OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Otto Cordes

Otto Cordes (Magdeburg, 31 d'agost de 1905 - São Paulo, 24 de desembre de 1970) va ser un waterpolista i nedador alemany que va competir durant la dècada de 1920 i 1930. Era el pare de Burkhard Cordes, regatista olímpic pel Brasil.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla de plata en la mateixa competició. En el Campionat d'Europa fou segon el 1931 i tercer el 1926. Guanyà la lliga alemanya amb el Hellas SC Magdeburg de 1924-1926, 1928-1931 i 1933. Entre 1924 i 1927 fou campió universitari dels 100 metres lliures.
En retirar-se marxà a treballar al Brasil, on es quedà a viure.

## Referències

* 1 2 3 4 «Otto Cordes Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 16 maig 2018].
# Elisa Orth

Elisa Orth (Caçador, 1984) és una investigadora brasilera. Actualment exerceix al Departament de Química de la Universitat Federal de Paranà a Brasil. Va obtenir notorietat al 2015 quan va guanyar un premi atorgat per L'Oreal i la UNESCO pel seu treball d'investigació sobre els enzims sintètics.

## Biografia

Orth va néixer l'any 1984 a Caçador, a l'interior de Santa Catarina. Els seus pares eren científics i a la seva infantesa es va inspirar en el treball de Jane Goodall. Després es va graduar, realitzant masters i doctorats en química a la Universitat Federal de Santa Catarina. Junt amb el seu equip d'investigació de la Universitat Federal de Paranà a Brasil (2015) cerca minimitzar el mal causat pels pesticides als aliments. El seu treball condueix al desenvolupament de nanocatalitzadors per a sensors multipropòsit. La mateixa tecnologia d'enzims també pot aplicar-se per eliminar els efectes de malalties com ara el càncer, la fibrosi, el pàrkinson i l'Alzheimer.
Al 2015 va formar part del Programa de Postgrau en Química, Catàlisi i Laboratori Cinètic quan va rebre el premi Dones a la Ciència, creat per la UNESCO i la Fundació L'Oréal. El guardó es va atorgar a París, on va ser escollida entre centenars de concursants per rebre el premi de 20.000 euros per la seva contribució a la tecnologia i l'enginyeria. Orth ha denunciat que ha sofert discriminació en l'àmbit acadèmic a causa del seu gènere, però creu que el seu èxit pot ser un model a seguir per a les dones que comencen a les seves carreres.

## Referències

* ↑ Carqueja, Larissa. «A ciência passada entre gerações» (en portuguès brasiler). Acadèmia Brasilera de Ciències, 28-06-2021. [Consulta: 9 maig 2024].
* 1 2 3 Maes, Jessica. «Interview: Elisa Orth», 23-07-2016. Arxivat de l'original el 2016-08-27. [Consulta: 13 març 2019].
* 1 2 3 «Cientista brasileira recebe prêmio na França». Revista Galileu. Grupo Globo, 23-07-2016.
* ↑ «2016 International Rising Talents». UNESCO, 23-07-2016.
# Gioachino Greco

Gioachino Greco, anomenat el calabrès, (Celico, Calàbria, c. 1600 - c. 1634), fou un jugador i escriptor d'escacs italià del segle xvii, probablement el millor escaquista de la seva època.
Va escriure algunes de les primeres partides d'escacs que es coneixen, 77 en total. Les seves partides, totes contra oponents anònims ("NN"), són possiblement compostes artificialment (Hooper & Whyld 1992), però serveixen com a eines de gran utilitat per detectar paranys d'obertura.
Mikhaïl Botvínnik considerava Greco el primer jugador d'escacs professional (Gufeld & Stetsko 1996:5).

## Llegat

Greco fou un jugador d'escacs molt remarcable entre les èpoques de Ruy López de Segura i François-André Danican Philidor, i va escriure un famós manual que contenia molts paranys i esquemes de mat. Com un dels jugadors durant l'era de l'"estil romàntic italià", va estudiar el Giuoco Piano (1.e4 e5 2.Cf3 Cc6 3.Ac4) i va publicar les seves anàlisis en forma de partides curtes, al voltant de 1625. El 1665, després de la seva mort, els manuscrits foren publicats a Londres. These games are regarded as classics of early chess literature and are sometimes still taught to beginners.
Greco va obrir el camí per a moltes de les llegendes d'atac del Romanticisme, com ara Adolf Anderssen, Paul Morphy, i François Philidor.

