OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Robert Curry

Robert Samuel "Bob" Curry (Nova York, 14 d'agost de 1882 - ?) va ser un lluitador estatunidenc que va competir a primers del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis.
El 1903 va guanyar el Campionat Nacional de Lluita Lliure a Nova York en la categoria minimosca en imposar-se a Gustav Bauer en la final en tan sols 17 segons.
Posteriorment, el març de 1904 va guanyar el campionat organitzat per la Metropolitan Association of the Amateur Athletic Union. En acabar aquest campionat fou seleccionat per prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis la tardor d'aquell mateix any. Allà va guanyar la medalla d'or en la categoria de pes minimosca, de fins a 47,6 kg, en superar primer a Gustav Thiefenthaler i en la final a John Hein.

## Referències

* ↑ The New York Times, 8 març 1903
* ↑ The New York Times, 27 març 1904
* ↑ «Bob Curry Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2012. [Consulta: 13 octubre 2015].
# Terratrèmol de Marràqueix-Safi de 2023

El Terratrèmol de Marràqueix-Safi de 2023 va ser un terratrèmol de 6,8 (M$_w$) que va tenir lloc a la regió de Marràqueix-Safi a les 23:11h (hora catalana) del 8 de setembre del 2023. El sisme va tenir el seu epicentre a 71,8 km al sud-oest de Marràqueix, a prop del poble muntanyenc d'Ighil.
Es va produir a conseqüència d'una falla obliqua poc profunda situada sota la serralada de l'Atles. Es van registrar almenys 2.947 morts i més de 5.674 ferits (1.404 molt greus), la majoria fora de Marràqueix i en zones muntanyoses de difícil accés. Els danys van ser generalitzats i van afectar edificis i monuments històrics de Marràqueix.
Mentre moltes persones afectades seguien sense rebre cap ajut del govern 4 dies després, es va produir la polèmica que el rei del Marroc, Mohamed VI, només havia autoritzat rebre ajut de 4 països (Emirats Àrabs Units, Espanya, Qatar i Regne Unit), mentre altres països que estaven preparats seguien vetats, com era el cas dels Estats Units, França, l'Índia o Israel. El govern marroquí argumentava que primer havia d'analitzar les necessitats sobre el terreny.
* Mapa d'intensitat del terratrèmol
* Sismograma

## Referències

* ↑ Ferrer, Antònia Crespí. «Almenys 296 morts en un terratrèmol de magnitud 7 al Marroc». Ara, 09-09-2023. [Consulta: 9 setembre 2023].
* ↑ «M 6.8 - 56 km W of Oukaïmedene, Morocco». Servei Geològic dels Estats Units, 08-09-2023. Arxivat de l'original el 8 setembre 2023. [Consulta: 8 setembre 2023].
* ↑ «El terratrèmol del Marroc supera els 2.000 morts i els 2.000 ferits». Vilaweb, 09-09-2023. [Consulta: 10 setembre 2023].
* 1 2 «El Marroc rebutja ofertes d'ajuda humanitària: què està passant?». El Nacional, 12-09-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ «Almenys 630 morts en un terratrèmol al Marroc de magnitud 7». 324cat. CCMA, 09-09-2023. [Consulta: 9 setembre 2023].
# Ja'un-i-Qurban

