OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexandre Bioussa

Alexandre Bioussa (francès: Alex Bioussa) (Tolosa, 17 de març de 1901 - Tolosa, 14 de setembre de 1966) va ser un jugador de rugbi a 15 francès que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1924 va ser seleccionat per jugar amb la selecció de França de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata.
Pel que fa a clubs, jugà al Stade Toulousain. Guanyà la lliga francesa el 1923, 1924, 1926 i 1927 i la Challenge Yves du Manoir de 1934. Posteriorment, entre 1947 i 1950 fou entrenador del Stade lavelanétien.

## Referències

* 1 2 «Alex Bioussa Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 15 maig 2018].
# Eugène Ribère

Eugène Ribère fou un jugador de rugbi a 15 nordcatalà, nascut el 14 de juny del 1902 a Tuïr (Rosselló), procedent d'una família d'agricultors. Es guanyà la vida treballant de comerciant i morí el 22 de març del 1988.
Jugava com a ala de tercera línia (amb una alçada de 188 cm i 90 kg. de pes) i va ser, a la vegada, un gran atacant i un defensor intractable, sempre d'una correcció exemplar. Aconseguí la proesa de ser retingut per la selecció francesa durant deu anys, en un període en què no era habitual jugar més de quatre o cinc anys consecutius a la selecció. Al seu poble natal, el camp de rugbi de la US Thuirinoise, duu el seu nom.

## Referències

* ↑ https://www.revistah.org/miradas/el-rugby-fronterizo-del-pays-catalan-entre-la-languidez-y-la-resistencia/
# Bruno Vattovaz

Bruno Vattovaz (Koper, 20 de febrer de 1912 - 5 d'octubre de 1943) va ser un remer italià que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Giovanni Plazzer, Riccardo Divora, Bruno Parovel i Giovanni Scher.

## Referències

* ↑ «Bruno Vattovaz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 22 gener 2019].
# Carin ter Beek

Carin ter Beek (Groningen, 29 de desembre de 1970) és una remadora neerlandesa, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
El 2000 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Sydney, on guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ Carin ter Beek a Sports Reference (arxivat)
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA
# Auguszta Mátyás

Auguszta Mátyás (Nagykanizsa, 17 de gener de 1968) és una exjugadora d'handbol hongaresa que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Atlanta, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. Entre 1992 i 1996 va jugar 38 partits amb la selecció nacional, en què marcà 106 gols. Bona part de la seva carrera la jugà al Dunaújvárosi Kohász KA, amb qui fou la màxima golejadora de la lliga hongaresa de 1991, 1992, 2002, 2004 i 2005.

## Referències

* ↑ «Auguszta Mátyás Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 10 desembre 2019].
* ↑ Válogatott játékosok rangsora - női
# Palaeoloxodon mnaidriensis

Palaeoloxodon mnaidriensis és una espècie extinta d'elefant que visqué a Sicília. Aquest elefant és una espècie separada de l'elefant d'ullals rectes del continent europeu (Elephas antiquus o Palaeoloxodon antiquus) i no sols una forma insular nana seva. Elephas mnaidriensis tenia una reducció de grandària del 90% comparat amb les seves formes ancestrals i els mascles tenien una alçària estimada en 1,8 metres i un pes corporal mitjà de 1.100 quilograms.

## Referències

* ↑ Entrada «Palaeoloxodon mnaidriensis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ Ferretti, M.P. (2007). The dwarf elephant Palaeoloxodon mnaidriensis from Puntali Cavi, Carini (Sicily; Late Middle Pleistocene): Anatomy, systematics and phylogenetic relationships. Quaternary International, Volume 182, Issue 1, May 2008, Pages 90-108.
# Bénédict Pierre Georges Hochreutiner

Bénédict Pierre Georges Hochreutiner (1873, Sankt Gallen - 5 de febrer de 1959, Ginebra) va ser un botànic i eminent taxònom suís.
S'instal·la i segueix a la Universitat de Ginebra dues carreres: la de Ciències naturals i la de Teologia. L'any 1896 rep el seu doctorat en ciències per la seva tesi sobre Fanerògames aquàtiques del Rin; i l'any 1911 el seu batxillerat teològic.
Des de 1896 va ser curador del Conservatori i Jardí Botànic de Ginebra, i l'any 1931 accedeix a la direcció fins al seu retir. l'any 1934 accedeix a la càtedra de Botànica.
Va ser un infatigable explorador, col·leccionant flora d'Algèria i d'Indonèsia, especialment. Pels seus mèrits,el govern francès el va nomenar Cavaller de la Legió d'Honor.