### Partides notables

Entre les seves partides/composicions hi ha el primer mat de la coça:
NN vs Greco, 1620
1.e4 e5 2.Cf3 Cc6 3.Ac4 Ac5 4.O-O Cf6 5.Te1 O-O 6.c3 De7 7.d4 exd4 8.e5 Cg4 9.cxd4 Cxd4 10.Cxd4 Dh4 11.Cf3 Dxf2+ 12.Rh1 Dg1+ 13.Cxg1 Cf2# 0–1
i aquest impressionant sacrifici de dama:
Greco vs NN, 1619
1.e4 b6 2.d4 Ab7 3.Ad3 f5 4.exf5 Axg2 5.Dh5+ g6 6.fxg6 Cf6 7.gxh7+ Cxh5 8.Ag6# 1–0

### Composició

Aquesta composició de Greco usa el tema del peó de torre equivocat:
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Solució: 1... Ta1+ 2. Tf1 Txf1+ 3. Rxf1 Ah3! i les negres sacrificaran l'alfil pel peó-g o el transformaran en un peó-h després de 4. gxh3 (Averbakh 1996:85).

## Vegeu també

* Defensa Greco
* Mat de Greco

## Bibliografia

* Averbakh, Yuri. Chess Middlegames: Essential Knowledge. Cadogan, 1996. ISBN 1-85744-125-7.
* Hooper, David; Whyld, Kenneth. The Oxford Companion to Chess. 2a. Oxford University Press, 1992. ISBN 0-19-280049-3.
* Gufeld, Eduard; Stetsko, Oleg. The Giuoco Piano. Batsford, 1996. ISBN 0-7134-7802-0.
* Moses Hirschel, Das Schach des Herrn Gioachino Greco Calabrois und die Schachspiel-Geheimnisse des Arabers Philipp Stamma. Breslau 1784 (Reeditat a Zuric 1979 ISBN 3-283-00014-X) (alemany)

## Enllaços externs

* Obres de o sobre Gioachino Greco Arxivat 2012-10-12 a Wayback Machine. al catàleg de WorldCat
# Sanghabodi

Sanghabodi (Sangha Bodi, Siri Sanghabodi) fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 242 al 244. Va succeir al seu company lambakanna Sanghatissa quan va morir enverinat.
Sanghabodi havia estat nomenat cap de l'exèrcit i a la mort del seu company fou proclamat rei per recomanació del ministre Abhaya. El país es va veure assolat per una fam acompanyada de pesta que va delmar la població. Se'n va fer responsable a un dimoni anomenat Dala Raksa al que es van fer ofrenes (arròs per exemple) a cada població de l'illa, i la pesta es va esvair i la gana va remetre
Sanghabodi fou un devot i es va ordenar a l'ordre Atta Sil, la qual a més de moltes normes de devoció i auto privació, prohibia la destrucció dels animals. Els crims van augmentar a tota l'illa i els malfactors eren jutjats, condemnats i empresonats, però el rei va prohibir la seva execució i a la nit eren alliberats amb un sermó advertint-los contra els seus actes i demanant la seva rehabilitació. Això va molestar a la població i per fer front a les crítiques els cadàvers proporcionats per les baixes habituals d'una populosa ciutat es van exposar als llocs d'execució, en pals d'empalar i forques, com si fossin els delinqüents jutjats que en realitat havien estat alliberats. Aquests fets aviat van portar a l'anarquia i el tercer lambakanna, Gothakabhaya, que exercia com a tresorer de l'estat, va decidir apartar al seu company de la sobirania, i es va dirigir a la capital. Com era d'esperar Sanghabodi no va voler ser causa de mort per ningú altre lluitant pel tron i va marxar d'Anuradhapura emportant-se només un filtrador d'aigua que els més devots feien servir per no destruir cap animal que haurien pogut beure involuntàriament en cas de no filtrar l'aigua. Gothabhaya es va proclamar rei.