Ja'un-i-Qurban fou el nom que es va donar a un poder político-militar establert al Khurasan (província mongola) (Pèrsia, avui Iran) que va subsistir amb autonomia entre 1335 i 1381 quan fou eliminat per Tamerlà. El 1335 va reconèixer l'autoritat del kan Togha Temur, però més tard van actuar pel seu compte.
Els Ja'un-i-Qurban eren inicialment només una organització militar. Una unitat especial mongola de mil soldats (aquests destacaments eren coneguts com a "Petit millar" o hazaraja) i s'havien format fora de l'exèrcit mongol per la segregació de tres (ja'un) soldats de cada cent (qurban) sense considerar la seva afiliació tribal, Aquesta unitat militar va ser fundada per Arghun Agha (+ 1375) i el seu control va passar hereditariament als seus successors. El seu net Arghun Shah tenia el comandament el 1335, quan la unitat estava desplegada a l'àrea de Nishapur, Mashad i Abiward, i a las ciutats del nord-oest de la conca de l'Atrek.
Muhammad ibn Arghun Shah va simpatitzar amb Tamerlà. Els eu germà i successor, Ali Beg ibn Arghun Shah, en canvi, li fou hòstil quan Tamerlà anava com a guerrer errant i després, ja al poder Tamerlà i Ali Beg, aquest darrer li va declarar obediència el 1380 però es va revoltar el 1381 i fou derrotat i inicialment perdonat i portat a Transoxiana, però va acabar executat el 1383.
El 1389 el seu germà petit l'amir Hajji Beg es va revoltar amb les guarnicions de Tus i Kalat i aliat a alguns membres dels sarbadars. L'amir Ak Bugha que havia sortit d'Herat per combatre la rebel·lió, va assetjar Tus i la va prendre després de la fugida d'Hajji Beg ibn Arghun Shah. Aquest va arribar a Semnan, però fou apresat pel sayyid de Hazarjerib que el va entregar a Miran Shah que el va fer executar. El 1404 Akbuga i Karabai Jaun-i Qurban, es van revoltat per darrera vegada al front dels Jaun-i Qurban del Khurasan; Timur va fer penjar als dos caps
A la primavera del 1408 els amirs dels Ja’un-i Qurban, Nawruz i Abd al-Rahman que havien sortir de Samarcanda amb 5000 homes (passant primer per Coràsmia i d'allí fins Mazanderan) i van arribar a Rayy on Abu Bakr els va fer una oferta per passar al seu servei, que fou acceptada i es van reunir a la cort del príncep prop de Derguzin. El projecte era arrabassar l'Azerbaidjan als turcmans. L'exèrcit va marxar cap a Tabriz però foren derrotats pels kara koyunlu.

## Referències

* ↑ «The Cambridge History of Iran, Vol. 6, pàg 19». Arxivat de l'original el 2020-09-19. [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 4
* ↑ Ibid, VI, 23
* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accesible a Google books, pàgs 134 i 135.
# John Wisker

John Wisker (Kingston upon Hull, 30 de maig de 1846 – Richmond, (Victoria), suburbi de Melbourne, 18 de gener de 1884) fou un periodista i jugador d'escacs anglès. Cap al 1870 era un dels deu o dotze millors jugadors del món, i el segon millor dels nascuts a Anglaterra, només per darrere de Joseph Henry Blackburne.

## Periodista i escriptor d'escacs

Wisker va mudar-se a Londres el 1866 per a treballar com a periodista pel City Press, i allà va fer-se amic de Howard Staunton. Wisker va publicar columnes d'escacs al rotatiu The Sporting Times i també a Land and Water. Des de 1872 fins a 1876, Wisker fou secretari de la British Chess Association i co-editor de The Chess Player's Chronicle. La tardor del 1876 li va ser diagnosticada una tuberculosi, cosa que va provocar que emigrés a Austràlia per intentar recuperar la salut. Allà, va escriure una columna d'escacs al diari Australasian. Va morir a Austràlia el 1884, per problemes respiratoris derivats de la tuberculosi.

## Resultats destacats en competició

En part degut a la seva amistat amb H.Staunton, el seu nivell en escacs va millorar ostensiblement a partir de 1866. El 1870 va guanyar el Campionat d'escacs de la Gran Bretanya després d'un matx de desempat contra Amos Burn, i per davant de Blackburne, el campió sortint. Va tornar a guanyar el campionat el 1872 després d'un matx de desempat contra el primer campió britànic, Cecil Valentine de Vere. Després d'aquesta segona victòria, el campionat no es va tornar a jugar fins al 1904.

