OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aaron Burr

Aaron Burr, Jr. (Newark, 6 de febrer de 1756 – Staten Island, 14 de setembre de 1836), fou un militar i polític estatunidenc, membre fundacional del Partit Demòcrata-Republicà a l'Estat de Nova York. Va donar suport al governador George Clinton. Es va convertir en el tercer Vicepresident dels Estats Units, durant la presidència de Thomas Jefferson (4 de març de 1801 - 4 de març de 1805), tot i que és més famós pel seu duel amb Alexander Hamilton (que va acabar amb la mort d'aquest darrer), les seves presumptes conspiracions secessionistes i el seu procés i absolució final per traïció.

## Bibliografia

* Kennedy, Roger G. Burr, Hamilton, and Jefferson: A Study in Character (en anglès), 2000.
* Lomask, Milton. Aaron Burr (en anglès). 2 vols., 1979.
* McCaleb, W.F. The Aaron Burr Conspiracy (en anglès), 1903.
* Melton Jr., Buckner F. Aaron Burr: Conspiracy to Treason (en anglès). Nova York: John Wiley, 2002, pàg. 278. Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine.
* Parmet, Herbert S.; Hecht, Marie B. Aaron Burr. Portrait of an Ambitious Man (en anglès), 1967.
* Parton, James. The Life and Times of Aaron Burr (en anglès). 2 vols., 1898.
* Rogow, Arnold A. A Fatal Friendship: Alexander Hamilton and Aaron Burr (en anglès), 1998.
* Schachner, Nathan. Aaron Burr, A Biography (en anglès), 1937.

## Enllaços externs

* Fotografies de la tomba d'Aaron Burr i el seu pare al cementiri de Princeton.
* Biografia de Burr al Directori Biogràfic del Congrés dels Estats Units (anglès)
# Marengo (Ohio)

Marengo és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 297 habitants. Marengo es troba al sud de Mount Gilead, la seu del comtat.

## Història

Marengo va ser dissenyada el 1873, tot i que hi havia hagut un assentament permanent al lloc des de la dècada de 1840. L'any 1848 es va establir una oficina de correus anomenada Marengo.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marengo tenia 297 habitants, 114 habitatges, i 80 famílies. La densitat de població era de 637,1 habitants per km².
Dels 114 habitatges en un 41,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,2% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 21,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.625 $ i la renda mediana per família de 47.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.125 $ mentre que les dones 21.528 $. La renda per capita de la població era de 14.768 $. Aproximadament el 3,5% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ Baughman, Abraham J.; Bartlett, Robert Franklin. History of Morrow County, Ohio: A Narrative Account of Its Historical Progress, Its People, and Its Principal Interests. Lewis Publishing Company, 1911, p. 380.
* ↑ «Morrow County». Jim Forte Postal History. [Consulta: 15 desembre 2015].
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marengo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marengo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Novostroika (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Novostroika».
Novostroika (en rus: Новостройка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.350 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
* ↑ «Примгидромет». Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 2 novembre 2019].
# Valença

* Aquest article tracta sobre la ciutat francesa de Valença. Vegeu-ne altres significats a «Valença (desambiguació)».
Valença (pronunciat Valinça) (en occità Valença, en francès Valence) és una ciutat francesa, capital del departament de la Droma, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2011 tenia 63.148 habitants.

## Geografia

Està situada sobre una terrassa de la riba esquerra del Roine, prop de la confluència amb l'Isèra.

## Història

Fou fundada pels romans com a Colonia Valentia, i seu de bisbat des del segle iv, fou governada pels seus bisbes del 1150 al 1456. El delfí Lluís hi fundà una universitat el 1452. Entre els monuments cal destacar la catedral, romànica, consagrada el 1095 en honor de Sant Apol·linar, amb baptisteri també del segle xi, i la capella sepulcral renaixentista anomenada Le Pendentif.
També és capital del Valentinès, que forma part de la regió occitana del Delfinat.