## Notes

* ↑ es diu que les danses del dimoni que encara es ballen a l'illa tenen el seu origen en les cerimònies que es van fer llavors per apaivagar als esperits demoníacs

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Rafael Guijosa Castillo

Rafael Guijosa Castillo (Alcalá de Henares, 31 de gener de 1969), conegut com a Rafa Guijosa, és un jugador d'handbol espanyol, ja retirat, guanyador de dues medalles olímpiques. Actualment exerceix d'entrenador.
L'any 1999 fou escollit millor jugador del món per la Federació Internacional d'Handbol (FIH).

## Biografia

Va néixer el 31 de gener de 1969 a la ciutat d'Alcalá de Henares.

## Carrera esportiva
### Trajectòria individual

Inicià la seva trajectòria amb el FC Barcelona, amb el qual aconseguí guanyar:
* 9 Lligues ASOBAL: 1988-1989, 1989-1990, 1990-1991, 1991-1992, 1995-1996, 1996-1997,1997-1998, 1998-1999 i 1999-2000.
* 6 Copes del Rei: 1989-1990,1992-1993, 1993-1994, 1996-1997, 1997-1998 i 1999-2000.
* 9 Supercopes d'Espanya: 1988-1989, 1989-1990, 1990-1991,1991-1992, 1993-1994, 1996-1997, 1997-1998, 1999-2000 i 2000-2001.
* 5 Copes ASOBAL: 1994-1995, 1995-1996, 1999-2000, 2000-2001 i 2001-2002.
* 5 Copes d'Europa: 1995-1996, 1996-1997, 1997-1998,1998-1999 i 1999-2000.
* 2 Recopes d'Europa: 1993-1994 i 1994-1995.
* 1 Copa EHF: 2002-2003.
* 4 Supercopes d'Europa: 1997, 1998, 1999 i 2000.
* 5 Lliga dels Pirineus: 1997, 1998, 1999, 2000 i 2001.
* 11 Lligues catalanes: 1990-1991, 1991-1992, 1992-1993, 1993-1994, 1994-1995, 1996-1997, 1997-1998, 1998-1999, 1999-2000, 2000-2001 i 2001-2002.

### Trajectòria amb la selecció

Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la competició olímpica d'handbol masculina, un metall que aconseguí repetir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia).
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit dues medalles en el Campionat d'Europa d'handbol.

### Trajectòria com a entrenador

L'any 2003 inicià la seva etapa d'entrenador amb el Club Balonmano Alcobendas de la Divisió B, aconseguint al final d'aquella temporada l'ascens a la Lliga ASOBAL. Si bé a final de la temporada següent el seu equip tornà a baixar, la temporada 2007/2008 tornà a aconseguir l'ascens.

## Referències

* ↑ http://handballspain2013.com/es/News/Details/922/entrevista-guijosa Arxivat 2013-07-18 a Wayback Machine.
# Street League Skateboarding

Street League Skateboarding (SLS) és un campionat internacional de patinatge de monopatí. La competició, en sistema de lliga, presenta 25 skaters professionals que es disputen en diferents escenaris el premi monetari més gran en la història del monopatí. Va ser fundat l'any 2010 per l'skater i empresari Rob Dyrdek. El californià Nyjah Huston és l'esportista que ha guanyat més cops el campionat.
L'any 2015, amb motiu del pas de la SLS pels Països Catalans, es va construir a Badalona l'Skate Agora, un skatepark de 4.683 m2, que va es va convertir en un centre de tecnificació i alt rendiment per a preparar els esportistes per als Jocs Olímpics de Tòquio de 2020.

## Referències

* ↑ «SLS World Tour 2019: fechas, paradas, formato...». As, 12-04-2019. [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ «Prudential Center Newark». Prudential Center Newark. Arxivat de l'original el 2014-02-03. [Consulta: 8 febrer 2012].
* ↑ «Street League: Pamela Rosa y Nyjah Huston ganan en Londres». As, 27-05-2019. [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ Álvarez, Guille. «Así se construyó el mejor skatepark del mundo». Vice, 10-06-2016. [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ Rocasalva, Anna. «Badalona forjarà 'skaters' d'elit». El Periódico, 10-02-2019. [Consulta: 3 gener 2020].
# Pasquale Buonocore

Pasquale Buonocore (Nàpols, 17 de maig de 1916 - Nàpols, 1 de setembre de 2003) va ser un waterpolista italià que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo.