## Algunes publicacions

* 1947. Triumfetta nova Africana (Tiliaceae). 38 pp.
* 1937. La botanique systématique à Genève. Editor Institut de botanique systématique de l'Université, 42 pp.
* 1923. La végétation du Paraguay. Editor. Impr. Centrale, 49 pp.
* 1911. La philosophie d'un naturaliste. Editor Imprimerie Centrale
* 1904. Le Sud-oranais: études floristiques et phytogéographiques faites au cours d'une exploration dans le Sud-Ouest de l'Algérie en 1901. Vols. 7-8 Annuaire, Conservatoire et jardin botaniques de la ville de Genève. 2 pp.
* 1901. Le genre Urena L.
* 1900. Revision du genre Hibiscus. Editor Romet, 191 pp.

## Honors
### Epònims
#### Gènere

* (Malvaceae) Hochreutinera Krapov.

#### Especies

* (Acanthaceae) Justicia hochreutineri J.F.Macbr.
* (Chenopodiaceae) Atriplex hochreutineri R.H.Anderson & Aellen
* (Lycopodiaceae) Lycopodium hochreutineri Rosenst. ex Nessel
* (Malvaceae) Hibiscus hochreutineri Krapov. & Fryxell
* (Orchidaceae) Dactylorhiza × hochreutineriana (Hellm.) Soó
* (Oxalidaceae) Oxalis hochreutineri J.F.Macbr.
* (Sapotaceae) Pouteria hochreutineri (H.J.Lam) H.J.Lam
* (Selaginellaceae) Selaginella hochreutineri Hieron.
* (Thelypteridaceae) Sphaerostephanos hochreutineri (Christ) Holttum
* (Woodsiaceae) Athyrium hochreutineri Christ
* (Zingiberaceae) Amomum hochreutineri Valeton

## Referències

* ↑ Nationaal Herbarium Nederland. [http://www.nationaalherbarium.nl/fmcollectors/h/hochreutinerbpg.htm Lloc biogràfic, (30 de març 2009)
* ↑ -- Darwiniana xvi. 225 1970 (IK)
* ↑ Candollea vi. 19 1934 (IK)
* ↑ Candollea iv. 505 1931 (IK)
* ↑ Bärlappgewächse 300. 1939 In synon (GCI)
* ↑ Bonplandia (Corrientes) 13(1-4): 88 (-90; figs. 5, 14) 2004
* ↑ Feddes Repert. 83(3): 159 1972 (IK)
* ↑ Candollea 6: 9 1934 (GCI)
* ↑ Blumea v. 337 1943 (IK)
* ↑ Annuaire Conserv. Jard. Bot. Genève 15-16: 228 (-229) 1912
* ↑ Allertonia 1(3): 207 1977 (IF)
* ↑ Annuaire Conserv. Jard. Bot. Genève 15-16. 197 1912 (IF)
* ↑ Icon. Bogor. [Boerlage] 2: t. 195 1906 (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Cabalus

Cabalus és un gènere d'ocells de la família dels ràl·lids (Rallidae) propi de zones humides d'Oceania.

## Llista d'espècies

Se n'han descrit dues espècies dins aquest gènere que han estat, fins estudis recents, incloses a Gallirallus:
* Cabalus lafresnayanus - rascló de Nova Caledònia.
* Cabalus modestus - rascló de les Chatham.

## Referències

* ↑ Kirchman JJ. 2012. Speciation of flightless rails on islands: A DNA-based phylogeny of the typical rails of the Pacific. Auk 129: 56–69.
# Cabeza de Vaca (pel·lícula)

Cabeza de Vaca és una pel·lícula mexicana de 1991, inspirada en el llibre Naufragios y comentarios del conquistador espanyol Álvar Núñez Cabeza de Vaca i dirigida per Nicolás Echevarría.

