OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sicard de Benevent

Sicard fou príncep de Benevent, fill i successor (tardor del 832) de Sicó I.
Fou associat pel seu pare a les tasques del govern i quan va pujar al tron sol va continuar la política paterna. Va fer tancar a un monestir al seu parent Maió fill d'Azzó (casat amb Sikelenda, germana de Sicard), i va fer estrangular a l'abat Alfà (que Sicó li havia posat al costat) a proposta del seu referendari Rofrid; finalment va enviar a l'exili al seu germà Siconulf.
Sicard estava casat amb Adelchisa, filla de Daulier el Xerraire i tenia cinc germans o germanes, dels quals, a més de Sikelenda, cal esmentar a Siconulf de Salern (dels altres no es coneix el nom: una era l'esposa de Ursus, gastald de Conza; una altra era l'esposa de Radelmond gastald d'Aceranza i una altra va deixar dues filles)
El ducat de Nàpols va refusar pagar el tribut i la guerra es va reprendre; però els llombards, acampats a la plana de Pompeia, van haver de recular atacats per un contingent sarraí cridat pel cònsol napolità Andreu. Quan els sarraïns van reembarcar, Sicard va renovar l'atac i va conquerir Amalfi, assetjant Sorrento, de la que no va aconseguir la conquesta. Llavors els napolitans va cridar a Lotari I, i aquest va enviar al comte Gontard amb l'encàrrec d'impedir el projecte de conquesta de Sicard. Abans de poder intervenir efectivament, Sicard fou assassinat per un dels seus "fideles" de nom Adelfier, el que va posar final de facto de la guerra, tot i que Andreu, per temor a nous plans beneventins, va intentar retenir al ducat a Gontard al que va oferir la mà de la seva filla Eupràxia que el comte va acceptar, però després es van acabar barallant i Gontard va fer assassinar Andreu per acabar mort a mans dels napolitans revoltats.
La noblesa llombarda va escollir com a nou príncep de Benevent al tresorer Radelchis. Lluís el Pietós el va acceptar. Siconulf, el germà de Sicard, es va proclamar príncep a Salern.

## Notes

* ↑ un relat alternatiu donat per Erchembert, diu que l'assassí fou Nannigo, la dona del qual havia estat violada per Sicard un temps abans

## Referències

* René Poupardin, Etudes sur l'histoire des principautes lombardes de l'Italia meridional et de leurs rapports avec l'empire franc, París 1907.
# Henry Nielsen

Henry Nielsen (Nørresundby, 2 d'octubre de 1910 - Hillerød, 18 de novembre de 1969) va ser un atleta danès, especialista en curses de mig fons i de fons, que va competir durant la dècada de 1930.
Nielsen es va formar a Finlàndia, país líder en la llarga distància, i va aprendre dels corredors finlandesos. El 1930 va guanyar el primer títol nacional en els 5.000 metres. El 25 de juliol de 1934, a Estocolm, va batre el rècord mundial dels 3.000 metres amb un temps de 8' 18.4", quatre dècimes més ràpid que el rècord que Janusz Kusociński havia fet el 1932. El 1934 guanyà la medalla de bronze en la cursa dels 5.000 metres al Campionat d'Europa d'atletisme.
El 1936 va prendre als Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on quedà eliminat en sèries en la cursa dels 5.000 metres del programa d'atletisme.

## Millors marques

* milla. 4' 16.8" (1938)
* 5.000 metres. 14' 52.6" (1934)
* 10.000 metres. 31'13.4" (1933)

## Referències

* 1 2 Jukola, Martti. Huippu-urheilun historia (en finlandès). Werner Söderström Osakeyhtiö, 1935.
* 1 2 «Danmarks første verdensmester i atletik» (en danès). Aalborgs idrætsarkiv. Arxivat de l'original el 11 gener 2012.
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* 1 2 «Arvo Askola Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Almud