## Referències

* ↑ «Pasquale Buonocore Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-18. [Consulta: 22 març 2019].
# Tomi Nybäck

Tomi Nybäck (nascut a Järvenpää el 3 d'abril de 1985) és un jugador d'escacs finès, que té el títol de Gran Mestre des de 2003, el més jove del país en aconseguir-lo en tota la història. És també jugador de pòquer.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'agost de 2015, hi tenia un Elo de 2608 punts, cosa que en feia el jugador número 1 (en actiu) de Finlàndia. El seu màxim Elo va ser de 2656 punts, a la llista de gener de 2011 (posició 92 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 2002 fou primer al torneig de Budapest. El 2006 empatà al primer lloc amb Eduardas Rozentalis, Sergey Ivanov, Normunds Miezis i Evgeny Postny la Rilton Cup 2005/6, a Estocolm, El 2008, fou primer al torneig Heart of Finland de Jyväskylä, i empatà al segon lloc amb Emanuel Berg al fort Memorial Najdorf (un torneig de Categoria XV; el campió fou Krishnan Sasikiran), El juny de 2008 va guanyar el Campionat de Finlàndia, amb una puntuació sense precedents de 9/9. El 2009 empatà als llocs 9è–11è amb Mikhail Kobalia i Borís Gratxev al Campionat d'Europa individual a Budva.

### Participació en competicions per equips

Nybäck ha participat, representant Finlàndia, a totes les edicions de les olimpíades d'escacs des de 2002.

## Partides notables

* Svetozar Gligoric vs Tomi Nyback, Rilton Cup 2003-4 2004, gambit Benko (A59), 0-1
* Santul Kosmo vs Tomi Nyback, Rilton Cup 2006, defensa Pirc (B07), 0-1
* Tomi Nyback vs Jens Henrichsen, Politiken Cup 2007, obertura anglesa: defensa anglo-índia (A17), 1-0
* Tomi Nyback vs Magnus Carlsen, Olympiad 2008, gambit de dama refusat: atac Harrwitz (D37), 1-0

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Tomi Nybäck» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Finlàndia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Tomi Nybäck «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-03-03. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Crowther, Mark. «The Week in Chess 583: 35th Rilton Cup» (en anglès). London Chess Center, 09-01-2006. Arxivat de l'original el 2009-01-04. [Consulta: 6 desembre 2012].
* ↑ «Historial dels torneigs Heart of Finland» (en anglès). Shakki.net. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Crowther, Mark. «Najdorf Memorial» (en anglès). TWIC 718: London Chess Centre, 11-08-2008. Arxivat de l'original el 2009-01-04. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Memorial Najdorf 2008: Classificació i partides» (en anglès). Chessgames.com, 2008. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «FIDE Chess Tournament report: Finnish Championship». FIDE. [Consulta: 25 desembre 2011]. (anglès)
* ↑ «Chess News: The European Individual Championship 2009» (en anglès). Chessib.com. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Bartelski, Wojciech. «Men's Chess Olympiads: Tomi Nyback». OlimpBase. [Consulta: 26 desembre 2011]. (anglès)

## Enllaços externs

* «Nota biogràfica de Tomi Nybäck». ShakkiNet. (finès)
* Tomi Nyback a Hendon Mob Poker Database
# Santi Arisa

