OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nina Botxarova

Nina Antónovna Botxarova (ucraïnès: Ніна Антонівна Бочарова; Suprunovka, Unió Soviètica, 24 de setembre de 1924 – Roma, Itàlia, 31 d'agost de 2020), fou una gimnasta artística soviètica que destacà als Jocs Olímpics d'Estiu de 1952, on l'URSS enviava per primer cop una delegació.

## Biografia

Va néixer a la ciutat de Suprunovka, població de la província de Poltava, situada en aquells moments a la República Socialista Soviètica d'Ucraïna (Unió Soviètica) i que avui dia forma part d'Ucraïna.
El 1944 es va traslladar a Kíiv i va ingressar a l'Institut d'Educació Física, on es va graduar al 1948 amb el títol de formadora-mestra.

## Carrera esportiva

Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia), on va guanyar quatre medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova femenina per equips i en la prova de barra d'equilibris, i la medalla de plata en la prova individual i en la prova per equips d'aparells. Així mateix finalitzà quarta en la prova de barres asimètriques, sisena en la prova de salt sobre cavall i desena en la prova d'exercici de terra.
Al llarg de la seva carrera guanyà una medalla d'or en el Campionat del Món de gimnàstica artística.
Nina Botxarova també va ser la primera portadora de la flama olímpica l'any 2004 quan va entrar a Ucraïna.
En deixar l'esport de competició, va ser entrenadora a Moscou i Kíiv, i es va retirar el 1979.
Va rebre diferents guardons estatals i el 2012 l'Orde del Comitè Olímpic d'Ucraïna.

## Referències

* 1 2 3 4 Gajdoš, Anton «SHORT HISTORICAL NOTES XIX: NINA BOCHAROVA (24 September 1924 Suprunovka, Ukraina – 31. August 2020 Roma, Italy)» (en anglès). Science of Gymnastics Journal, 12, 3, 01-10-2020, pàg. 431–432. DOI: 10.52165/sgj.12.3.431-432. ISSN: 1855-7171.
* 1 2 «Décès de l'Ukrainienne Nina Bocharova» (en francès). L'Equipe, 01-09-2020. [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ «Nina Bocharova» (en anglès). Olympics at Sports-Reference.com, 02-12-2016. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 3 febrer 2024].
* ↑ «Olympic Games. Nina BOCHAROVA». International Olympic Committee. [Consulta: febrer 2024].
# Rita Kőbán

Rita Kőbán (Budapest, 10 d'abril de 1965) és una piragüista hongaresa, ja retirada, guanyadora de sis medalles olímpiques i vint-i-sis medalles mundials.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on va aconseguir guanyar, en la modalitat d'aigües tranquil·les amb caiac, la medalla de plata en la prova de K-4 500 m., finalitzant així mateix quarta en la prova de K-1 500 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) aconseguí guanyar medalles en les tres proves que disputà, la medalla d'or en la prova de K-4 500 m., la medalla de plata en el K-1 500 m. i la medalla de bronze en el K-2 500 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) guanyà la medalla d'or en la prova de K-1 500 metres, i finalitzà quarta en la prova de K-2 500 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), la seva última participació olímpica, guanyà la medalla de plata en el K-4 500 metres i finalitzà sisena en el K-1 500 metres.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat, així mateix, 26 medalles en el Campionat del Món de piragüisme: nou medalles d'or, deu de plata i set de bronze.