## Referències

* ↑ Nota biogràfica a Chessgames.com (anglès)

## Bibliografia

* Brace, Edward R. An Illustrated Dictionary of Chess. Hamlyn Publishing Group, 1977, p. 304. ISBN 1-55521-394-4.
* Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 467. ISBN 0-7864-2353-6.
* Golombek's Encyclopedia of Chess. Crown Publishing, 1977, p. 344. ISBN 0-517-53146-1.
* Hooper, David; Whyld, Kenneth. The Oxford Companion to Chess. 2a edició. Oxford University Press, 1992, p. 450. ISBN 0-19-280049-3.

## Enllaços externs

* Estimació Elo de John Wisker a «chessmetrics.com». [Consulta: 8 febrer 2010]. (anglès)
# Adolf Konto

Adolf Konto (Hèlsinki, 30 de març de 1911 - Hèlsinki, 20 de novembre de 1965) va ser un regatista finlandès que va competir en els anys posteriors a la Segona Guerra Mundial.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on fou novè en la categoria de 6 metres del programa de vela. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, guanyà la medalla de bronze en la mateixa prova. A bord del Ralia compartí equip amb Ernst Westerlund, Paul Sjöberg, Ragnar Jansson i Rolf Turkka.

## Referències

* ↑ «Adolf Konto Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 13 abril 2020].
# Harry Lott

Harry Hunter Lott (Filadèlfia, Pennsilvània, 13 de gener de 1880 – Lake Worth, Florida, 5 de febrer de 1949) va ser un remer estatunidenc que va competir a primers del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla d'or en la prova de vuit amb timoner del programa de rem.
Lott estudià medicina a la Universitat Thomas Jefferson de Filadèlfia i s'especialitzà en Otorrinolaringologia.

## Referències

* 1 2 «Hunter Lott Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 18 octubre 2015].
# Charles Meldrum Daniels

Charles Meldrum Daniels (21 de març, 1885 a Dayton, Ohio – 9 d'agost, 1973 a Carmel Valley, Califòrnia) fou un nedador estatunidenc.
Va guanyar un total de 5 medalles d'or olímpiques durant la seva carrera entre el 1904 i el 1908 i 8 en total amb una plata i dos bronzes més.
Fou el primer gran nedador americà. Modificà l'especialitat del crol australià creant el que en aquells moments s'anomenà crol americà. Guanyà 31 campionats de l'Amateur Athletic Union i establí diversos rècords del món en distàncies entre les 25 iardes i la milla. Fou membre del New York Athletic Club.

## Referències

* ↑ «Daniels, Charles». Arxivat de l'original el 2007-09-26. [Consulta: 15 agost 2008].

## Enllaços externs

* (anglès) databaseOlympics
* (anglès) HickokSports Arxivat 2012-09-01 a Wayback Machine.
# Ca de Jaumot

Ca de Jaumot és una casa barroca del Pont de Suert (Alta Ribagorça) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Ca de Jaumot és un edifici singular situat al carrer Major al nucli antic del Pont de Suert. L'edifici té planta baixa, dos pisos i golfes. La coberta és de fusta i teula.
La façana de l'edifici presenta una distribució simètrica: tres balcons a cada pis. A les golfes hi ha tres òculs. A banda de la façana, destaca l'escala principal de mides considerables i coronada per un cimbori de grans dimensions que li dona llum. Al bell mig de la planta noble hi ha un altre petit cimbori.
Ca de Jaumot és un dels un dels únics exemples de casa-palau conservats gairebé intactes a la zona del Pirineu.
A la planta baixa, amb entrada al carrer Major hi ha l'antic celler i un espai on s'ubicava la primera farmàcia que hi va haver a la vila. La planta noble fou ampliada antigament amb l'agregació d'una casa veïna, anomenada Casa Espanyol. D'aquesta manera s'afegia una zona de serveis a la planta baixa: forn de pa, paller i corrals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca de Jaumot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Robert Howard Grubbs

Robert Howard Grubbs (Possum Trot, 27 de febrer de 1942 - Duarte, 19 de desembre de 2021) va ser un químic i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 2005.