## Evolució demogràfica

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2014 |
| 52532 | 62358 | 68604 | 66356 | 63437 | 64260 | 65263 | 62150 |
| Nombre obtingut a partir del 1962: ||||||||

## Política i administració

La ciutat està governada per un consell municipal composta per 49 membres elegits cada sis anys. L'alcalde és Nicolas Darragon, d'Els Republicans, des del 2014.
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971 - 1977 | Roger Ribadeau-Dumas | |
| 1977 - 1995 | Rodolphe Pesce | |
| 1995 - 2004 | Patrick Labaune | |
| 2004 - 2008 | Léna Balsan | |
| 2008 - 2014 | Alain Maurice | PS |
| 2014 - | Nicolas Darragon | LR |
| Les dades anteriors no són pas conegudes. ||||

## Economia

La seva situació en un encreuament de camins n'ha afavorit el creixement i el paper de centre comercial distribuïdor dels productes de la plana, i l'ha convertit en un centre industrial molt actiu: té indústries químiques, del cautxú, d'electrodomèstics i de maquinària de precisió, a més de la tradicional indústria tèxtil. També té un port fluvial.

## Argermanaments

* Asti (Itàlia) el 1966.
* Biberach (Alemanya) el 1967.
* Clacton-Tendring (Anglaterra) el 1969.
* Itchevan (Armènia) el 1996.
* Gedera (Israel) el 1997.
* Batroun (Líban) el 2005

## Referències

* André Blanc, Valence, Éditions SAEP, Colmar-Ingersheim, 1973.
* André Blanc, Valence à travers les hommes, Éditions SOREPI, Valence, 1975.
* Robert Bornecque, Histoire de Valence et de sa région: Die - Crest, Éditions Horvath, Roanne.

## Vegeu també

* Jacques-Rémy Girerd

## Enllaços externs

* Valença - Lloc web oficial
# Oceanografia biològica

L'oceanografia biològica és l'estudi de com afecten i són afectats els organismes per la física, la química i la geologia del sistema oceanogràfic. L'oceanografia biològica se centra principalment en els microorganismes de l'oceà; mirant com es veuen afectats pel seu entorn i com afecta a les criatures marines més grans i al seu ecosistema.
L'oceanografia biològica és similar a la biologia marina, però és diferent a causa de la perspectiva que s'utilitza per estudiar l'oceà. L'oceanografia biològica adopta un enfocament de baix a dalt (en termes de xarxa tròfica), mentre que la biologia marina estudia l'oceà des d'una perspectiva descendent. L'oceanografia biològica se centra principalment en l'ecosistema de l'oceà amb èmfasi en el plàncton (la seva diversitat (morfologia, fonts nutritives, motilitat i metabolisme), la seva productivitat i el seu paper en el cicle global del carboni; i la seva distribució (depredació i cicle de vida)).
L'oceanografia biològica també investiga el paper dels microbis en les xarxes alimentàries i com els humans afecten els ecosistemes dels oceans.

## Història

L'expedició Challenger (1872-1876) va ser fonamental per a l'oceanografia i l'oceanografia biològiques en general. L'expedició Challenger va ser encapçalada per Charles Wyville Thomson. L'expedició també incloïa altres dos naturalistes, Henry N. Moseley i John Murray.
Abans de l'expedició, l'oceà era, encara que era interessant per a molts, considerat un cos d'aigua imprevisible i majoritàriament sense vida, i aquesta expedició va fer repensar aquesta postura a l'oceà. Aquesta expedició va ser a petició de la Royal Society per veure si era possible de posar cables al fons de l'oceà. També van portar l'equipament per recopilar dades sobre les propietats biològiques, químiques i geològiques de l'oceà de manera sistemàtica. Es van mapejar els sediments oceànics i es van recollir les dades.
Les dades recollides en aquest viatge van demostrar que hi havia vida en aigües profundes (5500 metres) i que la composició de l'aigua de l'oceà era consistent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Lalli, Carol M.; Parsons, Timothy R. Biological Oceanography: An Introduction (en anglès). 1. Tarrytown, New York: Pergamon, 1993, p. 7-21.
* ↑ Menden-Deuer, Susanne «Course Info.» (en anglès). OCG 561 Biological Oceanography, 22-10-2014. Arxivat de l'original el 2018-01-29 [Consulta: 2 maig 2019]. Arxivat 2018-01-29 a Wayback Machine.
* ↑ Miller, Charles B.; Wheeler, Patricia A. Biological Oceanography (en anglès). 2. Chinchester, West Sussex: John Wiley & Sons, 2012.
# West York

