OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fritillaria pyrenaica

Fritillaria pyrenaica és una planta del gènere Fritillaria i nadiua de la península Ibèrica.
Té un bulb del qual sorgeix una sola tija que pot arribar a una alçada de 45 cm, amb unes poques fulles alternes de forma linear-lanceolada. La tija es remata per una flor solitària en forma de gran campana amb tèpals lliures de color porpra tenyida de marró amb una mica de groc.

## Taxonomia

Fritillaria pyrenaica va ser descrita i publicada per Carl van Linné en Species Plantarum 304, 1753.

### Etimologia

Fritillaria: nom genèric que deriva del terme llatí per a un gobelet (fritillus) i, probablement, es refereix al patró de quadres de les flors de moltes espècies.
pyrenaica: epítet geogràfic que al·ludeix a la seua localització als Pirineus.

### Varietat acceptada

* Fritillaria pyrenaica subsp. boissieri (Costa) Vigo & Valdés.

### Sinonímia

* Fritillaria aquitanica Mill.
* Fritillaria linophylla Doumenjou exNyman
* Fritillaria lurida Salisb.
* Fritillaria nervosa Willd.
* Fritillaria nigra Mill.
* Fritillaria pyrenaea Gren.
* Fritillaria tardiflora Lehm. exSchult. & Schult.f.
* Fritillaria umbellata Mill.

## Vegeu també

* Història de la botànica

## Referències

* 1 2 "Botanica. The Illustrated AZ of over 10000 garden plants and how to cultivate them", p. 384. Könemann, 2004. ISBN 3-8331-1253-0
* ↑ «Fritillaria pyrenaica». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 31 maig 2015].
* ↑ Shorter Oxford English dictionary, 6th ed.. United Kingdom: Oxford University Press, 2007, p. 3804. ISBN 0199206872.
* ↑ «Fritillaria pyrenaica». The Plant List. [Consulta: 31 maig 2015].

## Enllaços externs

* Fritillaria pyrenaica. Arxivat 2008-04-08 a Wayback Machine.
# Gautxo

* Aquest article tracta sobre els habitants i cultura tradicional del Sud de Brasil, nord-est d'Argentina i l'Uruguai. Si cerqueu el gentilici gaúcho, vegeu «Rio Grande do Sul».
El gautxo és l'habitant de les zones rurals de l'Argentina, Uruguai, Paraguai i el sud del Brasil, dedicat, principalment, a la ramaderia. És l'equivalent al cowboy nord-americà, el charro mexicà, el huaso xilè i el llanero veneçolà. La dona gautxa rep el nom tradicional de china.

## Etimologia

El terme català és la transliteració del castellà gaucho i del portuguès gaúcho. Hi ha diverses teories sobre l'origen del terme. Es creu que es deriva del quítxua huascho, que significa 'orfe' o 'vagabund', o de l'àrab chauch, un tipus de fuet utilitzat en els animals.
El primer registre escrit que conté el terme data del 1816. El terme china probablement prové del quítxua txina, i pot significar 'dona' o fins i tot 'servent' o, tradicionalment a Sud-amèrica, 'dona amb ulls ametllats o d'aparença ameríndia'.

## Orígens i distribució

Els gautxos eren, usualment, nòmades, i vivien arreu del territori argentí, part del sud de Bolívia, Paraguai, Uruguai i el territori actual de l'estat brasiler de Rio Grande do Sul.
La majoria dels gautxos eren criolls, sud-americans d'ascendència espanyola, o mestissos, d'ascendència espanyola i indígena, encara que, amb la immigració subseqüent, el terme s'utilitzaria per a referir-se als ramaders, bé siguin d'ascendència europea, mestissa, o fins i tot mulata o africana, depenent de la regió.
El poema èpic Martín Fierro de José Hernández utilitza el gautxo com a símbol de la tradició nacional argentina, en contraposició a les tendències europeïtzants, i fins i tot a la corrupció.

## Dieta

La dieta dels gautxos consisteix, tradicionalment, en carn de bestiar, i herba mate, una infusió d'herbes plena de nutrients. La cuina tradicional argentina es basa en les senzilles receptes dels gautxos.

