OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Titina

Titina és una pel·lícula d'animació dirigida per Kajsa Næss. Explica la història real de la gossa Titina, una petita terrier que va explorar el pol Nord en un dirigible l'any 1926 juntament amb el seu amo, l'enginyer italià Umberto Nobile, i l'explorador noruec Roald Amundsen. La pel·lícula va arribar als cinemes noruecs l'octubre del 2022. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* ↑ Titina. In: filmsdulosange.com. Abgerufen am 23. Juni 2023.
* ↑ Annika Pham: Director Kajsa Næss on animating Titina – A Dog’s Tale and Two Explorers. In: nordiskfilmogtvfond.com, 23. Oktober 2022.
* ↑ Titina a la Base de dades de cinema en català

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Al sostre del món

Al sostre del món (originalment en francès, Tout en haut du monde) és una pel·lícula d'animació francodanesa dirigida per Rémi Chayé i estrenada a França el 15 de desembre de 2015. El 2016 va obtenir el premi del públic al Festival Internacional de Cinema d'Animació d'Annecy. Va ser produïda per Sacrableu Productions, France 3 i distribuïda per Shout! Factory. La música és de Jonathan Morali, i els dibuixos de Liane-Cho Han.

## Argument

La Sasha és la neta d'un famós aventurer rus que va anar a explorar el Pol Nord. Com que no en va tornar, la protecció de què gaudia la seva grandiosa aventura és objecte de desprestigi i fins i tot de burla. La Sasha encara és molt jove però té l'esperit aventurer de l'avi i sap interpretar la informació que va deixar. La seva família, però, pertany a l'aristocràcia i el pare espera obtenir un càrrec del tsar i per això l'animen a oblidar el seu interès. La noia s'embarca en una aventura per trobar l'avi o almenys demostrar que va complir el seu somni.

## Referències

* ↑ «Tout en haut du monde» (en francès). Diaphana. [Consulta: 10 març 2017].

## Enllaços externs

* Al sostre del món a la Base de dades de cinema en català
* Tràiler de la pel·lícula
# Massapà

El massapà és una pasta en parts iguals d'ametlla i sucre rebaixat amb ous, que es fa generalment cuita al forn. El massapà és un dolç molt comú en Nadal, encara que es menja en moltes altres ocasions (com ara a la Mocaorà).
L'origen del massapà és controvertit. Segons uns autors, prové del "marcipane" italià (Pa de Sant Marc), originat a Venècia. Segons altres autors, prové de Lübeck on va substituir el pa en una època en la qual aquest hi mancava. Tanmateix, la teoria més probable és que, com altres postres amb ametlles, tinga un origen àrab, sia de "mantha-ban", que vol dir "rei assegut", ja que els primers massapans a la península Ibèrica portaven impresa aquesta figura, o bé del vocable "mahsaban" que designa els dolços fets a base d'ametlles i d'altres fruits secs.
El massapà pot ser la base de molts d'altres dolços com els panellets, els torrons moderns i els farcits d'alguns tortells.

## Referències

* ↑ «massapà | enciclopèdia.cat». [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ català, La web de les receptes en. «Dolços de massapà (postre típic de nadal) | Recepta de cuina de Carmen vives - RECEPTES.CAT». [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Aramco World – Arabs, Almonds, Sugar and Toledo». Arxivat de l'original el 2013-12-25.
* 1 2 Vilas, Albert. «Massapà blanc», 23-10-2011. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ Vilas, Albert. «Tortell de massapà», 19-11-2012. [Consulta: 30 desembre 2021].

## Vegeu també

* Pasta d'ametlla
* Massapà de Lübeckmassapà
# Linford Christie

Linford Christie (Saint Andrew, Jamaica 1960) és un atleta britànic, ja retirat, guanyador de tres medalles olímpiques. Actualment exerceix d'entrenador.

## Biografia

Va néixer el 2 d'abril de 1960 a la ciutat de Saint Andrew (Jamaica). Als set anys emigrà al districte d'Acton (Londres).