Santi Arisa i Pujol (Manresa, 1947) és un músic català que ha acompanyat en disc o en públic molts cantants catalans (Lluís Llach, Pi de la Serra, Miquel Pujadó, Esquirols, Ramon Muntaner, etc.) i ha format part de grups de jazz-rock com ara Fusioon, Pegasus, a més de fer duets amb Jordi Sabatés i ser el creador de la Sardanova.
Des de sempre, però, Santi Arisa desitja donar-se a conèixer com a cantant (de fet, els seus orígens foren com a vocalista d'orquestra, com queda explicat a la pel·lícula Orquesta Club Virginia, on l'actor Jorge Sanz interpreta el seu personatge).
Des dels anys setanta del segle xx, amb un dels seus grups (La Tribu de Santi Arisa) acostuma a fer temes cantats sempre que pot ("Visca la mandra"). El 1976 participà en la segona edició del Canet Rock amb Jordi Sabatés. L'any 1986, en una tanda de concerts al primer Zeleste, amb què celebra el seu vint-i-cinquè aniversari de vida professional, canta algunes cançons, sol o amb convidats com Josep Guardiola ("Sixteen tons"). D'aquests espectacles en resulten un disc doble (25 anys Arisa Music Show, 1986) i un disc senzill.
Al disc de Santi Arisa i Tribu Passa-t'ho bé (1991), hi trobem també algunes cançons basades en les possibilitats onomatopeiques dels mots.
El 1997 treu al mercat el disc Taverna de poetes amb musicacions en clau de rock i de blues de textos de Pere Quart, Vicent Andrés Estellés, Josep Carner, Miquel Martí i Pol, Espriu, Jordi Jané, Salvador Perarnau, Ferran Anell i d'ell mateix.
Com a compositor, és autor de les bandes sonores de diverses pel·lícules i sèries de televisió: Terra d'escudella (1977, de Lluís Maria Güell, Sergi Schaaff i Mercè Vilaret), El timbaler del Bruc (1982, Jordi Grau i Solà), Caín (1987, Manuel Iborra), El extranger-oh! de la calle Cruz del Sur (1987, Jordi Grau), El baile del pato (1989, Manuel Iborra), Orquesta Club Virginia (1992, Manuel Iborra), Subjúdice (1998, Josep Maria Forn i Costa), Pepe Guindo (1999, Manuel Iborra).

## Referències

* ↑ «Santi Arisa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Canet Rock. Els temps estan canviant». Enderrock, 224, 6-2014, pp. 38-47.
* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 92.

## Enllaços externs

* Web oficial de Santi Arisa (català)
* Biografia de Santi Arisa Arxivat 2009-09-12 a Wayback Machine. (castellà)
* Filmografia de Santi Arisa a l'IMDB (anglès)
* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Slobodan Kuzmanovski

Slobodan Kuzmanovski (Šabac, 11 de juny de 1962)
és un jugador d'handbol iugoslau, ja retirat, que va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988.
A Los Angeles 1984, formà part de la selecció iugoslava que va guanyar la medalla d'or. Hi va jugar tots sis partits, i marcà dos gols. Quatre anys més tard, a Seul 1988 hi va guanyar la medalla de bronze també amb l'equip iugoslau. Hi va jugar quatre partits, i hi va marcar set gols.
A nivell de clubs s'inicià al Metaloplastika, amb qui guanyà set lligues iugoslaves de manera consecutiva entre el 1981 i el 1988. També guanyà quatre copes iugoslaves (1979-80, 1982-83, 1983-84 i 1985-86) i dues Copes d'Europa consecutives (1984-85 i 1985-86). Posteriorment va jugar a l'estranger a Espanya, Suïssa, França i Itàlia.
Una vegada retirat va exercir d'entrenador en diferents equips.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Slobodan Kuzmanovski». [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Stasera l'AlPi affronta Trieste: in palio la guida solitaria della classifica E' già sfida-scudetto Ivanisevic spera nel fattore campo» (en italian). gelocal.it, 26-11-1997. Arxivat de l'original el 26 d’abril 2014. [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ «Annuario 2005/06» (en italian). figh.it. Arxivat de l'original el 5 de febrer 2022. [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ «Annuario 2007/08» (en italian). figh.it. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2020. [Consulta: 11 octubre 2020].
# Big air

El big air és una disciplina esportiva que consisteix en baixar un pujol o una rampa a gran velocitat amb un monopatí, planxa de neu, esquís o moto de motocròs mentre es realitzen trucs i cabrioles. Els participants realitzen trucs complexos a l'aire, amb l'objectiu d'aconseguir una alçada i una distància considerables, tot assegurant un aterratge net. Moltes competicions també requereixen que l'atleta faci un truc específic per obtenir la màxima puntuació.
Des de 2003, el big air ha estat present als X Games i als Campionat del Món de surf de neu. El 2018, l'exhibició de big air de surf de neu es va introduir als Jocs Olímpics d'hivern. El big air formarà part, per primer cop, en la modalitat de competició dels Jocs Olímpics d'hivern a 2022 a Pequín.