## Vestuari

Pel que fa a la vestimenta, els gautxos difereixen dels cowboy nord-americans i els charros mexicans, ja que el gautxo utilitza un ponxo, equivalent al jorongo mexicà, per a protegir-se de les inclemències del temps, un facón o punyal, ganivet llarg, un rebenque (fuet), i uns pantalons bombats denominats bombatxos, barret o chambergo, botes, esperons i un tirador anomenat rastra a manera de cinturó.
També utilitzen boleadoras, tres pedres cobertes amb cuir, enllaçades amb tires de cuir, a més del llaç de cuir.

## Vegeu també

* Cultura gautxa
* Confederació Internacional de la Tradició Gautxa
# Gautxo cuablanc

El gautxo cuablanc (Agriornis albicauda) és una espècie d'ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae) que habita matolls dels Andes de l'Equador, el Perú, oest de Bolívia, nord de Xile i nord-oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Gautxo cuablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ Philippi, R.A.; Landbeck, C.L. «Beiträge zur fauna von Peru» (en alemany). Archiv für Naturgeschichte, 29, 1863, pàg. 119–138. ISSN: 0365-6136.
* ↑ «Agriornis albicauda: BirdLife International» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016. IUCN, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22700081a93760752.en. retr.
# Gautxo ventregrís

El gautxo ventregrís (Agriornis micropterus) és una espècie d'ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae) que habita zones arbustives del sud-est del Perú, centre i sud de Bolívia, nord de Xile i nord-oest i sud de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Gautxo ventregrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Fundació de l'Estat per al Sistema Nacional de les Orquestres Juvenils i Infantils de Veneçuela

La Fundació de l'Estat per al Sistema Nacional de les Orquestres Juvenils i Infantils de Veneçuela (FESNOJIV), en castellà: Fundación del Estado para el Sistema Nacional de las Orquestas Juveniles e Infantiles de Venezuela, també coneguda com El Sistema, és un programa d'educació musical a Veneçuela, originalment anomenat Acció Social per a la Música (Acción Social para la Música).

## Orígens i Funció

El 1975 l'economista i músic aficionat José Antonio Abreu va fundar la Fundació "Acció Social per a la Música" amb l'objectiu de difondre social i educativament l'art musical entre els joves i els infants de Veneçuela. Convertit en el seu director des de la seva fundació l'any 1979 va rebre el Premi Nacional de la Música del seu país per aquest tasca, esdevenint el 1995 ambaixador especial de la UNESCO per al desenvolupament d'una Xarxa Global d'Orquestres i Cors Juvenils i Infantils, així com a representant especial per al desenvolupament de la xarxa d'orquestres en el marc del «Moviment Mundial d'Orquestres i Cors Juvenils i Infantils».
Actualment la Fundació, que està sota la direcció del Ministeri de Família, Salut i Esports de Veneçuela, compta amb 102 orquestres juvenils i 55 orquestres infantils, amb un nombre d'aproximadament 100.000 joves, utilitzant la música per a la protecció de la infantesa per mitjà de l'entrenament, rehabilitació i prevenció del comportament criminal.
El programa és conegut per rescatar a gent jove en circumstàncies extremadament empobrides de l'ambient d'abús de drogues i el crim en el qual, sense aquesta ajuda, acabarien sent arrossegats
Un dels èxits de la fundació fou la creació, l'any 1979, de l'Orquestra Simfònica Simón Bolívar. El maig de 2008 li fou concedit el Premi Príncep d'Astúries de les Arts per la seva difusió del món de la música entre els més desafavorits.

## Referències

* ↑ «UNESCO Goodwill Ambassadors; 2006».
* ↑ (anglès) The Street children saved by music

## Enllaços externs

* (castellà) Portal oficial de la FESNOJIV Arxivat 2013-05-04 a Wayback Machine.
# Gassià

Gassià és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Serradell.
Està situat al nord-oest de Serradell, sota i a migdia de l'extrem sud-oriental del Serrat de Ladres, a l'esquerra del barranc de la Boscarrera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gastein Ladies