## Sinopsi

Basat en els escrits del conqueridor espanyol del mateix nom, narra com es va embarcar en l'expedició de Pánfilo de Narváez a la Florida. Quan l'expedició naufraga en les costes de Texas, després de ser delmats per les fletxes indígenes, Cabeza de Vaca cau presoner i és convertit en esclau juntament amb alguns supervivents de l'expedició.
Durant alguns anys Alvar Nuñez serà el servidor d'un xaman transhumant i aprendrà les seves tècniques curatives.

## Repartiment

* Juan Diego - Alvar Núñez Cabeza de Vaca
* Daniel Giménez Cacho - Dorantes
* Roberto Sosa - Cascabel / Araino
* Carlos Castañón - Castillo
* Gerardo Villarreal - Estevanico
* Roberto Cobo - Lozoya
* José Flores - Malacosa
* Eli 'Chupadera' Machuca - Xaman
* Farnesio de Bernal - Fray Suárez
* Josefina Echánove - Anciana Avavar
* Max Kerlow - Home en armadura
* Óscar Yoldi - Esquivel
* Beau Melanson - Pánfilo de Narváez

## Comentaris

Aquest film ocupa el lloc 61 dins de la llista de les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà, segons l'opinió de 25 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada per la revista Somos en juliol de 1994.

## Premis

* Va ser seleccionada per la Acadèmia Mexicana d'Arts i Ciències Cinematogràfiques per representar a Mèxic als Premis Oscar.
* La pel·lícula va guanyar la Makila d'or al Festival de Cinema de Biarritz (França), en 1991.
* Selecció oficial del 41è Festival Internacional de Cinema de Berlín, 1991
* Guanyadora de l'Ariel pel disseny de producció de José Luis Aguilar

## Referències

* ↑ "Cabeza de vaca" : l'épopée hallucinée du conquistador devenu chaman, Le Monde, 21 de desembre de 2010
* ↑ Serge Kaganski, Cabeza de Vaca a Les Inrockuptibles, 21 de desembre de 2010
* ↑ «Las 100 mejores películas del cine mexicano». Arxivat de l'original el 8 de febrer de 2010. [Consulta: 23 gener 2009].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ «Berlinale: 1991 Programme». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 21 març 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa tècnica a la pàgina del cinema mexicà del ITESM
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Callochromis pleurospilus

Callochromis pleurospilus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 30-32.

## Alimentació

Menja invertebrats.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 23 °C-28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Tanganyika.

## Costums

Acostuma a enterrar-se en la sorra del fons per defugir els depredadors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Callochromis pleurospilus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Callochromis. p. 32-35. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Takahashi, T. i K. Nakaya, 1998. Callochromis stappersii (Boulenger, 1914) from Lake Tanganyika, a junior synonym of Callochromis pleurospilus (Boulenger, 1906) (Perciformes, Cichlidae). Ichthyol. Res. 45(4):413-418.
* ↑ Brichard, P., 1989. Pierre Brichard's book of cichlids and all the other fishes of Lake Tanganyika. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Fish registrations within the museum database of the Vertebrate Section of the Royal Museum for Central Africa. MRAC, Tervuren, Bèlgica.
* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1988. Tanganyika cichlids. Verduijn Cichlids & Lake Fish Movies, Zevenhuizen, Països Baixos. 272 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# George Ord

George Ord (Filadèlfia, 4 de març de 1781 - Filadèlfia, 24 de gener de 1866) va ser un ornitòleg estatunidenc.