## Galeria

* Nick Francke fent un salt directe
* Esquí freestyle
* Universidade d'hivern de 2017
* Perfil d'una rampa

## Referències

* ↑ «Big Air al Sant Jordi». TV3, 15-01-2011. [Consulta: 6 abril 2020].
* ↑ Mather, Victor «What Is Big Air? It’s the Olympics' Newest Snowboard Event». The New York Times, 19-02-2018. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Beijing estrena el Big Air más impresionante del mundo con el Air + Style pensando en los JJ.OO.», 15-12-2019. [Consulta: 6 abril 2020].
# Patricia Ott

Patricia Ott (Frankfurt del Main, 15 de maig de 1960), coneguda posteriorment amb el cognom de casada Stelter, és una jugadora d'hoquei sobre herba alemanya, ja retirada, que va competir sota la bandera de República Federal Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herba.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze al Campionat d'Europa i una d'or al Campionat d'Europa d'hoquei sala. Durant la seva carrera esportiva disputà 72 partits amb la selecció nacional, 5 dels quals en sala, entre 1980 i 1986. A nivell de clubs jugà al SC 1880 Frankfurt, SC Brandenburg i Berliner HC. Amb el Brandenburg guanyà la lliga alemanya en pista coberta de 1986, 1988 i 1989 i el 1990 guanyà la Copa d'Europa en pista coberta.

## Referències

* ↑ Patricia Ott a Sports Reference (arxivat)
* ↑ Hockey - Europameisterschaften a sport-komplett.de
* ↑ Nationalspieler: Damen a hockey.de
* ↑ «Olympedia – Patricia Ott». [Consulta: 6 març 2021].
# Rishabhdeo

Rishabdeo (ऋषभदेव)(antigament escrit Rikhabhdeo) també anomenada Dhulev o Dhuleo (धुलेव), és una ciutat de Rajasthan, districte d'Udaipur, situada a uns 65 km al sud d'Udaipur (Rajasthan), destacat centre de pelegrinatge dels jains al temple que dona nom a la ciutat: Rishabhadeoji, derivat del primer jain tirthankara. La població al cens de 2001 és de 8.023 habitants, la meitat jains
El principal ídol al temple és Rishab Dev en pedra negra, rodejat de nombrosos ídols (23); el temple hauria estat fundat al segle IX i reconstruït el 1376 excepte la muralla que data del 1806 i la nakkarkhana (torre del timbal) que és del 1832; hi ha 52 capelles secundàries (devakulikas) dels tirthankaras, de diverses èpoques. Un bhattarak jain (un dirigent de la comunitat) va tenir seu a Dhuleo, i sempre van donar suport a la dinastia, fins que el territori fou concedit en muafi pel maharana a alguns bramans i jains swetambara el 1863. Els bhattaraka digambara van construir un altre temple i van romandre a la ciutat; el darrer fou consagrat el 1917 i va morir el 1978.
Properes a la ciutat hi ha altres llocs d'interès com Pagyaji, Chandragiri, Bhim Pagalya, Bhattarak Kirti Bhavan i el temple de Peepli.

## Nota

* ↑ 95% de la secta digamabara
* ↑ anomenat popularment Keshariyaji, que vol dir l'ensafranat, per les gran ofrenes de safrà que se li fan; és adorat fins i tot pels bhils
* ↑ els digambara i els swetambara, i altres, es van disputar l'administració del temple
# Heike Lehmann

Heike Lehmann (Neustrelitz, 29 de març de 1962), posteriorment de casada primer Grund i més tard Weber, és una jugadora de voleibol alemanya, ja retirada, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya des de finals de la dècada de 1970 fins a la reunificació alemanya. Es retirà el 1998.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de plata al Campionat d'Europa de voleibol de 1983 i 1985 respectivament.
Pel que fa a clubs, jugà amb el SC Dynamo Berlin, amb qui guanyà la lliga de la RDA de 1985 a 1989 i la Recopa d'Europa de 1985. Entre 1992 i 1997 jugà a vòlei platja.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Katharina Bullin». [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ Heike Lehmann a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Portraits - Hall of Fame - Heike Weber». Arxivat de l'original el 2021-04-15. [Consulta: 4 març 2021].