El torneig de Bad Gastein, conegut oficialment com a Nürnberger Gastein Ladies, és una competició tennística professional que es disputa sobre terra batuda a Bad Gastein, Àustria. Pertany als International Tournaments del circuit WTA femení. El torneig es va crear l'any 2007 i actualment es disputa al mes de juliol.
En la presentació del calendari de 2017 de la WTA es va anunciar que el torneig de Bad Gastein desapareixia per traslladar-se a Gstaad (Suïssa), però que aquest canvi ja es realitzava immediatament i en la mateixa temporada 2016, malgrat que ja havia estat aprovat a principi d'any la seva celebració a Bad Gastein.
La tennista alemanya Andrea Petkovic és l'única que ha repetit victòria en categoria individual, mentre que la txeca Lucie Hradecká va guanyar les cinc primeres edicions en dobles amb quatre parelles diferents.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| 2015 | Samantha Stosur | Karin Knapp | 3−6, 7−6(3), 6−2 |
| 2014 | Andrea Petkovic (2) | Shelby Rogers | 6−3, 6−3 |
| 2013 | Yvonne Meusburger | Andrea Hlaváčková | 7−5, 6−2 |
| 2012 | Alizé Cornet | Yanina Wickmayer | 7−5, 7−6(1) |
| 2011 | María José Martínez Sánchez | Patricia Mayr-Achleitner | 6−0, 7−5 |
| 2010 | Julia Görges | Timea Bacsinszky | 6−1, 6−4 |
| 2009 | Andrea Petkovic | Ioana Raluca Olaru | 6−2, 6−3 |
| 2008 | Pauline Parmentier | Lucie Hradecká | 6−4, 6−4 |
| 2007 | Francesca Schiavone | Yvonne Meusburger | 6−1, 6−4 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| 2015 | Danka Kovinić Stephanie Vogt | Lara Arruabarrena Lucie Hradecká | 4−6, 6−4, [10−3] |
| 2014 | Karolína Plíšková Kristýna Plíšková | Andreja Klepač María Teresa Torró Flor | 4−6, 6−3, [10−6] |
| 2013 | Sandra Klemenschits Andreja Klepač | Kristina Barrois Eleni Daniïlidu | 6−1, 6−4 |
| 2012 | Jill Craybas Julia Görges | Anna-Lena Grönefeld Petra Martić | 6−7(4), 6−4, [11−9] |
| 2011 | Lucie Hradecká Eva Birnerová | Jarmila Gajdošová Julia Görges | 4−6, 6−2, [12−10] |
| 2010 | Lucie Hradecká Anabel Medina Garrigues | Timea Bacsinszky Tathiana Garbin | 6−7(2), 6−1, [10−5] |
| 2009 | Andrea Hlaváčková Lucie Hradecká (2) | Tatjana Malek Andrea Petkovic | 6−2, 6−4 |
| 2008 | Andrea Hlaváčková Lucie Hradecká | Sesil Karatantcheva Nataša Zorić | 6−3, 6−3 |
| 2007 | Lucie Hradecká Renata Voráčová | Ágnes Szávay Vladimíra Uhlířová | 6−3, 7−5 |

## Referències

* ↑ «2017 WTA calendar announced» (en anglès). WTA, 14-03-2016. [Consulta: 26 juny 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Bad Gastein :
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015 :
# Gilles Robert de Vaugondy

Gilles Robert de Vaugondy (París, 1688 - 1766) va ser un cartògraf i geògraf francès.
Durant la seva trajectòria professional va compondre diversos atles, incloent els anomenats Atlas des révolutions du globe, en 66 documents, que no va arribar a publicar-se, i també l'Atlas Universel, una de les seves obres més destacades, compost per 108 documents, que va ser publicat per primera vegada el 1758. Va ser el geògraf ordinari del rei. Conjuntament amb el seu fill, Didier Robert de Vaugondy (1723-1786), que va continuar el treball del seu pare, amb l'augment i la millora dels atles Gilles, van formar un dels tallers d'elaboració i fabricació de mapes i globus terraqüis més destacats i reconeguts de França a mitjan segle xviii. Eren descendents d'un dels cartògrafs més importants de la centúria anterior, Nicolas Sanson.
L'Atlas Universel, la més famosa de les obres de De Vaugondy, en la seva versió més completa, l'edició de 1786, consta de 117 fitxes, de les quals 13 de caràcter històric, 102 geogràfiques, un plànol de París. L'obra, molt precisa, és precedida per una introducció sobre l'origen i evolució de la geografia, escrita pel seu fill Didier. També s'examinen els materials cartogràfics més importants de diversos països utilitzats com a fonts per a l'Atles.