## Biografia

Va néixer el 27 de febrer de 1942 a la ciutat de Calvert City, població situada a l'estat nord-americà de Kentucky. Va iniciar els seus estudis de química a la Universitat de Florida, els va continuar a la Universitat de Colúmbia a Nova York, on es doctorà el 1968, i els va finalitzar a la Universitat Stanford l'any 1969.
L'any 1970 fou nomenat professor ajudant de la Universitat de Michigan, on el 1973 va ser nomenat professor associat, però l'any 1978 va retornar a Califòrnia per exercir com a catedràtic de química a l'Institut Tecnològic de Califòrnia (Caltech).

## Recerca científica

Interessat en química organometàl·lica i química orgànica ha desenvolupat la seva recerca al voltant de la catàlisi així com en la metàtesi dels alquens. L'any 2005 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química, juntament amb el francès Yves Chauvin i el nord-americà Richard R. Schrock, pel desenvolupament de metàtesi en la química orgànica. Nomenat Membre de la Royal Society of Chemistry pel seu treball.

## Enllaços externs

* «Robert Howard Grubbs» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Hans Schöchlin

Hans Schöchlin (valor desconegut, 6 de març de 1893 - valor desconegut, 3 de juny de 1978) fou un remer suís que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formant equip amb el seu germà Karl Schöchlin i Hans Bourquin guanyà la medalla d'or. Als Jocs de Berlín de 1936 va prendre part en les proves de literatura del programa d'art.
En el seu palmarès també destaquen vuit medalles al Campionat d'Europa de rem, dues d'or, cinc de plata i una de bronze, entre 1922 i 1931.

## Referències

* 1 2 3 «Hans Schöchlin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2011. [Consulta: 19 novembre 2018].
# Albert Grisar (navegant)

Albert Jean Martin Grisar (Anvers, 26 de setembre de 1870 - Anvers, 15 d'octubre de 1930) va ser un regatista belga que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla de bronze en els 8 metres (1919 rating) del programa de vela, a bord de l'Antwerpia V.

## Referències

* ↑ «Albert Grisar Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 30 setembre 2017].
# Robert Maysack

Robert Emil Maysack (Kirchardt, Baden-Württemberg, Alemanya, 25 de novembre de 1872 – Highlands County, Florida, desembre de 1960) va ser un gimnasta i atleta estatunidenc que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. Nascut a Alemanya, el 1881 emigrà als Estats Units, on adquirí la nacionalitat el 1887. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis i guanyà la medalla de bronze en la prova per equips del programa de gimnàstica, com a membre de l'equip Central Turnverein, Chicago junt a John Duha, Charles Krause, George Mayer, Philip Schuster i Edward Siegler. També disputà les proves gimnàstiques del triatló i el concurs complet, on fou 55è i 59è respectivament; i el triatló del programa d'atletisme, on fou 70è.

## Referències

* ↑ «Philip Schuster Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2010. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Edward Dierkes

Edward B. Dierkes (Saint Louis, Missouri, 14 de març de 1886 - Kirkwood, Missouri, 21 de novembre de 1955) va ser un futbolista estatunidenc que va competir a primers del segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla de bronze en la competició de futbol com a membre del St. Rose Parish.

## Referències

* ↑ «Edward B. Dierkes Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2012. [Consulta: 8 octubre 2015].
# Christiane Harzendorf

Christiane Harzendorf (Borna, 28 de desembre de 1967) és una exremadora alemanya que va competir durant les dècades de 1980 i 1990. Fins a la reunificació alemanya ho va fer sota bandera de la República Democràtica Alemanya.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics de Barcelona, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or i dues de bronze al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Christiane Harzendorf Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com Arxivat 2021-01-12 a Wayback Machine. - FISA
# Partit per Catalunya

* Per a altres significats, vegeu «Partit per Catalunya (desambiguació)».
El Partit per Catalunya (PxCat), és un partit polític català, que es defineix com de centre lliberal, dins la filosofia de l'humanisme cristià, si bé les seves propostes polítiques tenen punts en comú amb l'extrema dreta, sobretot pel que fa a la gestió de la immigració.