## Carrera esportiva

Inicià tard la pràctica atlètica en proves de velocitat. Va participar, als 28 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova dels 100 metres llisos. En aquests mateixos Jocs guanyà una nova medalla de plata en la prova de relleus 4x100 metres, en quedar darrere l'equip de la Unió Soviètica en aquesta prova. Participà així mateix en la prova dels 200 metres llisos, on finalitzà en quarta posició i guanyà així un diploma olímpic.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova dels 100 metres llisos, imposant-se al namibi Frankie Fredericks. Eliminat en la prova dels 200 metres llisos a la tercera sèrie, fou quart en la prova de relleus 4x100 metres.
Tornà a participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta Estats Units), on fou desqualificat en la final dels 100 metres llisos i fou eliminat en la segona ronda dels 200 metres llisos.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat quatre medalles en el Campionat del Món d'atletisme, una d'elles d'or; dues medalles de plata al Campionat del Món d'atletisme en pista coberta; sis medalles al Campionat d'Europa d'atletisme, tres d'elles d'or; quatre medalles al Campionat d'Europa d'atletisme en pista coberta, tres d'elles d'or; i cinc medalles als Jocs de la Commonwealth, tres d'elles també d'or.

### Millors temps

| Data | Prova | Seu | Temps (secons) |
| 19 de febrer 1995 | 60 metres llisos | Liévin, França | 6.47 |
| 15 d'agost de 1993 | 100 metres llisos | Stuttgart, Alemanya | 9.87 (rècord UK) |
| 4 de setembre de 1994 | 150 metres | Sheffield, Regne Unit | 14.97 |
| 28 de setembre de 1988 | 200 metres | Seül, Corea del Sud | 20.09 |

## Entrenador

Es retirà de la competició l'any 1997. A partir d'aquell moment es dedicà a entrenar, destacant entre altres els medallistes olímpics Katharine Merry i Darren Campbell.

## Notes

* ↑ Inicialment fou guardonat amb la medalla de bronze, ja que l'atleta canadenc Ben Johnson guanyà la prova amb un temps de 9.79 segons. Posteriorment aquest fou desqualificat en donar positu en el test antidopatge
* ↑ «Linford Christie – Hall of Fame Athletes». Arxivat de l'original el 2008-11-21. [Consulta: 3 juliol 2013].
* ↑ Christie Linford Biography IAAF; Consultat el 2009-01-20
* ↑ United Kingdom national records and best performances; gbrathletics; Consultat el 2009-01-20
* ↑ Commonwealth All-time lists; gbrathletics; Consultat el 2009-01-20
# Shirley Strickland

Shirley Strickland o Shirley Strickland de la Hunty (Northam, Austràlia 1925 - Perth 2004) fou una atleta australiana especialista en proves de velocitat, relleus i salt amb tanques. Al llarg de la seva carrera guanyà set medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 18 de juliol de 1925 a la ciutat de Northam, població situada a l'estat d'Austràlia Occidental. Estudià ciències i física a la Universitat d'Austràlia Occidental, on es diplomà el 1945 i 1946 respectivament. L'any 1950 es casà amb el geòleg Lawrence Edmund de la Hunty, del qual agafà el cognom.
Va morir l'11 de febrer de 2004 a la seva residència de Perth.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova de relleus 4x100 metres i la medalla de bronze en els 100 metres llisos i els 80 metres tanques. En aquests mateixos Jocs finalitzà quarta en la prova dels 200 metres llisos.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) aconseguí guanyar la medalla d'or en els 80 metres tanques, establint un nou rècord olímpic, i revalidà la medalla de bronze en els 100 metres llisos. Així mateix finalitzà cinquena en els relleus 4x100 metres amb l'equip australià.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia) revalidà el seu títol olímpic dels 80 metres tanques, on establí un nou rècord olímpic, i aconseguí guanyar la medalla d'or en els relleus 4x100 metres. Participà, així mateix, en els 100 metres llisos, si bé fou eliminada en la primera ronda.
Al llarg de la seva carrera guanyà cinc medalles en els Jocs de l'Imperi Britànic, entre elles tres medalles d'or.
Durant els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) fou una de les portadores de la Torxa Olímpica en la seva entrada a l'Stadium Australia, moments abans d'encendre's el pebeter.
# Pioner nord-americà