## Biografia

Fill d'un fabricant de cordes, ajudava al seu pare en aquesta feina. L'any 1829 abandonaria aquesta activitat per dedicar-se de ple a la ciència.
L'any 1815, es va convertir en membre de l'Acadèmia de Ciències Naturals de Filadèlfia, i dos anys més tard, en membre de la Societat Filosòfica Americana. Va ocupar importants càrrecs en ambdues entitats. Ord va descriure diverses mostres de l'expedició de Lewis i Clark, en particular, de l'os bru i l'Antílop americà.
Va ser amic i defensor d'Alexander Wilson (1766-1813) i li va recolzar en diversos dels seus viatges. Ord va concloure el vuitè i el novè volum del llibre de Wilson, American Ornithology. Va publicar una biografia de Wilson l'any 1828 i la d'altres dos grans naturalistes, Thomas Say (1787-1843) el 1834 i Charles-Alexandre Lesueur (1778-1846) l'any 1849. Va prendre part en l'edició del diccionari de Samuel Johnson (1709-1784) i la primera edició del diccionari de Noah Webster (1758-1843). Es va enfrontar a John James Audubon (1785-1851), a qui va acusar d'haver usurpat el lloc de Wilson.De fet, va tractar d'impedir el seu ingrés en l'Acadèmia de Ciències Naturals.

## Vegeu també

* Ornitologia
* Sciurus griseus

## Referències

* ↑ «amphilsoc.org» (en anglès). [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía». [Consulta: 12 novembre 2011].

## Bibliografia

* Robert McCracken Peck: George Ord en el volum 16 de American National Biography. New York, 1999.

## Enllaços externs

* American Philosophical Society: George Ord Collection Arxivat 2010-05-29 a Wayback Machine.
# Cantherhines dumerilii

Cantherhines dumerilii és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 38 cm de longitud total.
* Presenta dimorfisme sexual.

## Alimentació

Menja coralls, algues, esponges de mar, eriçons de mar i mol·luscs.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 6-35m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a la Polinèsia Francesa, el Japó i Hawaii. També és present des de Mèxic fins a Colòmbia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Hollard, H. L. G. M., 1854. Monographie de la famille des Balistides. Suite 3. Ann. Sci. Nat., París (Zool.) (Sér. 4) v. 2: 321-366, Pls. 12-14.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sommer, C., W. Schneider i J.-M. Poutiers, 1996. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Somalia. FAO, Roma, Itàlia. 376 p.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Carmel Biarnés

Carmel Biarnés (Ascó, Ribera d'Ebre, 1928 - 1992) va ser un humanista català, seminarista, fotògraf, poeta i escriptor-investigador de la història del seu poble i comarca. Va ser el cofundador del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre. L'any 2009 es van iniciar les Jornades d'Estudis Locals i Territorials que duen el seu nom, i també el premi de periodisme Carmel Biarnés d'Ascó.
Publicà diversos llibres, entre els quals hi ha Moros i moriscos a la Ribera d'Ebre (1972), La implantació de l'Orde del Temple a la Ribera d'Ebre 1148-1210, Testimonios de la influencia árabe en Ascó, Ordenaments de la vila d'Ascó del 1520, Vida, martiri i glorificació del Beat Pere Sans i Jordà d'Ascó, Els Moriscos a Catalunya (1981), Guia d'Ascó (1983), El meu riu Ebre (1985), La navegació fluvial per l'Ebre (1987) i La Creu de la Mitja Lluna (1992), i participa en obres col·lectives com L'Ebre un riu literari entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 4 Ascó homenatja Carmel Biarnés en la primera jornada d'estudis a El Punt Avui, per Alba Porta, 4/10/2009
* 1 2 3 4 5 6 7 8 IV Jornada d'Estudis Locals i Territorials Carmel Biarnés Arxivat 2015-02-03 a Wayback Machine. a Sàpiens, 2012
* ↑ Convocat el premi de periodisme Carmel Biarnés d'Ascó Arxivat 2011-05-22 a Wayback Machine. a Comunicació 21, 20 de maig de 2011
* ↑ Diversos autors. Edició a cura de J.S. Cid Català. L'Ebre, un riu literari Tortosa: Publicacions URV, 2017. ISBN 978-84-8424-595-7

## Bibliografia

* Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, ISBN 84-398-7681-5, Dip. Legal T-2.132-86
# Baldassare Porto