## Referències

* 1 2 Origo. «Kőbán: Túlságosan is teljes az életem» (en hongarès). [Consulta: 6 novembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – Rita Kőbán». [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «Kőbán Rita - Magyar Kajak-Kenu Sport - MKKSZ», 21-09-2008. Arxivat de l'original el 2008-09-21. [Consulta: 6 novembre 2023].
# Heliobacteriàcies

Els heliobacteris (Heliobacteria) són una petita família de bacteris que obtenen energia a partir de la fotosíntesi. El pigment primari implicat és la bacterioclorofil·la g, que és distintiva del grup. Aquest pigment absorbeix les diferents freqüències que altres pigments fotosintètics, donant als heliobacteris el seu propi nínxol ecològic. La fotosíntesi s'esdevé en la membrana cel·lular, que no forma plecs ni compartiments com passa en molts altres grups.
Els arbres d'ARN situen els heliobacteris dins la família dels firmicuts. A diferència de la majoria dels altres membres del grup, no són grampositius, ja que la seva paret cel·lular és fina. No obstant això, són similars per l'absència típica d'una membrana externa i per la capacitat de formar endòspores. Són l'únic grup relacionat amb els bacteris grampositius que fan fotosíntesi.
Els heliobacteris són, en la classificació nutricional bàsica, un fotoheteròtrof, ja que obté energia mitjançant la llum o per productes químics. Però el carboni l'obté exclusivament de fonts orgàniques i és exclusivament anaerobi. Mentre que la majoria d'altres bacteris fotosintètics són majoritàriament aquàtics, els heliobacteris es poden localitzar a terra, especialment en els cultius d'arròs.
# Susanna Breda Sánchez

Susanna Breda Sánchez (Catalunya?, 28 d’abril de 1969) és una judoka i àrbitre de judo catalana.
Membre del Club Gimnas Judo Condal, es proclamà campiona de Catalunya en set ocasions (tres en la categoria de 61 kg i quatre en 57 kg). També aconsegui la medalla d'or en la categoria de 57 kg al Trofeu Internacional Ciutat de Barcelona de 1999. Posteriorment exercí com a àrbitra en diverses competicions estatals. Fou guardonada a la II Gala de la Federació Catalana de Judo.

## Palmarès

* 7 Campionats de Catalunya de judo
** 3 en categoria de 61 Kg (1989, 1993, 1994)
** 4 en categoria de 57 Kg (1997, 1999, 2000, 2001)

## Referències

* ↑ «Susanna Breda Sánchez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Los catalanes brillan». Mundo Deportivo, 30-03-1999. [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ «II Gala de la Federació Catalana». Mundo Deportivo, 21-12-1996.

## Enllaços externs

* Fitxa de Susanna Breda Sánchez - JudoInside (anglès)
# Ansa de la Valeta

L'Ansa de la Valeta és una cala del terme comunal de Cotlliure, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És a la costa, a la zona central-oriental del terme de Cotlliure, al sud-est de la vila d'aquest nom.
La seva platja, molt petita, situada encarada al nord-oest, fa uns 50 metres de longitud, amb una amplada màxima d'uns 12 metres.

## Referències

* ↑ Ansa és el terme utilitzat a la Costa Vermella per a designar una cala.
* ↑ L'Ansa de la Valeta en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «50 - Cotlliure». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Cotlliure». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
# Platja de Tallalauca

La Platja de Tallalauca és una platja rocosa del terme comunal de Banyuls de la Marenda, a la comarca del Rosselló.
És a la costa prop del punt més oriental del terme, el Cap de la Vella. És davant, a ponent, de la Reserva Natural Marina de Cervera - Banyuls.
És una platja rocosa, sense sorra, és un conjunt de rocs disposat en forma de W encarada a llevant. Fa uns 125 metres de longitud, amb una amplada variable.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «12 - Banyuls de la Marenda». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Banyuls de la Marenda». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ La Platja de Tallalauca en els ortofotomapes de l'IGN
# Yanghikent