## Història

Fou creat l'estiu del 2007 arran d'una escissió, autodenominada centrista liberal, d'alguns membres de Plataforma per Catalunya i gent provinent d'altres col·lectius. L'impulsor, president i fundador va ser Mateu Figuerola i Niubo (Bellpuig, 1955), que aleshores era regidor a Cervera (2003-2015), i prèviament havia estat Conseller Comarcal a la Segarra, del 2006 al 2010.
En la seva declaració programàtica, aprovada el 13 de gener de 2008, PxCat s'autodefinia com el "partit dels treballadors", identificant l'oligarquia catalana com un enemic polític, perquè considerava que les classes baixes són les principals perjudicades per l'actual política d'immigració, la qual, en canvi, beneficia en la seva opinió el capitalisme i la burgesia.
El partit afirmava donar prioritat a la seguretat ciutadana i la immigració, a la qual es mostra aferrissadament contrari. En diversos punts del seu lloc web defensa el boicot als productes marroquins, en suport al poble saharaui. PxCat afirma, arran de l'atemptat de l'11 de març a Madrid i els dos intents d'atemptat islàmic a Barcelona, que les polítiques d'immigració actuals han donat lloc a l'entrada al país d'un autèntic "exèrcit de terroristes".
El febrer de 2010, el Partit per Catalunya va fer públic que es presentaria a les eleccions al Parlament i que Mateu Figuerola i Niubó en seria el candidat per Barcelona.

## Líders destacats

* Mateu Figuerola i Niubó (nascut a Bellpuig l'any 1955) n'és el fundador i president. Fou conseller comarcal de la Segarra (2006-2010) i regidor a Cervera (2003-2015).

## Símbols

Utilitza banderes blanques amb el logotip del partit.

## Referències

* ↑ Declaració programàtica del Partit per Catalunya
* ↑ «El ultraderechista Partit per Catalunya decide presentarse a las elecciones al Parlament» (en castellà). La Vanguardia, 13-02-2010. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2010. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ Visa, Lluís. «Los cuatro concejales de PxC en Lleida dejan el partido» (en castellà). Lleida: El País, 15-09-2007. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ «Partit per Catalunya ja té llista per a les municipals a Capellades». AnoiaDiari, 12-01-2011. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ «El Partit per Catalunya decideix presentar-se a les eleccions al Parlament». Avui, 13-02-2010. [Consulta: 14 abril 2015].

## Vegeu també

* Pàgina web del Partit per Catalunya
# Jan Gerritsz van Bronckhorst

Jan Gerritsz van Bronckhorst o Bronchorst (Utrecht, ca. 1603–Amsterdam, 1661) va ser un pintor barroc neerlandès relacionat amb el caravaggisme de l'escola d'Utrecht
Nascut a Utrecht probablement el 1603, fill d'un jardiner, el 1614 es va col·locar com a aprenent amb Jan van der Burch, pintor sobre cristall, amb qui va passar poc més d'un any. Va continuar els seus estudis possiblement a Brussel·les, amb un mestre que es desconeix, i després a Arràs on va estar divuit mesos entre 1620 i 1622 formant-se amb un altre pintor de vidrieres, Peter Mathysz. Va anar després a París, on va estudiar amb un altre especialista en la pintura de cristall conegut senzillament com a Chamu. El 10 d'agost de 1622 es trobava de retorn a Utrecht, on va adquirir el dret de ciutadania i va contreure matrimoni el 1626. A Utrecht es va dedicar inicialment a la realització de dibuixos per a vidrieres i tapissos amb altres tasques menors, com la confecció escuts d'armes, però en contacte amb el caravaggista Gerrit van Honthorst i animat per Cornelis van Poelenburgh, els quadres del qual va gravar, es va orientar a la pintura de cavallet i el gravat, especialitzant-se en la pintura de gènere, principalment músics, concerts a l'aire lliure i pastorals, juntament amb motius mitològics i religiosos.
El 18 de maig de 1639 va ingressar en el gremi de Sant Lluc, manifestant així la seva voluntat d'iniciar una nova etapa en la seva activitat artística, encara que la primera pintura datada és ja de 1642. El 1647 es va traslladar a Amsterdam, on el gener de 1652 va adquirir la ciutadania. Sense abandonar la pintura sobre cristall —encarregat de la decoració de les vidrieres de la Nieuwe Kerk— va rebre altres importants encàrrecs, com la pintura d'alguns plafons del sostre del Stadhuis, el palau real d'Amsterdam, amb el que va arribar a reunir una considerable fortuna.