West York és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 4.321 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West York tenia 4.321 habitants, 1.897 habitatges, i 1.088 famílies. La densitat de població era de 3.404,8 habitants per km².
Dels 1.897 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,4% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 42,6% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 34,6% entre 25 i 44, un 18,3% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.604$ i la renda mediana per família de 41.574$. Els homes tenien una renda mediana de 30.734$ mentre que les dones 22.338$. La renda per capita de la població era de 17.503$. Entorn del 5% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West York». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West York». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alejandro Menéndez Díez

Alejandro 'Álex' Menéndez Díez (Oviedo, Astúries, 15 de juliol de 1991) és un futbolista professional asturià que juga com a lateral esquerre.

## Trajectòria esportiva

Producte del planter de l'Sporting de Gijón va fer el seu debut sènior la temporada 2010–11, jugant 21 partits a la segona B amb l'Sporting de Gijón B, que inicialment va perdre la categoria, tot i que fou reascendit.
Va jugar oficialment per primer cop amb el primer equip el 13 de desembre de 2011, jugant els 90 minutes en una victòria per 1–0 fora de casa contra el RCD Mallorca a la Copa del Rei. L'1 de maig de l'any següent va debutar a La Liga novament jugant el partit sencer en una derrota a casa per 2–3 contra el Vila-real CF que a més a més va significar el descens de l'equip, després d'haver estat quatre anys a primera divisió.
El 13 d'agost de 2013 Menéndez va signar un nou contracte de tres anys amb l'Sporting. L'estiu de 2014 fou promocionat definitivament al primer equip, llavors a la segona divisió, i se li assignà el dorsal número 3.
El 30 de juliol de 2016, Menéndez va signar un contracte per dos anys amb el Girona FC de la segona divisió com a agent lliure. El 8 d'agost, però, després de patir una greu lesió de genoll, el contracte es va anul·lar.

## Referències

* ↑ Muñiz, gol de bandera; Marca, 13 desembre 2011 (castellà)
* ↑ El Villarreal se declara inocente y condena al Sporting; Marca, 1 maig 2012 (castellà)
* ↑ Álex Menéndez renueva con el Sporting; El Desmarque, 13 agost 2013 (castellà)
* ↑ Álex Menéndez, nou fitxatge del Girona FC Arxivat 2016-08-02 a Wayback Machine.; Girona FC, 30 juliol 2016
* ↑ El Girona vol anul·lar el contracte d'Álex Menéndez; Diari de Girona, 8 agost 2016

## Enllaços externs

* Fitxa a l'Sporting Gijón Arxivat 2013-12-14 a Wayback Machine. (castellà)
* Alejandro Menéndez Díez, Fitxa a Soccerway
# László Szabó (desambiguació)

László Szabó (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* László Szabó (remer) (nascut el 1953), remer de velocitat hongarès
* László Szabó (1917–1998), Gran Mestre d'escacs hongarès
* László Szabó (futbolista, 1989), jugador de futbol de l'MTK Hungária FC
* László Szabó (jugador d'handbol, 1946), jugador d'handbol hongarès que competí als jocs olímpics de 1972
* László Szabó (jugador d'handbol, 1955), jugador d'handbol hongarès que competí als jocs olímpics de 1980 i 1988
* László Szabó (motociclista), corredor de motociclisme hongarès
* László Szabó (actor) (nascut el 1936), actor i director de cinema hongarès
* László Szabo, el propietari del restaurant Szabo's a la pel·lícula Ein Lied von Liebe und Tod
* László Rác Szabó, polític serbi d'ètnia hongaresa
# Tílissos