Els pioners nord-americans eren aquella gent que van emigrar al Far West per tal de constituir nous assentaments i desenvolupar nous territoris on abans no s'hi havien establert altres europeus, i prescindint del fet que eren terres habitades pels Amerindis nord-americans.
El concepte i la filosofia dels pioners són molt anteriors a l'època de les migracions cap a allò que en diem el Far West, ja que moltes regions que ara es consideren l'est dels Estats Units també foren colonitzades per pioners procedents de la costa. Per exemple, Daniel Boone, una figura clau a la història americana, s'instal·là a Kentucky, quan aquesta "terra fosca i sangonosa" encara no s'havia desenvolupar.
Una fita important en el desenvolupament de la colonització del Far West fou la Homestead Act, una llei que regulà el procés de la colonització.

## Pioners destacats

Diverses figures del folklore i la literatura nord-americanes tipifiquen els pioners. La novel·la The Deerslayer (1841) esdevingué la més exitosa de les cinc de la sèrie Leatherstocking Tales, de James Fenimore Cooper, sobre la vida dels pioners a la Província de Nova York. La sèrie Little House on the Prairie de Laura Ingalls Wilder, publicada un segle més tard, entre 1932 i 1943, tipificà les famílies pioneres. Daniel Boone (1734-1820) i Davy Crockett (1786-1836), dos personatges reals, esdevingueren icones de la història dels pioners.

## Vegeu també

* Expedició Donner
# Manon Flier

Manon Flier (Nieuwleusen, 8 de febrer de 1984) és una jugadora de voleibol neerlandesa. Juga per l'Azerrail Baku, a l'Azerbaidjan. Manon Flier juga també per l'equip nacional neerlandès. A data del quinze de novembre del 2010 havia jugat 318 partits internacionals.

## Referències

* ↑ «Associació Neerlandesa de Voleibol». Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 2 juliol 2011].
# Carolyn Watkinson

Carolyn Watkinson (Preston, 19 de març de 1949) és una mezzosoprano anglesa especialitzada en el repertori de música barroca. La seva veu es caracteritza alternativament com a mezzosoprano i com a contralt.
Watkinson va estudiar al Royal Manchester College of Music i a La Haia. El 1978 va cantar l'Hippolyte et Aricie de Rameau a l'English Bach Festival de la Royal Opera House al Covent Garden de Londres. El 1979 va interpretar Neró a L'incoronazione di Poppea de Monteverdi, a Amsterdam; també el 1979 es va presentar com a solista contralt en la històrica gravació del Messies de Handel de Christopher Hogwood amb l'Academy of Ancient Music.
L'any 1981 Watkinson va fer el seu debut a La Scala com a Ariodante a l'Ariodante de Haendel i va cantar també la Rosina d'Il barbiere di Siviglia de Rossini a Stuttgart. Va aparèixer a l'Orfeo de Gluck i debutà a Glyndebourne com a Cherubino (a Le Nozze di Figaro) l'any 1984.

## Referències

* ↑ «Carolyn Watkinson (Mezzo-soprano, Contralto) - Short Biography». [Consulta: 18 juny 2019].
# Erica Barbieri

Erica Barbieri (La Spezia, 2 de març de 1981) és una esportista italiana que va competir en judo, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Europeu de Judo de 2011, en la categoria de –70 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Europeu :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2011 | Istanbul ( Turquia) | 3 | –70 kg |

## Referències

* ↑ «Erica Barbieri» Arxivat 2012-12-15 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Erica Barbieri» en Judoinside.com (anglès)
# Edwige Gwend

Edwige Gwend (Édéa, 11 de març de 1990) és una esportista italiana, d'origen camerunesa, que va competir en judo, guanyadora d'una medalla de plata al Campionat Europeu de Judo de 2010, en la categoria de –63 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Europeu :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2010 | Viena ( Àustria) | 2 | –63 kg |

## Referències

* ↑ «Edwige Gwend» Arxivat 2012-12-14 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Edwige Gwend» en Judoinside.com (anglès)
# Iseu de Calcis