## Referències

* ↑ Pita y Borobia (1992), pàg. 471, amb atribució a Jan van Bijlert i el títol Jove tocant un llaüt.
* 1 2 3 «Jan Gerritsz. van Bronckhorst». RKDartists&. Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 19 febrer 2016].
* 1 2 Meyere, Jos de, y Luna, Juan J., p. 125.

## Bibliografia

* Meyere, Jos de y Luna, Juan J., La pintura holandesa del Siglo de Oro. La escuela de Utrecht, Madrid, Bilbao, Barcelona: BBV, 1992-1993, ISBN 84-86022-68-1
* Pita Andrade, José Manuel y Borobia Guerrero, María del Mar, Maestros antiguos del Museo Thyssen-Bornemisza, Madrid, 1992, pp. 385-386, ISBN 84-88474-02-4

## Enllaços externs

* Fitxa de l'artista a la web del Museo Thyssen-Bornemisza Arxivat 2015-05-30 a Wayback Machine.
# Justí Guitart i Vilardebò

Justí Guitart i Vilardebò (Barcelona, 16 de desembre del 1875 — 30 de gener del 1940) fou un eclesiàstic català, bisbe d'Urgell i copríncep d'Andorra.
Va estudiar amb els Jesuïtes de Casp. Es llicencià en dret i des del 1902 fou professor del Seminari Conciliar de Barcelona i vicari i canonge de la diòcesi (1915). Fou nomenat bisbe d'Urgell el 1920, càrrec que exerciria juntament amb el de copríncep d'Andorra fins a la seva mort l'any 1940. Va viure a Andorra (1936) i més tard a Itàlia i Saragossa (1938-1939). És autor de l'obra De placito regio (1903).
Hagué de suportar i dur anys molt durs. Primer va patir el cop d'estat de Primo de Rivera i la dictadura conseqüent en que Guitart va defensar amb les urpes la sobirania del Principat, atacada des del directori militar de Primo de Rivera i els seus seguidors, Va haver, també, de combatre amb fermesa els atacs al català.
En la seva tasca va fer moltes coses. En destaca la promulgació de la llengua catalana i la independència del país que foren dues de les obsessions que Guitart va tenir en aquest sentit. Quan va esclatar la Guerra Civil Espanyola (1936-1939), Andor­ra fou el seu primer refugi.
A la ciutat de la Seu d'Urgell, com molts altres bisbes, hi té dedicat un carrer. En el seu cas, és tracta d'un important i centric carrer, el Carrer del Bisbe Guitart. Carrer que, té inici al Carrer de Josep Zulueta (vora Plaça Catalunya) i té fi a l'Avinguda Camí Ral de Cerdanya. Aquesta via passa prop la Sagrada Família d'Urgell.
El 9 de setembre de 2009 es va inaugurar un monument a la seva memòria (foto dreta) a Andorra la Vella davant rectoria d'Andorra la Vella i del Comú, a tocar dels jardins que envolten l'absis romànic i el campanar de l'església de Sant Esteve.

## Referències

* ↑ «Justí Guitart i Vilardebò». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «De sobte va morir ahir en aquesta ciutat el bisbe de la Seu d'Urgell doctor Guitart» (en castellà). La Vanguardia Española, 01-02-1940 [Consulta: 30 abril 2015].
* ↑ David M. Cheney.. «Bishop Justí Guitart i Vilardebò» (en anglès). The Hierarchy of the Catholic Church, 1996-2013. [Consulta: 30 abril 2015].
* ↑ La Setmana Tràgica de 1909: l'Arxiu Secret Vaticà per Ramon Corts i Blay, Google Books
* ↑ Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya, vol. 2, pàgs. 343-344, Generalitat de Catalunya, any 2000
* 1 2 «Copríncep Justí». Arxivat de l'original el 2018-12-19. [Consulta: 18 desembre 2018].