Tílissos és un jaciment arqueològic de Creta, al municipi de Malevizi a la Prefectura d'Iràklio, on existeixen unes edificacions de la civilització minoica construïdes als segles xvi i XV aC, consistents en tres edificacions principals o cases. A la casa coneguda com A es van afegir elements els segles XV i XIV aC i a la coneguda com C al segle xiv aC; en aquest darrer segle les edificacions foren destruïdes pel foc. Foren habitades novament en temps històrics, segons demostren les ruïnes de cases construïdes sobre les edificacions minoiques.
Tílissos fou excavat per Joseph Chatzidakis el 1902-1913. El 1954 es van descobrir una paviments amb pedres primes i una construcció (stoa) amb un pòrtic amb cinc columnes al nord de la plaça de l'altar.
Els monuments foren restaurats sota la direcció de Nikolaos Platon entre 1954 i 1962 i altre cop entre 1990 i 1994.
Les edificacions principals són tres cases conegudes com A, B i C. La més gran és la casa A amb una entrada monumental amb dos pilars; a la part sud hi ha la sala del politiró, el pilar de la cripta i la cambra de condícia; la part nord és ocupada per magatzems. La casa B és rectangular i té 21 sales incloent el vestíbul, la casa de la guàrdia, escales, cuina, sala principal amb politró, pati, i altres departaments. La casa C és similar a les altres dues i té 23 sales incloent tres escales que porten a la part superior; una cisterna (coneguda com a D) és a la cantonada nord-est. És la més moderna de les tres. Peces d'argila d'un aqüeducte es troben a 38 metres al nord-oest de la casa C i portaven l'aigua des d'Aghios Mamas, que encara avui proveeix d'aigua al llogaret.
# Marta Aymerich

Marta Aymerich (Sarrià de Ter, 27 d'octubre de 1968) és una metgessa catalana dedicada a la salut pública i la universitat.

## Trajectòria

Té un doctorat en Medicina i Cirurgia (2002; MD en 1993) per la Universitat Autònoma de Barcelona, i un màster en Salut Pública (MPH) per la Universitat Harvard (1999).
El 1995 va començar a treballar a l'Agència Catalana d'Avaluació i Recerca de Tecnologia Sanitària, que va dirigir de 2006 a 2008. De 2004 a 2006 va ser nomenada directora del Consell Interministerial de Recerca i Innovació Tecnològica per la Generalitat de Catalunya. Posteriorment va fundar el grup de recerca Translational Medicine and Decision Science Lab (TransLab) de la Universitat de Girona, on va ser professora adjunta a la Facultat de Medicina entre 2008 i 2014.
Entre 2011 i 2013 va ser cap de recerca i innovació en salut al Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya i posteriorment vicepresidenta de Planificació Estratègica i Recerca de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC). Des de 2023 dirigeix l'eHealth Center, de la mateixa universitat.
Des d'abril de 2024 presideix la Societat de Salut Pública de Catalunya i Balears.
És col·laboradora del diari Ara.

## Premis i reconeixements

* 2024 - Premi a l’Excel·lència Professional del Col·legi de Metges de Barcelona.

## Referències

* ↑ ««La Ciencia es un bien común y debería estar abierta a todo el mundo». Entrevista a Marta Aymerich - Fundación Biomédica Galicia Sur» (en espanyol europeu). [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Marta Aymerich, nova presidenta del Consell d'Administració de l'AQuAS» (en castellà). [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Entrevista a Marta Aymerich, presidenta del e-Health Center de la UOC» (en castellà). [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Marta Aymerich, presidenta de la Societat de Salut Pública» (en castellà). Redacción médica, 18-04-2024. [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «Marta Aymerich». Ara. [Consulta: 3 maig 2024].
# Menorquit

Menorquit és el pseudònim amb què Joan Timoner Petrus va publicar entre els anys 1930 i 1932 més de cinquanta articles a La Voz de Menorca. Els seus articles són un clar exponent del debat nacionalista donat a Menorca als inicis de la II República espanyola en relació al projecte d'Estatut per a les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «Joel Bagur: “La identitat balear ve construïda des del Govern balear i els seus mitjans”». Núvol.