Baldassare Porto (Catània, 19 de gener de 1923 - Catània, 30 de novembre de 2013) va ser un atleta italià, especialista en el 400 metres, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on quedà eliminat en sèries en els 4x400 metres relleus del programa d'atletisme.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en la cursa dels 4x400 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1950. Formà equip amb Armando Filiput, Luigi Paterlini i Antonio Siddi. El 1955 guanyà una medalla de plata en els 4x400 metres als Jocs del Mediterrani que es van disputar a Barcelona. El 1950 guanyà el campionat nacional dels 400 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 10.7" (1949)
* 400 metres. 47.8" (1950)

## Referències

* ↑ «L addio di Baldassare Porto» (en italià), 02-12-2013. [Consulta: 18 maig 2020].
* 1 2 3 «Baldasare Porto Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Campionati "assoluti" – uomini. Tutti i campioni italiani – 1906-2018 a sportolimpico.it
# Neocets

Els neocets (Neoceti) són un clade de cetacis que conté tots els representants vivents d'aquest ordre i exclou el grup (probablement parafilètic) dels arqueocets. La morfologia dels neocets basals és bastant similar a la dels arqueocets, per la qual cosa es creu que els cetacis d'avui en dia descendeixen d'un grup d'arqueocets coneguts com a basilosàurids. Tanmateix, els neocets de l'Oligocè ja havien desenvolupat sinapomorfies cranials que els distingien clarament dels seus avantpassats arqueocets.

## Referències

* ↑ Entrada «Neoceti» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* 1 2 Perrin, W. F.; Wursig, B.; Thewissen, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). 2a edició, revisada. Academic Press, 2009, p. 758. ISBN 9780080919935.
* ↑ Fitzergald, E. M. G «The morphology and systematics of Mammalodon colliveri (Cetacea: Mysticeti), a toothed mysticete from the Oligocene of Australia» (en anglès). Issue Zoological Journal of the Linnean Society, 158, 2, 2010, pàg. 367–476. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2009.00572.x.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1936

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 celebrats a la ciutat de Berlín (Alemanya) es disputaren 14 proves de lluita, totes elles en categoria masculina, dividint-se en set categories de lluita grecoromana i set de lluita lliure. Les proves es realitzaren entre els dies 2 i 9 d'agost de 1936.

## Resum de medalles
### Lluita grecoromana

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Pes gall detalls | Márton Lõrincz | Egon Svensson | Jakob Brendel |
| Pes ploma detalls | Yaşar Erkan | Aarne Reini | Einar Karlsson |
| Pes lleuger detalls | Lauri Koskela | Jozef Herda | Voldemar Väli |
| Pes wèlter detalls | Rudolf Svedberg | Fritz Schäfer | Eino Virtanen |
| Pes mitjà detalls | Ivar Johansson | Ludwig Schweickert | József Palotás |
| Pes semipesant detalls | Axel Cadier | Edvīns Bietags | August Neo |
| Pes pesant detalls | Kristjan Palusalu | John Nyman | Kurt Hornfischer |

### Lluita lliure

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Pes gall detalls | Ödön Zombori | Ross Flood | Johannes Herbert |
| Pes ploma detalls | Kustaa Pihlajamäki | Francis Millard | Gösta Frändfors |
| Pes lleuger detalls | Károly Kárpáti | Wolfgang Ehrl | Hermanni Pihlajamäki |
| Pes wèlter detalls | Frank Lewis | Thure Andersson | Joseph Schleimer |
| Pes mitjà detalls | Emile Poilvé | Richard Voliva | Ahmet Kireççi |
| Pes semipesant detalls | Knut Fridell | August Neo | Erich Siebert |
| Pes pesant detalls | Kristjan Palusalu | Josef Klapuch | Hjalmar Nyström |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Suècia | 4 | 3 | 2 | 9 |
| 2 | Hongria | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 3 | Finlàndia | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 4 | Estònia | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 5 | Estats Units | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 6 | Turquia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | França | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | Alemanya | 0 | 3 | 4 | 7 |
| 9 | Txecoslovàquia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 10 | Letònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Canadà | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Fencing at the 1936 Summer Olympics». [Consulta: 24 octubre 2024].