Yanghikent (Nova Ciutat) fou una antiga ciutat al Sirdarià inferior, avui al Kazakhstan. Tot i el seu nom era una població de gran antiguitat i Erskine diu que els geògrafs àrabs l'esmenten com Al-Kariah al-Jadida; Al-Massudí l'anomena Haditse (La Nova) i diu que estava situada a poca distància del Yaxartes i a dos dies de camí de la desembocadura del riu a la mar d'Aral; també esmenta que fou residència d'hivern dels kans dels turcs oghuz (segle xi). Al-Idrissí diu que el riu Yaxartes, després de passar Sabran entrava al desert de Ghuzz i passava a uns 5 km de la ciutat de Ghúzzia la Nova abans de desembocar al llac de Coràsmia (mar d'Aral) a dos dies de camí. Estava a 12 dies de camí de Coràsmia i 20 de Farab o Otrar. Carpini l'esmenta sota el nom de Janc Kin i Abu l-Fida diu que Yanghi estava situada a la riba del riu Yaxartes a 10 dies de camí d'Urgendj, 20 d'Otrar i a 150 km de Bukharà; en canvi Levchine diu que s'havia d'anar una hora a cavall des del riu per arribar a les seves ruïnes i que la desembocadura del riu estava a un dia de camí; al segle xviii pertanyia als karakalpaks i Gladychef, enviat en una missió a aquest poble el 1742, va trobar la ciutat en ruïnes però les muralles i torres encara en peu; el kan dels karakalpaks vivia a l'interior; després, al segle xix va passar als kazakhs i es diu que els anterior habitants l'havien abandonat a causa de les serps. Les ruïnes foren explorades per Lerch el 1867 que hi va trobar ceràmica i articles domèstics però no els va poder datar.

## Referències

* ↑ Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Clara Ramas San Miguel

Clara Ramas San Miguel (Madrid, 1986) és una filòsofa, política i investigadora postdoctoral espanyola.
Nascuda el 1986 a Madrid. Doctora europea per la Universitat Complutense de Madrid (UCM), on ha estudiat l'obra de Karl Marx, es també investigadora postdoctoral a la UCM i a la Universitat Catòlica de València. Es descriu a si mateixa com «marxista heterodoxa, anti-liberal ortodoxa». Intel·lectual de referència de l'errejonisme, al març de 2019 es va presentar de dins de la llista d'Íñigo Errejón per a les primàries de Més Madrid de cara a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2019. Col·labora al mitjà digital CTXT. Inclosa com a candidata al número 18 de la llista de Més Madrid per a les eleccions autonòmiques del 26 de maig, va ser escollida diputada.

## Obra publicada

* Ramas San Miguel, Clara. Fetiche y mistificación capitalistas: La crítica de la economía política de Marx. Madrid: Siglo XXI, 2018.
* Ramas San Miguel, Clara. El tiempo perdido (en castellà). Arpa Editores, 05 2024. ISBN ISBN 978-84-19558-54-1.

## Referències

* 1 2 Montero, 2018.
* ↑ Riaño, 2018.
* ↑ Arjona, 2018.
* ↑ López Arnal, 2018.
* 1 2 Tena i Casal, 2019.
* ↑ «Los 132 disputados de la Asamblea de Madrid se dividirán en seis grupos». La Vanguardia, 27-05-2015.
* ↑ Carretero Pasín, 2018, p. 206-209.

## Bibliografia

* Arjona, Daniel «Clara Ramas San Miguel: "El capitalismo es un reino de fantasmas"». El Confidencial, 17-06-2018.
* Carretero Pasín, Ángel Enrique «Fetiche y mistificación capitalistas, La crítica de la economía política de Marx». Imagonautas: revista Interdisciplinaria sobre imaginarios sociales. Universidade de Vigo [Vigo], 12, 2018, pàg. 206-209. ISSN: 0719-0166.
* López Arnal, Salvador «“No se entiende el mundo sin Marx”». Rebelion.org, 13-12-2018.
* Montero, Sara «Clara Ramas: “Una parte de la izquierda quiere recuperar un sujeto que ya no existe”». Cuarto Poder, 23-08-2018.
* Riaño, Peio H. «La publicación de libros de filosofía se reduce un 62% en siete años». El País, 27-12-2018.
* Tena, Arturo; Casal, Luis «De Clara Serra a Luis Alegre: los 31 nombres de la lista de Errejón». Mirada Común, 01-03-2019 [Consulta: 1r març 2019].
# Illes Crowlin