## Referències

* 1 2 Almagia, Roberto «Vaugondy Gilles-Robert de». Treccani - Enciclopedia Italiana (1937). [Consulta: 22 setembre 2018].
* ↑ «Gilles Robert de Vaugondy, 1688-1766, Didier Robert de Vaugondy, 1723-1786». Biblioteca de la Universidad Complutense de Madrid. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2018. [Consulta: 22 setembre 2018].

## Bibliografia

* Pedley, Mary Sponberg. Bel et utile: the work of the Robert de Vaugondy family of mapmakers. Tring: Map Collector, 1992.
# Gegant Hipòlit del Casc Antic

El gegant Hipòlit és una figura vinculada a la Colla Gegantera del Casc Antic, tot i que originàriament era gracienca. Representa un rei, tant per la fesomia com per la indumentària, complementada amb una corona i una espasa.
La història d'aquest gegant comença el 1984, any en què els membres més joves de l'associació El Nostre Casal de Gràcia el construïren a partir d'un capgròs de la botiga El Ingenio. El van batejar amb aquest nom perquè l'entitat era al carrer d'Hipòlit Lázaro, al barri de Gràcia.
L'any 1998, amb la dissolució de l'entitat que se'n feia càrrec, l'Hipòlit fou donat a la colla que portava els Gegants del Casc Antic, que l'incorporà a la seva comparsa. I des de llavors sortí durant uns quants anys a les festes del barri com un membre més de la família, amb en Peret el Fanaler i la Marieta de l'Ull Viu, amb l'interès afegit de ser la figura més antiga del grup.
L'any 2005 un accident li causà un dany irreparable al cap i decidiren de jubilar-lo. Per això, l'any següent li feren una gran festa de comiat, que alhora va servir per a presentar la figura que havia d'omplir el buit que deixava: la gegantona Caterina, més coneguda per Cati, que aquell mateix dia agafà el relleu de l'Hipòlit per poder ser portada pels joves de la colla.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Gegant Hipòlit del Casc Antic». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Gens Gegània

La gens Gegània (en llatí: gens Gegania) va ser una gens romana patrícia molt antiga que es considerava descendent del mític Gies company d'Enees.
Segons Titus Livi i Dionís d'Halicarnàs, els Geganii eren una de les famílies més distingides d'Alba Longa i es van traslladar a Roma quan la seva ciutat va ser destruïda per Tul·li Hostili i els patricis els van acceptar entre els seus membres.
Apareixen sota aquest nom durant la monarquia i després amb el nom de Gegani Macerí. L'únic cognomen utilitzat va ser el de Macerí (Macerinus). Van exercir alts oficis de l'estat sota la república. El darrer membre important va ser Marc Gegani Macerí, tribú amb potestat consolar l'any 367 aC. Cap més Gegani torna a aparèixer fins a l'any 100 aC quan un Luci Gegani és mencionat entre els morts junt a Gneu Corneli Dolabel·la durant la revolta de Saturní.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/243?rgn=full+text;view=image;q1=GazaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 233. ]

## Bibliografia

* Wiseman, T. P. «Legendary Genealogies in Late-Republican Rome» (en anglès). Greece & Rome, 21, 2, 1974, pp. 153-164.
# Gerald Buder

Gerald Buder (10 d'octubre de 1962) va ser un ciclista amateur de l'Alemanya de l'Est que es dedicà al ciclisme en pista. Del seu palmarès destaca la medalla de bronze al Campionat del món de persecució per equips de 1982.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net'
* Fitxa a museociclismo.it'
# Gesellschaft der Musikfreunde

La Gesellschaft der Musikfreunde (Societat d'Amics de la Música) és una associació fundada el 1812 per Joseph von Sonnleithner, secretari general del Wiener Hoftheater de Viena. Els estatuts de la Societat, promoguts el 1814, van establir que el propòsit era el de fomentar la música en tots els seus àmbits. El 1869, el compositor rus Anton Rubinstein va ser designat director dels concerts que es feien a la Societat. Va durar molt poc en el càrrec, i va ser succeït per Johannes Brahms.
La Gesellchaft der Musikfreunde és la fundadora de la Universität für Musik und darstellende Kunst Wien (Universitat de Música i Art Dramàtic de Viena), i és la responsable de la construcció de la sala de concerts Musikverein de Viena el 1870.

