprats en la construcció.

## Història

Aquest edifici conegut per Bar Vista Alegre es troba en un indret conegut també com a Vista Alegre. Segueix unes línies marcadament modernistes, fet que mostra la importància d'aquest estil a principis de segle, que s'emprava també en les construccions més senzilles.
L'arquitecte de l'edifici fou Josep Ylla.

## Referències

* 1 2 3 «Vista Alegre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# Volcan Club de Moroni

El Volcan Club de Moroni és un club de futbol de la ciutat de Moroni, Comores.

## Palmarès

* Lliga de Comores de futbol:
       1998-99, 2015, 2018, 2021-22
* Copa de Comores de futbol:
       1983-84, 2005-06, 2014, 2016

## Referències

* ↑ «Comoros - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Comoros - List of Cup Winners». RSSSF.
# Vibrissaphora leishanensis

Vibrissaphora leishanensis és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Ermi, Z. & Guanfu, W. 2004. Vibrissaphora leishanensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 de gener de 2008.