Les illes Crowlin (Na h-Eileanan Cròlainneach en gaèlic, Crowlin Islands en anglès) és un grup de tres petites illes deshabitada situada al nord-oest d'Escòcia, a les Hèbrides Interiors. Les Crowlin s'estenen entre l'illa de Skye i la península d'Applecross del "continent". Les tres illes són: Eilean Mòr, Eilean Meadhonach i Eilean Beag. Tot i que les restes arqueològiques a Eilean Mòr certifiquen la presència humana ja al Mesolític, aquestes illes estan deshabitades des dels anys 1920. Entre el 1810 i el 1920 Eilean Mòr va acollir moltes famílies expulsades d'Applecross. S'hi establiren gràcies a un acord amb la família propietària de l'illa i hi visqueren de la pesca i l'agricultura.
# Patrick Ewing

Patrick Ewing (Kingston, 5 d'agost de 1962), també conegut com a Pat Ewing, és un exjugador de bàsquet estatunidenc i actual entrenador auxiliar dels Orlando Magic. Va jugar amb els New York Knicks gran part de la seva carrera com a pivot i va jugar dues altres temporades amb els Seattle SuperSonics i Orlando Magic.
Finalment fou nominat un dels 50 millors jugadors de la història de l'NBA elaborada l'any 1996.

## Referències

* ↑ «Patrick Ewing - Estadístiques, biografia, finals» (en castellà). ultimatenba.com.
* ↑ 25 Greatest Players in College Basketball: No. 16 Patrick Ewing - ESPN Video
# Rita Zeqiri

Rita Zeqiri (Pristina, 8 de desembre de 1995) és una nedadora kosovar. Estudia dret. Membre del club esportiu KN Step Prishtina, va ser nomenada millor nedadora de 2013, un reconeixement que va rebre per quarta vegada consecutiva. El 2012 va triomfar deu disciplines sèniors i va guanyar vint-i-una medalles internacionals, vint de les quals eren d'or. El 2015 va participar en els 50 metres esquena femení del Campionat del Món de natació, i l'any següent va competir en la mateixa categoria al Campionat d'Europa de natació de 2016. El 2016 va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2016, a la prova dels 100 metres esquena femení.

## Referències

* ↑ «Rita Zeqiri e Lum Zhaveli më të mirët e vitit në not».
# Jorge Ponce Rivero

Jorge Ponce Rivero (Màlaga, Espanya, 19 de maig de 1982) és un còmic, guionista i col·laborador de televisió i ràdio espanyol.

## Biografia

Nascut a Màlaga, va créixer entre el barri de San Andrés, Benalmádena i Torremolinos. El mateix còmic explica que va tenir una adolescència rebel i que va causar molts problemes als seus progenitors durant aquesta etapa. En la seva adolescència va arribar a treballar com a cambrer. Va estudiar la carrera de Comunicació Audiovisual i després de finalitzar-la es va traslladar a Madrid per continuar els seus estudis cursant un màster sobre la mateixa matèria. Ha estat en aquesta ciutat on ha desenvolupat la majoria de la seva carrera com a còmic, ja que va ser contractat com a becari de producció al programa Caiga Quien Caiga.

## Trajectòria
### Televisió

| Any | Programa | Cadena | |
| 2024 | Medina, el estafador de famosos | Amazon | |
| 2024 | La Revuelta | TVE | Col·laborador |
| 2018 | El Intermedio | La Sexta | Col·laborador |
| 2018-2024 | La Resistencia | #0 | Col·laborador i convidat |
| 2017 | Zapeando | La Sexta | Col·laborador |
| 2016 | LocoMundo | #0 | Col·laborador al programa 2 de la segona temporada titulat Superpoblació |
| 2013 - 2015 | En el Aire | Antena 3 | Col·laborador |
| Des de 2009 | Ilustres Ignorantes | Canal+ #0 | Còmic convidat |
| 2005 - 2008 | CQC | Telecinco | Col·laborador |