## Bibliografia

* Cabanas, José María Quintana; Quintana, Josep Maria. Regionalisme i cultura catalana a Menorca (1888-1936). L'Abadia de Montserrat, 1998. ISBN 978-84-7826-903-7.
* Martí, Nel. Joan Timoner i Petrus (en catalan). El Gall Editor, 2023. ISBN 978-84-19321-09-1.
# Acanthopsoides gracilentus

Acanthopsoides gracilentus és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja invertebrats bentònics.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Mekong, Chao Phraya i Maeklong.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W. 1934. Zoological results of the third De Schauensee Siamese Expedition, Part I.--Fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 86: 67-163, Pl. 12.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Acanthopsoides gracilentus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, 265 p.
* ↑ Kottelat, M. 1998. Fishes of the Nam Theun and Xe Bangfai basins, Laos, with diagnoses of twenty-two new species (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Cobitidae, Coiidae and Odontobutidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 9(1):1-128.
* ↑ Vidthayanon, C., J. Karnasuta i J. Nabhitabhata 1997. Diversity of freshwater fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok. 102 p.

## Bibliografia

* Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Lao PDR.161 p.
* Doi, A. 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bull. Zoöl. Mus. Univ. Amsterdam 12(1):1-55.
* Kottelat, M. 1990. Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Vietnam. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic, Alemanya. 262 p.
* Kottelat, M. 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Siebert, D.J. 1991. Revision of Acanthopsoides Fowler 1934 (Cypriniformes: Cobitidae), with the description of new species. Jap. J. Ichthyol. 38(2):97-114.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ultracongelador

Un ultracongelador o congelador de temperatura ultrabaixa és una congelador que emmagatzema contingut entre −40 a −86 °C.

## Aplicació

En contrast amb l'emmagatzematge de mostres a curt termini a +4 a −20 °C mitjançant l'ús de frigorífics o congeladors estàndard, molts laboratoris de biologia molecular o de ciències de la vida necessiten criopreservació a llarg termini per a mostres biològiques com ADN, ARN, proteïnes, extractes cel·lulars o reactius. Per reduir el risc de dany de la mostra, aquest tipus de mostres necessiten temperatures extremadament baixes de −80 a −86 °C. Les cèl·lules de mamífers sovint s'emmagatzemen en dewars que contenen nitrogen líquid a -196 °C. Els congeladors criogènics poden aconseguir temperatures de fins a -150 °C i poden incloure una còpia de seguretat en nitrogen líquid.
Les mostres biològiques dels ultracongeladors sovint s'emmagatzemen en tubs de polímer i microtubs, generalment dins de caixes d'emmagatzematge que solen estar fetes amb cartró, plàstics polimèrics o altres materials. Els microtubs es col·loquen en caixes d'emmagatzematge que contenen una quadrícula de separadors que normalment permeten emmagatzemar 64, 81 o 100 tubs. Els ultracongeladors estàndard poden emmagatzemar aproximadament 350 a 450 caixes de microtubs.
A més de les aplicacions en ciències de la vida, la indústria pesquera de la tonyina també requereix l'ús d'ultracongeladors.
Els ultracongeladors solen equipar-se amb sistemes d'alarma que avisaran remotament als encarregats en cas de fallada del congelador.

## Referències

* ↑ Consulta feta a TermCat, 2021.
* ↑ Gumapas, Leo Angelo M.; Simons, Glenn «Factors affecting the performance, energy consumption, and carbon footprint for ultra low temperature freezers: Case study at the National Institutes of Health». World Review of Science, Technology and Sustainable Development, 10, 2013, pàg. 129. DOI: 10.1504/WRSTSD.2013.050786.
* ↑ McCullough, Jeffrey «Long-term Cryopreservation of Human and other Mammalian Cells at −80 °C for 8 Years». Transfusion, 50, 4, 13-11-2009, pàg. 808-819. DOI: 10.1111/j.1537-2995.2009.02482.x. PMID: 19912586.
* ↑ «Cryogenic and Freezer Boxes».
# Chorváty

Chorváty és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1247.