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Gesellschaft der Musikfreunde
* Arxius de la Gesellschaft der Musikfreunde
* Johannes Brahms: Life and Letters / Selecció i comentaris de Styra Avins. — Oxford University Press, 2001. — P. 419. (anglès)
# Genoveva Reig Ribelles

Genoveva Reig Ribelles (Alacant, 13 de desembre de 1965) és una empresària i política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la IV Legislatura.

## Biografia

Es llicencià en Ciències de la Informació a la Universitat Autònoma de Barcelona. De 1989 a 1992 va treballar a Ràdio Alacant de la Cadena SER. Després fou nomenada responsable del gabinet de premsa d'Eduardo Zaplana quan era alcalde de Benidorm. Fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995. El nou president, Eduardo Zaplana, la va nomenar Directora general de Mitjans de Comunicació.
Pel juliol de 1995 va dimitir del seu escó quan fou nomenada Subdirectora del Gabinet de Presidència de la Generalitat Valenciana. De 1998 a setembre de 2004 fou nomenada directora general de Televisió Valenciana, càrrec del qual dimití en desacord amb l'organigrama de l'organisme dissenyat pel successor de Zaplana, Francisco Camps.
L'abril de 2005 va ser nomenada consellera delegada de Tabarka Media, grup empresarial propietari de diverses televisions locals a Alacant, Alcoi i Castelló, càrrec del qual va dimitir en 2010. Posteriorment ha estat directora de Tele Alicante i en 2010 fou contractada com a assessora pel president de la diputació d'Alacant, José Joaquín Ripoll Serrano.

## Referències

* ↑ «Sumario 'Los Genoveses'. Plan zonal de gestión de residuos zona XVII» p. 104. Ministerio del Interior. Arxivat de l'original el 2021-08-31. [Consulta: octubre 2020].
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 30 juny 2015].
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.467. ISBN 9788495484802.
* ↑ País, El «TVV paga 150 millones por los 17 capítulos del programa de libros del escritor Sánchez-Dragó» (en castellà). El País [Madrid], 01-08-1999. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Reig abandona la direcció de TVV en considerar "buit de contingut" el seu càrrec amb el nou organigrama, Vilaweb, 24 de setembre de 2004
* ↑ Genoveva Reig a empresia.es
* ↑ El PSPV critica que Ripoll contrate una ´nueva asesora´ Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a Diario Información, 18 d'agost de 2010
# Gai Cassi Longí (cònsol 171 aC)

Gai Cassi Longí (en llatí: Caius Cassius C. F. C. N. Longinus) va ser un magistrat romà d'ascendència incerta, però sens dubte membre de la família Cassi Longí.
L'any 173 aC va ser escollit decemvir per distribuir algunes terres de Ligúria. El 171 aC va ser elegit cònsol junt amb Publi Licini Cras i va obtenir com a províncies Itàlia i la Gàl·lia Cisalpina. Per obtenir glòria militar va intentar anar a Macedònia, on havia començat la Tercera Guerra Macedònica, i va passar per Il·líria, però el senat el va obligar a renunciar, ja que no es podia començar una guerra sense ordres estrictes, i va tornar a Itàlia. Mentre tornava, va saquejar sense pietat als escordiscs i altres pobles i va fer milers d'esclaus.
El 170 aC va ser legat a Macedònia del cònsol Aule Hostili Mancí i va ser acusat davant del Senat pels ambaixadors del rei gal Cincibilus, i pels enviats dels dels carns, istris i iapods, al·legant que els havia tractat com enemics quan havia passat pels seus territoris per anar a Macedònia. El Senat va trobar que les proves eren concloents i va dictaminar compensacions econòmiques i regals, però va considerar que no podia condemnar a un home de rang consular sense escoltar-lo, cosa que no podia fer, ja que estava absent per servir a l'estat.
L'any 154 aC va ser elegit censor amb Marc Valeri Messal·la. Els censors van construir un teatre que va ser enderrocat per ordre del Senat a petició de Publi Corneli Escipió Nasica Corculum, que va al·legar que es feia servir per representacions que atemptaven contra la moral pública.
Al capaltard de la seva vida va tenir un enfrontament judicial amb Marc Porci Cató Censorí. El discurs que va fer Cató en la seva defensa encara existia en temps d'Aulus Gel·li.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 799.
# Glacera Imja