Iseu de Calcis (grec antic: Ἰσαῖος) (Calcis, c. 420 aC - Atenes, c. 340 aC) fill de Diàgores fou un dels deu oradors àtics, considerat així pel cànon alexandrí. Va viure a la primera meitat del segle iv aC, i com a molt aviat a partir del 420 aC fins al 348 aC. Totes les fonts coincideixen que va florir (ἤκμασε) durant el període comprès entre la Guerra del Peloponès i l'ascensió de l'ascensió de Filip II de Macedònia, segons les Vitae Decem Oratorum del Pseudo Plutarc.
Va néixer a Calcis a Eubea, però de molt jove va anar a Atenes. El van instruir en oratòria Lísies i Isòcrates d'Atenes, segons Foci, i després es va dedicar a escriure discursos judicials per a altres i va crear una escola de retòrics a Atenes on hauria tingut com a deixeble a Demòstenes. Suides diu que el va ensenyar de manera gratuïta i Plutarc diu que va cobrar deu mil dracmes. Iseu va ajudar a Demòstenes a redactar els seus discursos contra els seus tutors. No es coneixen notícies de la seva vida.
A l'antiguitat hi havia 64 discursos amb el seu nom, però només uns 50 eren reconeguts com a autèntics segons Plutarc, i només se'n conserven onze, encara que es coneixen altres fragments i els títols de 56 que se li han atribuït. Les onze que es conserven tracten de disputes per herències, tema que sembla que Iseu coneixia molt bé. També va escriure un llibre sobre retòrica titulat ἰδίαι τέχναι que s'ha perdut, i que citen Plutarc i Dionís d'Halicarnàs.

## Traduccions catalanes

* Discursos, volum I. Sobre l'herència de: Cleònim, Mènecles, Pirros, Nicòstrat, Diceògenes i Filoctèmon. Traducció: Josep Vergés, 1930. Col·lecció Fundació Bernat Metge, n.48.
* Discursos, volum II. Sobre l'herència de: Apol·lodor, Ciró, Astífil, Aristarc, Hàgnias i Eufilet. Traducció: Josep Vergés, 1931. Col·lecció Fundació Bernat Metge, n.56.

## Referències

* ↑ 1.Isaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 624-625
# Gegants de l’Agrupació de Colles de Geganters de Catalunya

Els Gegants de l’Agrupació de Colles de Geganters de Catalunya son el Treball i Na Cultura, aquests gegants no son d’una colla en específic, sinó que
els porta la Colla Ciutat Gegantera de Catalunya en aquell any

### Balls

Els balls dels Gegants de l’Agrupació són el “Ball Nou” i el “Ball de l’Aniversari” aquest últim va ser estrenat a Montserrat per l’aniversari del Gegants i els Ball dels Gegantons de l’Agrupació és el Ball “Peuets de Gegant”
# Xip

«Xip o XIP» té aquests significats:
* Xips o patates xips, patates fregides molt fines.
* Xip o circuit integrat, pastilla on hi ha tots els components electrònics necessaris per realitzar una funció
* XIP, acrònim de eXecution-In-Place) execució en plaça, mètode d'execució del codi des del suport de memòria secundària sense traslladar el codi a memòria principal
* XIP o Xarxa d'Innovació Pública, grup de professionals que tenen l'objectiu de promocionar la innovació i el coneixement obert dins del sector públic, implicant tant agents institucionals com a societat civil
Viccionari
# Wassili Kalafati

Vassili Pavlovich Kalafati (Yevpatoria (Crimea, Ucraïna), 29 de gener, 1869 - Prop de Sant Petersburg, 20 de març, 1942 {nota, 1.}), va ser un compositor i professor de música rus.

## Biografia

Kalafati provenia d'una família d'immigrants grecs i va ser alumne de Nikolai Rimski-Kórsakov al Conservatori de Sant Petersburg. De 1907 a 1929 (a partir de 1923 com a professor) hi va ensenyar composició i teoria musical. Entre els seus estudiants hi havia Aleksandr Skriabin, Igor Stravinski i Heino Eller.
Va compondre, entre altres coses, una òpera (Cygany llibret de Aleksandr Puixkin), una simfonia en la menor, el poema simfònic Llegenda (amb el qual va guanyar un premi al Concurs Internacional Schubert el 1928), una obertura i una polonesa per a orquestra, cambra. obres musicals, peces per a piano i cançons. Basat estilísticament en el seu mestre Rimsky-Korsakov, la seva obra compositiva va passar en gran part desapercebuda; però va ser un dels professors de composició russa més importants del seu temps.
Kalafati va ser víctima del setge alemany del llavors Leningrad.

## Notes

| « | "La majoria de les fonts indiquen que l'hora de la mort és el 20 de març o almenys el mes de març. Ocasionalment també s'esmenten: el 30 de gener, el 10 de gener o el mes de gener." | » |

## Referències

* ↑ Biographie (russisch)
* ↑ Albrecht Gaub: Kalafati, Vasilij Pavlovič. In: MGG Online, hrsg. von Laurenz Lütteken (Abonnement erforderlich).
* ↑ Erwähnung von Kalafati in der Strawinski-Biographie
* ↑ Heino Eller im Munzinger-Archiv (Artikelanfang frei abrufbar)
# Miracle econòmic belga

El miracle econòmic belga és una expressió que fa referència al creixement econòmic de Bèlgica després de la Segona Guerra Mundial. Un descens de l'atur i una baixa inflació van permetre millorar les condicions de vida dels belgues, especialment durant el període de 1945- 1948.
El creixement va ser causat per una conjunció de factors: la marxa dels nazis i les seves limitacions de producció, la demanda creixent d'acer per a transport i maquinària d'altres països europeus i la política econòmica nacional coneguda com a Pla Gutt. Els bombardejos havien danyat poc la indústria belga en comparació amb altres zones, i això va permetre exportar béns en grans quantitats. Els obrers rebien salaris més alts que abans de la guerra per poder fer front a l'alta demanda. Aquest augment dels sous unit a lleis afavoridores del benestar social van encoratjar un creixement de la natalitat i un repunt de la immigració, especialment italiana.
El «miracle» però, va durar poc en el temps perquè els competidors belgues es van beneficiar del Pla Marshall i internament van agreujar-se les diferències regionals en indústria, que van conduir a un descens de la competitivitat.

## Referències

* ↑ Van der Wee, Herman; Verbreyt, Monique. A Small Nation in the Turmoil of the Second World War: Money, Finance and Occupation. Belgium, its enemies, its friends, 1939-1945 (en anglès). Lovaina: Leuven University Press, 2009. ISBN 978-90-5867-759-4.
# Port d'Eleuteri

El Port d'Eleuteri, conegut originalment com a Port de Teodosi, és un jaciment arqueològic d'Istanbul (Turquia) descobert el 2005 durant la construcció d'una estació ferroviària. Les excavacions al port romà d'Orient (Portus Eleutherius o Portus Theodosiacus) esdevingueren una de les majors recerques a Europa per la grandària i el nombre de naufragis trobats des del descobriment inicial. El port comercial, en ús entre els segles v i x, fou una alternativa a les tradicionals instal·lacions situades al llarg de l'entrada del Corn d'Or.
Prop de l'estació, està prevista la construcció d'un museu per acollir-ne les obres descobertes.

## Jaciment arqueològic

Durant l'excavació arqueològica s'ha comprovat que la història d'Istanbul es remunta a 8.500 anys, més lluny del que es creia anteriorment.
S'hi descobriren esquelets de 8.000 anys. Les tombes revelen que Istanbul era la llar dels primers assentaments d'aquesta zona durant l'edat de pedra. Els esquelets es trobaren en quatre tombes prehistòriques.
Les excavacions també han revelat 32 vaixells enfonsats que daten dels segles vii i xi. Els vaixells enfonsats s'han conservat a la Universitat d'Istanbul i l'Institut de Recerca Submarina de Bodrum.
Aparegueren restes de murs durant les excavacions, que ara es consideren les primeres muralles de la ciutat d'Istanbul.
Prop de 500 peces preses de les restes descobertes durant l'excavació s'exhibeixen en el Museu Arqueològic d'Istanbul.

## Referències

* 1 2 «Una excusa más para visitar Estambul». Grupo Español. [Consulta: 5 abril 2009].
* ↑ «Nautical archaeology takes a leap forward». The Times. Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 5 abril 2009].
* 1 2 «Article: A never-ending story of Istanbul's 8,500-year history». Hurriyet. [Consulta: 5 abril 2009].

## Enllaços externs

* Uncovering Yenikapi
# Hartmut Schreiber

Hartmut Schreiber (Wittlich, 28 de gener de 1944) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de rem de 1970 i al Campionat d'Europa de rem de 1971. A nivell nacional guanyà dos campionats de la RDA, un en el dos amb timoner i un en el quatre amb timoner, el 1970 i 1971 respectivament.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Hartmut Schreiber». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Hartmut SCHREIBER» (en anglès). [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ «RRK 08 Rudern - DDR-Rudermeisterschaften - Zweier-mit Männer, Platz 1-3». [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ «RRK 08 Rudern - DDR-Rudermeisterschaften - Vierer-mit Männer, Platz 1-3». [Consulta: 10 maig 2024].
# Pelicosaures

Els pelicosaures (Pelycosauria) o teromorfs (Theromorpha) són un ordre extint d'amniotes sinàpsids, parents dels mamífers. Tradicionalment han estat considerats rèptils, però donat que són més propers als mamífers que amb la resta de rèptils, avui se'ls exclou dels sauròpsids («rèptils» en sentit estricte).
Es tracta d'una agrupació parafilètica, és a dir, que no inclou tots els membres de la mateixa branca evolutiva (clade) i no tenen cap novetat evolutiva (apomorfia) en comú que permeti agrupar-los. En realitat, són una col·lecció de gèneres de sinàpsids basals («primitius») sense caràcters derivats en comú.
El terme pelicosaures es continua fent servir de manera informal per a denominar els sinàpsids primitius que no són teràpsids.

## Filogènesi

La filogènesi dels pelicosaures és, segons Tree of Life:
| Synapsida | Caseasauria Eupelycosauria Varanopidae Ophiacodontidae Edaphosauridae Sphenacodontia Haptodus Palaeohatteria Pantelosaurus Cutleria Sphenacodontoidea Sphenacodontidae Therapsida (mamífers i els seus ancestres directes) |
Com es pot observar, els pelicosaures (en verd) són un grup parafilètic que inclou tots els sinàpsids que no són teràpsids.

## Taxonomia

ORDRE PELYCOSAURIA †*
* Echinerpeton
* Subordre Caseasauria
** Família Eothyrididae
*** Eothyris
*** Oedaleops
** Família Caseidae
*** Angelosaurus
*** Casea
*** Caseopsis
*** Cotylorhynchus
*** Ennatosaurus
*** Knoxosaurus
*** Caseoides
* Subordre Eupelycosauria
** Família Varanopseidae
*** Varanosaurus
*** Archaeovenator
*** Pyozia
*** Mycterosaurus
*** Mesenosaurus
*** Elliotsmithia
*** Ruthiromia
*** Aerosaurus
*** Varanodon
*** Varanops
** Família Ophiacodontidae
*** Archaeothyris
*** Baldwinonus
*** Clepsydrops
*** Limnostygis
*** Ophiacodon
*** Stereophallodon
*** Stereorhachis
** Família Edaphosauridae
*** Edaphosaurus
*** Ianthasaurus
*** Glaucosaurus
** Família Lupeosauridae
*** Lupeosaurus
** Sphenacodontia
*** ?Watongia
*** Haptodus
*** Palaeohatteria
*** Pantelosaurus
*** Cutleria
*** Sphenacodontoidea
**** Família Sphenacodontidae
***** Ctenorhachis
***** Ctenospondylus
***** Dimetrodon
***** Neosaurus
***** Secodontosaurus
***** Sphenacodon

## Referències

* 1 2 «Synapsida - Tree of Life». Arxivat de l'original el 2018-06-22. [Consulta: 29 octubre 2008].
# Sultan Haji Khan

Sultan Haji Khan fou kan de Coràsmia. Era fill de Balbars i va succeir al seu oncle Ilbars Khan per ser el més gran dels prínceps arabshàhides. Però el poder real va estar en mans del seu cosí Sultan Ghazi, fill d'Ilbars que només va deixar a Sultan Haji el títol i el dret d'iniciar el menjar a taula. Sultan Ghazi és descrit com un príncep molt ric però avariciós.
Va regnar aproximadament un any i després va morir. Segons el costum fou elegit kan el més vell dels prínceps, que era Hasan Kuli, el fill d'Abulek (oncle d'Ilbars).

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.