Un almud és una mesura de volum, usada sobretot amb el gra i amb els àrids, amb una equivalència variable segons el territori, per exemple, i com a aproximació, perquè varia de localitat a localitat, a Mallorca són 1,954 litres i al País Valencià sobre els 4 litres. Sis almuds són una barcella a Mallorca i quatre al País Valencià. A Tortosa 75 almuds corresponen a dues quarteres. Al Priorat un almud resultava en 4,10 litres. A Lleida equival a 1/9 part de la faneca local. En canvi a la Ribagorça i el Pallars l'almud és 1/24 part de quartera, 1/12 de la faneca, 1/6 de quartal i 1/12 part de la quarta.
Aquesta mesura també és utilitzada a l'Aragó, i a Castella existeix amb el nom de celemín.
També s'anomena així l'instrument per mesurar un almud, fet de fusta o ferro en forma de recipient.
L'almud solia forma part del sistema del cafís de mesurar volums juntament amb la barcella i la faneca. El cafís n'era la mesura més gran i la que dona nom al sistema. Per veure'ns alguns exemples, aneu a la pàgina del cafís.

## Referències

* ↑ «Almud». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 33

## Bibliografia

[modifica] Claudi ALSINA i CATALÀ; Gaspar FELIU i MONTFORT; Lluís MARQUET i FERIGLEː Pesos, mides i mesures dels Països Catalans. Barcelona, Curial, 1990
Francesc TEIXIDÓ i PUIGDOMÈNECHː Pesos, mides i mesures al Principat de Catalunya i als comtats de Roselló i Cerdanya a finals del segle XVI. Barcelona, Pagès Editors, 2009

## Vegeu també

* Cafís
* Barcella
* Modiol
* Modius

## Enllaços externs

* Diccionari Català-València-Balear Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.
Viccionari
# Ralph Flanagan

Ralph Flanagan (Los Alamitos, 14 de desembre de 1918 - Los Alamitos, 8 de febrer de 1988) fou un nedador estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
Amb tan sols 13 anys, el 1932, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on quedà eliminat en semifinals dels 1.500 metres lliures del programa de natació. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, va disputar tres proves del programa de natació. Guanyà la medalla de plata en els 4x200 metres lliures, fent equip amb John Macionis, Paul Wolf i Jack Medica, mentre en els 400 metres lliures fou quart i en els 1.500 metres lliures cinquè.
Flanagan guanyà vint campionats de l'AAU i va establir 26 rècords nacionals i dos de mundials i durant un temps va posseir tots els rècords nacionals d'estil lliure entre les 220 iardes i la milla.
El 1978 fou incorporat a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 Ralph Flanagan a Sports Reference (arxivat)
* ↑ International Swimming Hall of Fame, Honorees, Ralph Flanagan (USA) Arxivat 2017-10-28 a Wayback Machine.
# Aleksandr Goldin

Aleksandr Goldin (nascut el 27 de febrer de 1965) és un jugador d'escacs rus, que té el títol de Gran Mestre des de 1989. Goldin va jugar sota bandera soviètica, posteriorment sota bandera israeliana entre 1999 i 2001, i finalment sota bandera dels Estats Units, país on resideix actualment.
Tot i que està pràcticament inactiu des de 2012, a la llista d'Elo de la FIDE de l'octubre de 2020, hi tenia un Elo de 2542 punts, cosa que en feia el jugador número 36 dels Estats Units. El seu màxim Elo va ser de 2630 punts, a la llista de gener de 2002 (posició 61 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Fou primer ex aequo de la semifinal del Campionat soviètic a Sebastòpol 1986 (classificatori per la Primera Lliga de 1987). D'altres grans èxits inclouen la victòria al Philadelphia World Open els anys 1998 i 2001. El 2003 fou campió panamericà, amb la mateixa puntuació que Giovanni Vescovi, a Buenos Aires.
En competicions per equips, va jugar al tercer tauler dels Estats Units a l'Olimpíada de Calvià de 2004, on hi assolí un 65% de la puntuació.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Aleksandr Goldin» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 3 gener 2011].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Estats Units"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Aleksandr Goldin: «benoni.de». Arxivat de l'original el 2013-12-30. [Consulta: 3 gener 2011]. (alemany)
* ↑ «II Torneig Panamericà» (en portuguès). Brasilbase. Arxivat de l'original el 2011-08-25. [Consulta: 3 gener 2011].

## Enllaços externs

* Posicions crítiques de les seves partides a «wtharvey.com» (en anglès). [Consulta: 3 gener 2011].
* Estimació Elo d'Aleksandr Goldin a «chessmetrics.com». [Consulta: 3 gener 2011]. (anglès)
# Solomon Gotthilf

Solomon Borisovitx Gotthilf (21 de febrer de 1903 - 11 de juliol de 1967) fou un mestre d'escacs rus, que va jugar sota bandera soviètica.

## Resultats destacats en competició

Va compartir el 3r lloc al Campionat d'escacs de Leningrad de 1922 (el campió fou Grigori Löwenfisch), fou sisè a la mateixa competició el 1924, va guanyar dos cops a Leningrad el 1925, compartí el 6è lloc a Leningrad 1925 (4t Campionat d'escacs de la Unió Soviètica, el guanyador fou Efim Bogoljubow), fou 3r a Leningrad 1925 (guanyaren Peter Romanovsky i Bogoljubov), i va empatar als llocs 18è-19è al fort torneig de Moscou de 1925 (el campió fou Efim Bogoljubow).
Consta que es va retirar al Campionat de Leningrad de 1926, fou 4t a Leningrad 1927, 7è al Campionat de Leningrad 1928 (el campió fou Ilya Rabinovich); fou 6è a Odessa 1929 (quarts de final del 6è Campionat de l'URSS), fou 3r a Leningrad 1930 (el campió fou Mikhaïl Botvínnik), empatà als llocs 12è-13è a Leningrad 1934 (el guanyador fou Rabinovich), fou 11è a Leningrad 1938 (guanyaren Shamaev i Vladimir Alatortsev), i empatà als llocs 16è-17è a Leningrad 1938 (semifinals del Campionat de la Unió Soviètica, el campió fou Botvinnik).
Gotthilf va morir a Leningrad el 1967.

## Referències

* 1 2 Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 146. ISBN 0-7864-2353-6.
* ↑ «Nota biogràfica de Solomon Gotthilf» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Classificació i partides del Torneig de Moscou de 1925». chessgames.com. [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Campionat de Leningrad 1928». Narod.ru. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Campionat de Leningrad de 1928». Edochess. [Consulta: 9 maig 2020].

## Enllaços externs

* «Fitxa de Solomon Gotthilf a Edo Historical Ratings» (en anglès). edochess.ca. [Consulta: 9 maig 2020].
# Lliscament

Un lliscament és un moviment relatiu entre dos cossos rígids de manera que les velocitats dels punts de contacte de cada superfície són diferents. No tots els moviments relatius entre dues superfícies són lliscaments, per exemple una roda o una pilota que rodolen sobre el terra tenen moviment respecte a terra, però el punt que toca a terra a cada instant té velocitat nul·la, com el terra. Si aquest punt té una velocitat diferent de zero llavors aquesta és diferent de la del punt de contacte respecte a terra, que està aturat, i la roda "derrapa": es produeix lliscament.
Podem parlar de lliscaments rotacionals, quan la superfície és còncava i provoca un moviment giratori de massa inestable (que origina una cicatriu característica a la capçalera o part superior), o translacionals, quan el moviment té lloc a favor de superfícies més o menys planes.
Es pot tractar de blocs plans que llisquen sobre una superfície també plana, afavorits per l'efecte lubricant d'aigües subterrànies, o bé de diversos blocs o fragments que patinen al llarg d'una superfície inclinada.

## Sinonímia

Els verbs llenegar i esvarar es fan servir com a sinònims del verb lliscar.

## Referències

* ↑ Riba Romeva, Carles. Disseny de màquines IV. Selecció de materials 1. Universitat Politècnica de Catalunya, 2004, p. 29.
* ↑ «DIEC2-Diccionari de la llengua catalana». Institut d'Estudis Catalans. Arxivat de l'original el 2017-12-28. [Consulta: 20 febrer 2019].
Viccionari
# Ramona Balthasar

Ramona Balthasar (Forst (Lausitz), 9 de gener de 1964), de casada Ramona Franz, és una ex-remadora alemanya que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or, una de plata i una de bronze al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Ramona Balthasar Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 25 octubre 2019].
* ↑ Fitxa de Ramona Balthasar a worldrowing.com - FISA
* ↑ Fitxa de Ramona Franz a worldrowing.com - FISA
# Copa del Rei de bàsquet 2020

La 84a edició de la Copa espanyola de bàsquet masculina es va celebrar a Màlaga del 13 al 16 de febrer de 2020, i tingué com a seu el Palacio José Carpena. El defensor del títol fou el FC Barcelona.
El trofeu va ser disputat pels vuits primers classificats a la primera volta de la Lliga ACB 2019/20: el Reial Madrid, el Barcelona, el Cazademont Saragossa, el Iberostar Tenerife, el RETAbet Bilbao Basket, el València Basket, el MoraBanc Andorra i l'Unicaja Màlaga.

## Resultats

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | | Final | Final |
| 13 de febrer | 13 de febrer | | | | | |
| FC Barcelona | 78 | | | | | |
| FC Barcelona | 78 | 15 de febrer | 15 de febrer | | | | |
| Valencia Basket | 82 | 15 de febrer | 15 de febrer | | | |
| Valencia Basket | 82 | Valencia Basket | 68 | | | |
| 13 de febrer | 13 de febrer | | Valencia Basket | 68 | | | |
| 13 de febrer | 13 de febrer | Reial Madrid | 91 | | | |
| Reial Madrid | 93 | Reial Madrid | 91 | | | |
| Reial Madrid | 93 | | | | 16 de febrer | 16 de febrer |
| RETAbet Bilbao | 83 | | | | 16 de febrer | 16 de febrer |
| RETAbet Bilbao | 83 | | | | Reial Madrid | 95 |
| 14 de febrer | 14 de febrer | | | | | Reial Madrid | 95 |
| 14 de febrer | 14 de febrer | | | | Unicaja Málaga | 68 |
| Iberostar Tenerife | 85 | | | | Unicaja Málaga | 68 |
| Iberostar Tenerife | 85 | 15 de febrer | 15 de febrer | | | |
| MoraBanc Andorra | 87 | 15 de febrer | 15 de febrer | | | |
| MoraBanc Andorra | 87 | MoraBanc Andorra | 59 | | | |
| 14 de febrer | 14 de febrer | | MoraBanc Andorra | 59 | | | |
| 14 de febrer | 14 de febrer | Unicaja Málaga | 92 | | | |
| Unicaja Málaga | 90 | Unicaja Málaga | 92 | | | |
| Casademont Zaragoza | 86 | | | | | |

## Referències

* ↑ Noguera, Jesús. «La Copa de Málaga 2020, a falta de la Asamblea de la ACB» (en castellà), 18-02-2019. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «La Copa del Rey ya conoce a sus ocho clasificados» (en castellà), 12-01-2020. [Consulta: 23 abril 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà)
# Stonogobiops nematodes

Stonogobiops nematodes és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 26.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical (22 °C-25 °C) i associat als esculls de corall que viu entre 15-25 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Seychelles, les Filipines i Bali (Indonèsia).

## Costums

Viu simbiòticament amb Alpheus randalli.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Polunin N. V. C. & Lubbock R., 1977. Prawn-associated gobies (Teleostei: Gobiidae) from the Seychelles, western Indian Ocean: systematics and ecology. J. Zool. (Lond.) v. 183 (pt 1). 63-101.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hoese, D. F. i J. E. Randall, 1982: Revision of the gobiid fish genus Stonogobiops. Indo-Pacific Fishes Núm. 1: 1-18, Pls. 1-3.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i J. van Egmond, 1994. Marine fishes from the Seychelles: 108 new records. Zool. Verh. Leiden 297:43-83.
* ↑ Werner, T.B. i G.R. Allen, 2000. A rapid marine biodiversity assessment of the Calamianes Islands, Palawan province, Philippines. RAP Bulletin of Biological Assessment 17. Washington DC, Estats Units:Conservation International.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* About.com:Saltwater Aquariums Arxivat 2009-09-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Cor de palmera

El cor de palmera és un aliment obtingut del meristema apical, en l'interior dels pecíols de les fulles de determinades espècies de palmeres. Es tracta d'un cilindre blanc contenint els brots tendres, encara tous i poc fibrosos. Els cors de palmera són conservats en salmorra i consumits freds, acompanyant amanides o cuits, en diverses receptes. Forma part de la culinària dels pobles originals d'Amèrica del Sud.
L'extracció del cor de certes palmeres, com la juçara (Euterpe edulis) o la palmera reial australiana (Archontophoenix alexandrae), implica la mort de l'arbre per la supressió del meristema apical. Per aquesta raó, tot i la seva plantació dedicada al cultiu, la indústria alimentària ha col·locat en risc les espècies de les quals n'és obtingut, sobretot la juçara. A més de posar en marxa diversos programes de reforestació, s'ha començat a emprar Bactris gasipaes per a la producció de cors de palmera, intentant així reduir l'amenaça d'extinció de l'Euterpe edulis.

## Referències

* ↑ «Cor de palmera». Cercaterm. Termcat. Arxivat de l'original el 2023-12-17. [Consulta: 23 maig 2022].
* 1 2 Arroyo Oquendo, Carlos; Mora, Jorge «Comparative palm heart production among four varieties of peach palm (Bactris gasipaes Kunth).». Mesoamerican Journal of Agronomy; Agronomía Mesoamericana: Vol 13, Nº 2; 135-140, 02-05-2016. Arxivat de l'original el 2024-05-21. DOI: 10.15517/am.v13i2.12068 [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ Árboles y palmas emblemáticos de las Américas (en castellà). San José, Costa Rica: Instituto Interamericano de Cooperación para la Agricultura, Centro Agronómico Tropical de Investigación y Enseñanza, 2020, p. 9. ISBN 978-92-9248-893-2. Arxivat 2022-11-30 a Wayback Machine.
* ↑ Cavalcante, Rogério. As Plantas Na Odontologia (en portuguès brasiler). Clube de Autores, 2019-01-20, p. 433. ISBN 978-85-907853-0-9. Arxivat 2024-05-21 a Wayback Machine.
* ↑ Roberts, John; Fisher, C. M; Gibson, Roy. A guide to traditional Aboriginal rainforest plant use (en anglès). Mossman, Qld.: Bamanga Bubu Ngadimunku Inc., 1995, p. 27. ISBN 978-0-646-22991-1. Arxivat 2022-05-23 a Wayback Machine.
* ↑ Toledo, Luis. «Palmito-juçara está ameaçado de extinção; programa tenta estimular plantio» (en portuguès brasiler). Canal Rural, 25-04-2021. Arxivat de l'original el 2023-04-29. [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ «Projeto de reflorestamento em SP tenta salvar palmeira juçara da extinção» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 15-07-2021. Arxivat de l'original el 2022-05-23. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ Graefe, Sophie; Dufour, Dominique; van Zonneveld, Maarten; Rodriguez, Fernando; Gonzalez, Alonso «Peach palm (Bactris gasipaes) in tropical Latin America: implications for biodiversity conservation, natural resource management and human nutrition» (en anglès). Biodiversity and Conservation, 22, 2, 2-2013, pàg. 269–300. Arxivat de l'original el 2024-05-21. DOI: 10.1007/s10531-012-0402-3. ISSN: 0960-3115 [Consulta: 23 maig 2022].

## Vegeu també

* Brot de bambú
* Margalló
* Palmito (ventall valencià)
# Benjamin Blumenfeld

Benjamin Markovitx Blumenfeld (en rus: Бениамин Маркович Блюменфельд, Província de Hrodna, 24 de maig de 1884 - Moscou, 5 de març de 1947) va ser un escaquista i teòric dels escacs rus, que va jugar sota bandera soviètica.

## Biografia

Blumenfeld, nascut a en una família jueva al raion de Vaŭkavysk, (actualment Belarús, llavors Imperi Rus) com Dawid Janowski), després dels seus estudis universitaris a Moscou i Berlín per ser advocat, va ser considerat en la dècada anterior a la Primera Guerra Mundial com un dels millors jugadors d'escacs de Moscou. El seu major èxit va ser quedar empatat amb Akiba Rubinstein als llocs 2n-3r al 4t Torneig de Mestres de totes les Rússies el 1905/1906 a Sant Petersburg (el campió fou Georg Salwe).
El 1907 va empatar als llocs 2n-3r al Torneig Internacional de Moscou, empatat amb Georg Marco (el campió fou Mikhaïl Txigorin). El 1911 va ser nomenat Mestre d'Escacs de Moscou i va participar, després de la Revolució d'Octubre el 1920, al primer Campionat d'escacs de la Unió Soviètica, on fou vuitè (el campió fou Aleksandr Alekhin). El 1925, va compartir el segon i tercer lloc en el Campionat de Moscou amb Borís Verlinski, (el campió fou Aleksandr Serguéiev).

## Aportació a la teoria dels escacs

Especialitzat en el contingut teòric, Blumenfeld va ser un dels escaquistes que va aportar fonaments a l'Escola soviètica d'escacs. Va ser el creador del contragambit Blumenfeld: (1.d4 Cf6 2.c4 e6 3.Cf3 c5 4.d5 b5).
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Línia principal
    1.d4 Cf6
    2.c4 e6
    3.Cf3 c5
    4.d5 b5
    1.d4 Cf6 2.c4 e6 3.Cf3 c5 4.d5 b5 5.dxe6 fxe6 6.cxb5 d5
    1.d4 Cf6 2.c4 e6 3.Cf3 c5 4.d5 b5 5.Ag5
    1.d4 Cf6 2.c4 e6 3.Cf3 c5 4.d5 b5 5.Ag5 exd5 6.cxd5 h6

## Obres

* Rol endschpila w schachmatnoj parti [Die Rolle donis Endspiels in der Schachpartie], [El paper dels finals en els escacs] Leningrad, 1931
* Partides Alekhine-Bogoliubov, Moscou 1931
* Kombinazja w schachmatnoj parti [Die Kombination in der Schachpartie], [La combinació en el joc d'escacs], Moscou 1938

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Benjamin Blumenfeld» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «I Campionat Nacional de l'URSS, Moscou 1920». Narod.ru. [Consulta: 13 maig 2020].

## Bibliografia

* Anatoli Kàrpov et al.: Escacs - Diccionari Enciclopèdic, Sowjetskaja enzyklopedija, Moscou 1990, S. 40, ISBN 5-85270-005-3 (en rus)

## Enllaços externs

* «Fitxa de Benjamin Blumenfeld a Edo Historical Ratings» (en anglès). edochess.ca. [Consulta: 12 maig 2020].
# Antoni Gual Pascual

Antoni Gual Pascual (nascut l'11 de març de 1963), és un jugador d'escacs català, que té el títol de Mestre Internacional des de 2010. Actualment forma part del Club Penya d'Escacs Cerdanyola.
A la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2016, hi tenia un Elo de 2421 punts, cosa que el feia el jugador número 68 (en actiu) de l'estat espanyol. El seu màxim Elo fou de 2480 punts, a la llista d'Elo de gener de 2013 (posició 1129 al rànquing mundial).
Té un estil de joc conservador, fet que l'ajuda a aconseguir taules contra oponents molt més forts que ell.

## Resultats destacats en competició

En el campionat de Catalunya per equips 2012, va signar una de les seves millors actuacions, aconseguint 10 punts d'11 possibles (9 partides guanyades i 2 taules) com a taulell número 6 de l'equip per darrere d'Alexandr Rakhmanov, Kevin Spraggett, Viktor Moskalenko, Cristhian Cruz i David Lariño respectivament.
L'Antoni Gual va ser campió de Catalunya absolut els anys 1987 i 2001, i subcampió el 2004. Ha jugat i vençut diversos Grans Mestres, i entre les seves partides destaquen dues taules que va aconseguir contra l'actual millor jugador espanyol, Francisco Vallejo Pons i l'excampió mundial Vesselín Topàlov, ambdós amb un ELO superior a 2700 a la darrera llista d'ELO FIDE.

## Obertures

Amb les peces blanques sol enfrontar-se a les defenses Índia de rei, Benoni i Nimzo-índia; mentre que quan li responen amb 1...d5 sol jugar el Gambit de dama (ja que normalment comença el joc amb 1. d4). Amb les peces negres sol plantejar les defenses Robatsch, Eslava, la variant Winawer de la defensa Francesa, la defensa Pirc o Moderna, siciliana i, de vegades, la defensa Holandesa.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Antoni Gual Pascual» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 14 novembre 2012].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Espanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Antoni Gual Pascual «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 18 novembre 2012].
* ↑ «Historial del Campionat de Catalunya d'escacs masculí». Federació Catalana d'Escacs. Arxivat de l'original el 2014-10-21. [Consulta: 18 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Antoni Gual Pascual «benoni.de». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 18 novembre 2012]. (alemany)