La glacera Imja (en nepalès इम्जा हिमनदी) es troba a l'Himàlaia, al Districte de Solukhumbu, el Nepal.
S'origina a la cara occidental de la Kali Himal, a 7.057 metres, i voreja els vessants meridionals de l'Imja Tse o Island Peak, al sud-est del mont Everest. S'uneix a les glaceres del Lhotse Shar i d'Ambulapcha. La glacera forma l'extensió oriental de l'Imja Tsho, que al seu torn drena per la vall de Dingboche fins a l'Imja Khola, el Dudh Kosi, el Ganges i finalment l'oceà Índic.

## Referències

* ↑ «Imja Glacier, Nepal». Arxivat de l'original el 2012-02-24. [Consulta: 28 maig 2010].
# Glacera Palü

La glacera Palü (en el dialecte de Poschiavo Vadret da Palü, en romanx Glatscher da Palü, en italià Ghiacciaio di Palü, en alemany Palügletscher) és una glacera de la vall dels Alps dels Grisons a Suïssa. La glacera té una longitud de 3,8 km, una amplada d'1,5 km i té una superfície de 6,47 km².

## Descripció

La glacera Palü es troba al capdamunt de la vall de Poschiavo, una vall de parla italiana al cantó suís dels Grisons. La glacera té el seu origen en una caldera al sud-est del Piz Palü a una altitud de 3.400 m i al nord del Piz Verona i el Piz Varuna. La part més alta i occidental de la seva regió de nutrients es troba a Itàlia. La glacera flueix ara cap a l'est i la llengua de la glacera acaba en la part superior d'un graó de roca a una altitud de 2.600 m. Allà, en una gran cascada, brolla el riu Aqua da Palü, que desemboca al llac Palü, l'aigua de la qual l'utilitza majoritàriament la companyia elèctrica Rätia Energia. L'aigua residual a través del riu Cavagliaso desemboca a Posciavino, un afluent de l'Adda, que al seu torn desemboca al Riu Po.

## Història

La glacera va assolir el seu punt àlgid al final de la Petita Edat de Gel el 1860, quan la seva llengua cobria gran part de la plana de la devesa de Palü i gairebé arribava al llac Palü. Ja a la primera meitat del segle xx, la glacera es va retirar de l'altiplà de la devesa de Palü. Als anys 70, va restar durant uns anys al primer pas de roca sobre la pastura alpina. Des del 1990 el declivi s'ha accelerat molt i la glacera s'ha retirat cada cop més sobre les roques, i el 2008 el front de la llengua de la glacera es troba a una altitud de 2600 m i l'aigua de desglaç es llença a una bonica cascada en dos passos fins al pasturatge alpí. En la seva època d'esplendor, la llengua de la glacera acabava a una alçada de 1940 m. A partir de l'any 2000, a la primera terrassa de roca sobre el pasturatge de Palü es va formar un nou llac glaciar.

## Turisme

La regió de la glacera és fàcilment accessible pel Ferrocarril Rètic, que, quan es va construir el 1910, passava directament a l'est de la llengua de la glacera. Una línia de ferrocarril connecta la ciutat italiana de Tirano amb la localitat turística suïssa de Sankt Moritz.

## Referències

* ↑ «Factsheet | Gletschermessnetz Schweiz GLAMOS» (en alemany). [Consulta: 24 novembre 2020].
* ↑ «Piz Palü in Pontresina in the Engadine» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2020].
* ↑ Statistik, Bundesamt für. «Die grössten Gletscher - 1850-2013 | Tabelle» (en alemany), 12-12-2014. [Consulta: 24 novembre 2020].
* ↑ «Palü Glacier, Switzerland». [Consulta: 24 novembre 2020].
* ↑ Tourismus, Schweiz. «Glacier Express» (en castellà). [Consulta: 24 novembre 2020].