### Ràdio

| Any | Programa | Cadena | |
| 2013 - 2015 | YU: no te pierdas nada | Los 40 | Col·laborador |
| 2012 - 2017 | Asuntos Propios | Radio Nacional de España | Col·laborador |
| 2017 | A Vivir Arxivat 2019-04-10 a Wayback Machine. | Cadena Ser | Col·laborador |

### Teatre

| Any | Espectacle |
| 2018 | Hard Party 2.0 |
| 2017 | Hard Party (al costat d'Iggy Rubín i Antonio Castelo) |

## Referències

* ↑ «Jorge Ponce, en busca de Medina, el estafador de los famosos» (en castellà), 20-10-2024. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ Font, Mia. «ELTERRAT.com: Jorge Ponce, el rookie de EN EL AIRE con Andreu Buenafuente» (en castellà). [Consulta: 8 abril 2019].

## Enllaços externs

* https://elterrat.com/tag/jorge-ponce/
* https://www.elmundotoday.com/author/ponce/
# Forat del Bunyidor

El Forat del Bunyidor és un avenc del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà.
Està situat al sud del poble de Sant Esteve de la Sarga, en els contraforts septentrionals del Montsec d'Ares, en concret a la part coneguda com a Montsec de Castellnou. És a la part nord del serrat anomenat lo Bunyidor, a 1.194 m. alt., en el costat de llevant de la carena que davalla del Montsec d'Ares.

## Bibliografia

* DE VALLES, Jordi. "Forat del Bunyidor". Dins Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia, 2008. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Borhyaenidium

Borhyaenidium és un gènere de marsupial sud-americà extint que visqué durant el Miocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina.

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Pseudotomus

Pseudotomus és un gènere de rosegador extint de la família dels isquiròmids que visqué durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units i el Canadà.

## Referències

* 1 2 The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Oxytomodon

Oxytomodon és un gènere de mamífer extint de la família dels arctociònids que visqué durant el Paleocè. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units.

## Referències

* 1 2 The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Kepolestes coloradensis

Kepolestes coloradensis és una espècie de teri extint de la família dels driolèstids que visqué durant el Juràssic. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units.

## Referències

* 1 2 The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
* ↑ G. G. Simpson. 1927. Mesozoic Mammalia. VI. Genera of Morrison pantotheres. American Journal of Science 13:409–416
# Thaumastocyon

Thaumastocyon és un gènere de carnívor extint de la família dels amficiònids que visqué durant el Miocè. Se n'han trobat restes fòssils a França i Espanya.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
* ↑ Jorge Morales, Juan Abella, Oscar Sanisidro & Alberto Valenciano (2021) Ammitocyon kainos gen. et sp. nov., a chimerical amphicyonid (Mammalia, Carnivora) from the late Miocene carnivore traps of Cerro de los Batallones (Madrid, Spain), Journal of Systematic Palaeontology, 19:5, 393-415, DOI: 10.1080/14772019.2021.1910868
# Chrysocetus

Chrysocetus és un gènere de cetaci extint de la família dels basilosàurids que visqué durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils a Egipte.

## Taxonomia

* C. fouadassii
* C. healyorum

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Blarininis

Els blarininis (Blarinini) són una tribu de musaranyes de la subfamília dels soricins. La tribu conté quatre gèneres, dels quals només Blarina i Cryptotis encara existeixen avui en dia. Dels gèneres extints, Mafia visqué a Turquia i Polònia durant el Pliocè i Sulimskia visqué a Polònia durant el mateix període.

## Referències

* ↑ Entrada «Blarininis» de la Paleobiology Database (anglès)
# Remingtonocètids

Els remingtonocètids (Remingtonocetidae) són una família de mamífers carnívors aquàtics d'aigua dolça de l'ordre dels cetacis, que visqueren a les costes de l'antic oceà de Tetis durant l'Eocè, fa entre 55,8 i 48,6 milions d'anys.
Els membres d'aquesta família tenien quatre potes diferents i útils. Devien compartir el seu medi d'aigua dolça amb cocodrils prehistòrics, basant-se en la distribució d'ambdós grups en medis aquàtics.

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Miniopterus fossilis

Miniopterus fossilis és un ratpenat prehistòric del gènere Miniopterus. Visqué durant el Miocè a Europa. Se n'han trobat restes fòssils a Eslovàquia i Espanya. Fou descrit per Zapfe l'any 1950.

## Referències

* ↑ Mein, P. i Ginsburg, L. 2002. "Sur l'âge rélatif des différents karstiques miocènes de La Grive-Saint-Alban (Isère). Cahiers Scientifiques, Museum d'Histoire naturelle, Lyon 2:7-47.
* ↑ «The Paleobiology Database. Informació taxonòmica i de distribució sobre plantes i animals fòssils.» (en anglès).
* ↑ Pàgina 274, Acta Palaeontologica Polonica, Volume 32. Polska Akademia Nauk, Komitet Geologicany, Zaklad Paleobiologi (Polska Akademia Nauk) Publicat per Panstwowe Wydawn. Naukowe, 1987.
# Frank Martin (genet)

Frank Hugo Martin (Estocolm, 30 de desembre de 1885 – Danderyd, 28 d'agost de 1962) va ser un genet suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en la prova de salts d'obstacles per equips del programa d'hípica amb el cavall Kohort i formant equip amb Claës König, Hans von Rosen i Daniel Norling.

## Referències

* ↑ «Frank Martin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 14 octubre 2017].
* ↑ Frank Martin a olympic.org
# Frank Odberg

Frank Olof Odberg (Gant, Flandes Oriental, 1 de març de 1879 – 1917) va ser un remer belga que va competir cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà una medalla de plata en la prova de vuit amb timoner com a membre de l'equip Royal Club Nautique de Gand.

## Referències

* ↑ «Frank Odberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# François Brandt

François Antoine Brandt (Zoeterwoude, Holanda Meridional, 29 de desembre de 1874 – Naarden, 4 de juliol de 1949) va ser un remer neerlandès que va competir cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà dues medalles, una d'or i una de bronze, del programa de rem formant part de l'equip Minerva Amsterdam. La medalla l'or l'aconseguí en la prova de dos amb timoner, formant equip amb Roelof Klein i Hermanus Brockmann, tot i que aquest darrer fou substituït en la final per un jove francès del qual es desconeix el nom. Aquesta fou la primera medalla d'or neerlandesa en uns Jocs Olímpics. Posteriorment guanyà la medalla de bronze en el vuit amb timoner.
Brandt va estudiar enginyeria civil a Delft fins al 1900. En acabar els estudi passà a treballar pels ferrocarrils neerlandesos fins a 1938. Aquell any fou ordenat bisbe de Bèlgica i els Països Baixos per l'Església Catòlica Liberal.

## Referències

* 1 2 3 «François Brandt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2014. [Consulta: 19 setembre 2015].
# François de Coninck

François de Coninck (Brussel·les, 9 d'agost de 1902 - Brussel·les, 21 de setembre de 1985) fou un remer belga que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formant equip amb Léon Flament i Georges Anthony guanyà la medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «François de Coninck Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 4 agost 2018].
# Frederick Boylstein

Frederick Boylstein (15 de març de 1902 - 28 de febrer de 1972) va ser un boxejador estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze de la categoria del pes lleuger, del programa de boxa.
En finalitzar els Jocs passà a lluitar com a professional, amb un balanç de 37 victòries, 4 derrotes i 2 combats declarats nuls. El 1931 es retirà.

## Referències

* 1 2 «Fred Boylstein Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ Professional boxing record for Frederick Boylstein a BoxRec
# Frederick Hedges

Frederick Hedges (Toronto, 4 d'octubre de 1903 - Toronto, 10 de desembre de 1989) fou un remer canadenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà la prova del vuit amb timoner del programa de rem, en què guanyà la medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «Frederick Hedges Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 1r setembre 2018].
# Oakville

«Oakville» té aquests significats: