OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Waveland (Mississipi)

Waveland és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 6.674 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Waveland tenia 6.674 habitants, 2.731 habitatges, i 1.783 famílies. La densitat de població era de 378,4 habitants per km².
Dels 2.731 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 34,7% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.304 $ i la renda mediana per família de 38.438 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.762 $ mentre que les dones 21.694 $. La renda per capita de la població era de 16.413 $. Entorn de l'11,6% de les famílies i el 13,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Waveland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Waveland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Visita ad limina

Una visita ad limina és el viatge que fan periòdicament els bisbes a Roma per visitar les tombes dels primers apòstols, pregar-hi i informar al Papa de les novetats de la seva diòcesi. Té lloc cada cinc o deu anys (si ho autoritza el pontífex) i si no l'efectua el bisbe titular ho ha de fer un membre de la seva jurisdicció de manera excepcional. Aquestes visites van iniciar-se com una mena de contacte informal entre comunitats i a partir del segle V es van generalitzar entre les diòcesis italianes, com una via per garantir la unitat doctrinal i resoldre problemes després de la caiguda de l'Imperi Romà que havia actuat com a nexe polític.
A la butlla Romanus pontifex (1585) es va regular la periodicitat d'aquestes visites i es van estendre a tots els bisbats. Va refermar-se la seva obligatorietat en un decret de 1909, on també es van detallar els mínims sobre els quals cal informar: estat moral de la diòcesi, avenç o retrocés de les pràctiques, dades dels seus habitants i del bisbe i qualsevol conflicte que hagi pogut sorgir entre les visites.

## Referències

* ↑ Visit ad Limina dins Catholic Encyclopedia
# Xin Ping

Xin Ping :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 辛評 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 辛评 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Xīn Píng |
    En aquest nom xinès, el cognom és Xin.
Xin Ping (mort el 204 EC), nom estilitzat Zhongzhi (仲治), va ser un ministre servint sota el senyor de la guerra Han Fu durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Després de la mort Han Fu, Xin va passar a servir Yuan Shao, en qualitat d'assessor de Yuan Tan, el fill major de Yuan Shao. Una vegada, Xin va ser convidat a servir Cao Cao per aquest mateix quan ell es va reunir amb Cao com un enviat de Shao, però ell ho va declinar. El germà menor de Xin Ping, Xin Pi, canvià la seva lleialtat a Cao Cao després de la mort de Yuan Shao i va continuar servint a l'estat de Cao Wei durant el període dels Tres Regnes.

## Vegeu també

* Llista persones dels Tres Regnes

## Referències

* ↑ De Crespigny, Rafe. A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23-220 AD). Leiden: Brill, 2007. ISBN 978-90-474-1184-0.
# Wheelock

Wheelock és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 621 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wheelock tenia 621 habitants, 238 habitatges, i 178 famílies. La densitat de població era de 6,1 habitants per km².
Dels 238 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,3% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 24,8% no eren unitats familiars. En el 19,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 30,4% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.750 $ i la renda mediana per família de 40.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.417 $ mentre que les dones 21.667 $. La renda per capita de la població era de 15.440 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wheelock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wheelock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Xarxa d'Habitants de Tòquio

Tokyo Seikatsusha Network (東京・生活者ネットワーク) és un partit polític japonès d'àmbit local radicat en Tòquio. El partit es va fundar l'any 1977, tot i que no participà en les eleccions a l'Assemblea Metropolitana de Tòquio fins a l'any 1993.
La formació política es va crear arra d'un moviment cooperatiu de consum, el Tokyo Seikatsu Club. El partit és de centre-esquerra i comparteix gran part de l'ideari amb el Partit Socialdemòcrata.

## Resultats electorals
### Assemblea Metropolitana de Tòquio

| Any | Vots | % vots (posició) | Diputats | +/- |
| 1993 | 76.784 | 1,65% (6) | 3 / 128 | Nou |
| 1997 | 95.455 | 2,53% (5) | 2 / 127 | 1 |
| 2001 | 137.489 | 2,87% (5) | 6 / 127 | 4 |
| 2005 | 181.020 | 4,1% (5) | 3 / 127 | 3 |
| 2009 | 110.497 | 1,96% (5) | 2 / 127 | 1 |
| 2013 | 94.239 | 2,08% (6) | 3 / 127 | 1 |
| 2017 | 69.929 | 1,25% (6) | 1 / 127 | 1 |
| 2021 | 61.070 | 1,32% (7) | 1 / 127 | = |

### Eleccions municipals de Tòquio

S'ofereixen els resultats en regidors a tots els ajuntaments dels municipis i districtes on el partit té representació
| Any | Regió | Diputats |
| 2015 | 23 Barris, Tòquio Occidental i Nishitama | 42 / 1.518 |

## Referències

* ↑ https://tokyo.go2senkyo.com/2021/seitou/254/

## Enllaços externs

* Xarxa d'Habitants de Tòquio - Lloc web oficial
# Xabier Lete Bergaretxe

Xabier Lete Bergaretxe (Oiartzun, 5 d'abril de 1944 - Donostia, 4 de desembre de 2010) fou un escriptor, poeta i cantant en èuscar.
Des de jove començà a escriure a la revista basca Zeruko Argia.
El 1968 s'edita el seu primer poemari: Egunetik egunera orduen gurpillean ('Dia a dia en la roda de les hores'), que té com a referència la poesia social de Gabriel Aresti, sobretot la recollida en Harri eta Herri ('Pedra i poble').
El 1974 publica Bigarren poema liburua ('Segon llibre de poemes') de tipus més existencialista.
El 1976 publica el disc Kantatzera noazu (Et cantaré) que inclou la cançó i poema Izarra hautsa (en basc Pols d'estrelles). Posteriorment aquesta cançó ha estat versionada per nombrosos cantants i grups de música, entre d'altres, Mikel Laboa, Ken Zazpi i Mikel Urdangarin.
Per l'obra Urrats desbideratuak ('Els passos desviats'), 1981, de caràcter pessimista i desesperat, va ser guardonat amb el premi Ciutat d'Irun. Després d'aquesta obra es dedica a la política dins del Departament de Cultura de la Comunitat Autònoma Basca.
El 1992 publica el seu tercer poemari: Zentzu antzaldatuen poemategia ('Poemari dels sentits truncats') i hi aconsegueix el premi de poesia "Felipe Arrese Beitia" atorgat per l'Euskaltzaindia.

## Discografia

* Xabier Lete (1974).
* Bertso zaharrak (1974), ("Versos antics").
* Txirritaren bertsoak (1975), ("Els versos de Txirrita").
* Xabier Lete eta Lurdes Iriondoren 4 disko txikiren bilduma (1976), ("Col·lecció de quatre discos petits de Xabier Lete y Lurdes Iriondo").
* Kantatzera noazu (1976), ("Et vaig a cantar")
* Lore bat, zauri bat (1977), ("Una flor, una ferida")
* Eskeintza (1991), ("Ofrena")
* Hurbil iragana (1992), ("El passat proper")
* Berrehun urtez bertsotan (2001), ("200 anys cantant versos")

## Poemes

* Egunetik-egunera orduen gurpillean. 1968. ("Dia a dia en la roda de les hores").
* Bigarren poema liburua. 1974. ("Segon llibre de poemes")
* Urrats desbideratuak. 1981. ("Els passos desviats")
* Biziaren ikurrak. 1992. ("Els de símbols de la vida")
* Zentzu antzaldatuen poemategia. 1992. ("Poemari dels sentits truncats")
* Abestitzak eta poema kantatuak. 2006. ("Lletres de cançons i poemes cantats")
* Egunsentiaren esku izoztuak. 2008. ("Les gelades mans del clarejar"). Premi Euskadi de Literatura 2009

## Teatre

* Antzerkia deusetik izatera (1977), ("El teatre des del no-res a la realitat").

## Referències

* ↑ ... Las manos de Iñaki Salvador interpretan así, «a distancia», la canción 'Izarren Hautsa', con música de Mikel Laboa y letra de Xabier Lete... Dos alcaldes en bici, dos dantzaris y un mar de ciudadanos en pantalla.Diariovasco.com (castellà)
* ↑ ...Escoge la poesía y busca la música aunque alguna vez, muy pocas, ha encontrado un texto que se adecuaba como un guante a una música q e `Izarren hautsa' se adaptaba perfectamente... «Lo que hago no es transgredir, es sacar lo que tengo». Mikel Laboa. Gara.net (castellà)

## Vegeu també

* Vídeo de Xabier Lete recitant els seus poemes en un acte literari celebrat a Iruñea/Pamplona.

## Enllaços externs

* Perfil a Musikazblai.com Arxivat 2017-03-18 a Wayback Machine..
# Xuzhou

Xuzhou (xinès simplificat, 徐州市; pinyin, Xúzhōu shì), també coneguda com Pengcheng (彭城) a l'antiguitat, és una important ciutat-prefectura de la província de Jiangsu a l'est de la Xina.
Situada al S del llac Weishan (o Nansi), enmig d’una regió de turons, és un centre de comunicacions important entre els quatre sheng (províncies) de Jiangsu, Shandong, Henan i Anhui.
L'any 2010 la ciutat tenia una població registrada de 8.577.225 habitants (2.623.066 dels quals vivien a l'àrea urbanitzada).
La ciutat està designada com a Ciutat Històrica i Cultural Nacional Famosa des de 1986 per les seves relíquies, especialment els exèrcits de terracota, els mausoleus dels prínceps i l'art del relleu de la dinastia Han.

## Història

Lloc estratègic, ha estat escenari de nombroses batalles, de les quals es destaquen la del 1938, durant la segona guerra sino-japonesa, i la del 1949, que fou la decisiva entre comunistes i nacionalistes.

## Economia

Històricament, Xuzhou i les regions circumdants eren una zona predominantment agrícola. La seva terra de conreu es va veure molt esgotada pels canvis en el curs del riu Groc des de mitjans del segle xi, i els conreus resistents a la sequera: blat, sorgo, soja, blat de moro i patata, es van convertir en els aliments bàsics locals. A més, el cotó, el cacauet, el tabac i el sèsam també van créixer amb baix rendiment. La mineria local té els seus orígens en una mina de ferro, Liguo. Va ser explotada des de la dinastia Han. I la ciutat acumulava importants reserves de carbó de la província. L'extracció de carbó local va començar a la dècada de 1070, segons una carta del llavors governador Su Shi. La fosa de coure en aquesta zona suposadament va començar a l'era dels Tres Regnes.
La ciutat a cavall de l'antic curs del Gran Canal havia passat per diversos períodes transitoris de prosperitat, abans que el sistema de tributació del gra fos abolit el 1855. Va continuar sent endarrerida econòmicament als anys quaranta per les guerres, i algunes persones es dedicaven als sectors industrials.
Més tard, el Partit Comunista Xinès va posicionar la ciutat com una regió de mineria de carbó i indústria pesant. Els seus sectors dominants són la maquinària, l'energia i la producció d'aliments en l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «Xuzhou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «China: Jiāngsū (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map». Arxivat de l'original el 2018-10-02. [Consulta: 31 desembre 2014].
* ↑ "Jiangsu Provincial Geography" (in Chinese). Beijing: Beijing Normal University Publishing Group, 2011. ISBN 9787303131686.
* ↑ Feng, Yingliu. {{{títol}}}, 2001, p. 878. ISBN 9787532526529. «彭城舊無石炭。元豐元年十二月，始遣人訪獲於州之西南白土鎮之北，冶鐵作兵»
* ↑ A triangle-edge copper mirror with carved divine beasts unearthed at the Kurozuka Kofun (黒塚古墳), Tenri, Japan, bore "銅出徐州；師出洛陽 [Copper from Xuzhou; craftman from Luoyang]".
# Xavier Coll Sánchez

Xavier Coll Sánchez (Barcelona, 1901 - Barcelona, 1981) fou un excursionista, bibliotecari, cartògraf, dibuixant i dissenyador gràfic català.
Fou membre del Centre Excursionista Barcelonès, formant part el 1929 de la seva Junta directiva, i el 1931 ingressà al Club Muntanyenc Barcelonès en fusionar-se les dues entitats. Durant molts anys fou el bibliotecari del centre excursionista, i col·laborà en diversos articles del seu Butlletí. Organitzà diversos cicles d'excursions, cursets d'iniciació i activitats socials. És autor de nombroses publicacions, especialment mapes, en col·laboració amb Noel Llopis i Salvador Llobet. S'ocupà del disseny de nombrosos mapes de la geografia catalana com de la serra de Collserola, el Solsonès, la Garrotxa, la Serra del Cadí o el Montseny. El 1946 fou un dels col·laboradors de Salvador Llobet i Reverter, que juntament amb Noel Llopis i Lladó i Josep Maria Puchades i Benito, participaren i li donaren suport en la creació de l'Editorial Alpina.

## Referències

* 1 2 3 «Xavier Coll Sánchez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Excursionismo: Centro Excursionista Barcelonés». La Vanguardia (Hemeroteca), 02-06-1929, pàg. 18 [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ Zamora Escala, Enric «No et perdis! Amb motiu dels 75 anys dels mapes d’Alpina, la Biblioteca Jaume Fuster acull una exposició comissariada per Julià Guillamon». Núvol, 04-01-2022 [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ Musachs I Generó, Josep M. «Editorial Alpina, historia d'una il·lusió». Lauro: revista del Museu de Granollers [Granollers], Núm. 26-27, 2004, pàg. 31-41 [Consulta: 27 setembre 2022].
# Zhang Wen

Zhang Wen és el nom dels següents personatges:
* Zhang Wen (Dinastia Han) (張溫), polític de la Dinastia Han
* Zhang Wen (Wu Oriental) (張溫), nom estilitzat Huishu (惠恕), ministre de Wu Oriental durant el període dels Tres Regnes
# Zandes

Els zandes o azande són una ètnia del Sudan del Sud, del Sudan, de la República Democràtica del Congo i de la República centreafricana, composta de més d'un milió de membres, coneguts també sota el malnom de 'nyam-nyam'.
Quan van perdre la seva independència, estaven dividits en 15 regnes dirigits per sis dinasties avongares, del clan avoronga. El més conegut era el governat per Gbudwe, que va subsistir fins al 1905, quan fou conquerit pels britànics. El seu fill Gangura encara fou reconegut com a sobirà del país, però ja com un cap sense poder.
El regne tenia uns cent mil habitants i 36 províncies regides per familiars del rei (el rei tenia una província pròpia).
A principis del segle xviii, el clan zande dels avoronga va establir alguns regnes a la regió centreafricana; dels avoronga descendeixen molts dels actuals zandes.

## Referències

* ↑ «Zande | people» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 24 juny 2023].
* ↑ Ivanov, Paola «Cannibals, Warriors, Conquerors, and Colonizers: Western Perceptions and Azande Historiography» (en anglès). History in Africa, 29, 01-01-2002, pàg. 89–217. DOI: 10.2307/3172160. ISSN: 0361-5413.
* 1 2 Evans‐Pritchard, E. E. «An historical introduction to a study of Zande society» (en anglès). African Studies, 17, 1, 01-01-1958, pàg. 1–15. DOI: 10.1080/00020185808707036. ISSN: 0002-0184.
* ↑ Evans-Pritchard, E. E. «Zande Warfare». Anthropos, 52, 1/2, 1957, pàg. 239–262. ISSN: 0257-9774.

## Vegeu també

* Edward Evan Evans-Pritchard.
# Zandile Ndhlovu

Zandile Ndhlovu (Soweto, 1989) és una conservacionista, activista social i cineasta sud-africana que és la primera dona negra instructora d'apnea del país. És la fundadora de la Fundació The Black Mermaid. El novembre de 2023, Ndhlovu va ser inclosa a la llista de les 100 dones de la BBC.

## Biografia

Ndhlovu es va criar al municipi interior de Soweto, que limita amb Johannesburg. Mai havia anat a una piscina ni havia après a nedar de petita fins als onze anys, quan va anar en una escola multiracial. Va fer de consultora centrada en la igualtat, la diversitat i la inclusió. La seva estima pel mar es va desenvolupar després d'anar a Bali, Indonèsia i experimentar amb el tub respirador per primera vegada. Mentre consultava Instagram, va descobrir l'apnea i es va certificar com a instructora de submarinisme. Ndlovu es va convertir en la primera dona instructora de busseig negra de Sud-àfrica i va ser anomenada afectuosament la Sirena Negra. El 2020 va fundar la Black Mermaid Foundation. Al municipi de Langa, a prop de Ciutat del Cap, va començar a treballar amb un grup. Els va ensenyar a nedar i fer snorkel mentre es trobaven a l'aigua, i també els va conscienciar sobre els efectes dels residus plàstics sobre la vida salvatge.

## Reconeixement

* Premi Torchbearer 2021 (PADI)
* Ponent Tedx
* Jackson Wild Film Making Fellow 2021
* Portada de MSAFIRI – Kenya Airways Inflight Magazine (octubre de 2023)
* BBC 100 dones, 2023

## Referències

* ↑ «BBC 100 Women 2023: Who dey on di list dis year? - BBC News Pidgin». News Pidgin. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ Sheppard, Emma «'We tell kids, this ocean is yours': how South Africa's 'Black Mermaid' inspires children to swim» (en anglès). The Guardian, 31-10-2023.
* ↑ Dold, Lauren. «Zandi Ndhlovu: Tales of a black mermaid». Getaway Magazine, 17-07-2023. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «The narrative around Black People and Water: Zandile Ndhlovu, TEDxCapeTown». YouTube. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «2021 Summit Fellows». Jackson Wild. Arxivat de l'original el 18 de gener 2024. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «MSAFIRI – Kenya Airways Inflight Magazine». Pocket Mags. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «BBC 100 Women Climate Pioneers». BBC. [Consulta: 23 novembre 2023].
# Xeministim

Els Xeministim (en hebreu: שמיניסטים) són estudiants israelians que practiquen una forma d'insubmissió o d'objecció de consciència radical en negar-se a incorporar-se a l'exèrcit.
El 28 d'abril de 1970, un grup d'estudiants de secundària a punt de ser cridats a files van enviar una carta la primera ministra israeliana d'aleshores, Golda Meir, on qüestionaven l'ocupació de Cisjordània i Gaza, la "Guerra de desgast" i el fracàs del govern a prendre mesures per evitar el conflicte. La premsa els va anomenar xeministim, literalment "els vuitens" (classe de vuitè = dotzè grau : darrer curs de secundària). El 1987 es va formar un nou grup d'estudiants de secundària amb intenció de negar-se a servir en els Territoris Ocupats i van prendre el nom de xeministim per aquesta pràctica d'objecció de consciència (refuznik).
El 2001, una nova onada d'estudiants de secundària es va declarar xeministim fins a arribar ser prop de 3.000. L'estat va respondre amb repetides sentències de presó com la de la mateixa Maya Wind, empresonada el 2008 i absolta el 2009. Va tenir especial ressò l'empresonament d'Omer Goldman, ja que el seu pare era oficial d'alt rang del Mossad. Com a resultat d'una campanya internacional en favor dels xeministim, al desembre de 2008 les ambaixades israelianes van rebre més de 40.000 cartes reclamant la llibertat dels empresonats.

## L'obligació de servir

Els joves i les joves israelians són cridats a fer el servei militar quan fan el darrer curs de batxillerat. Els nois han de complir un servei de 3 anys i les noies de 21 mesos. El treball d'algunes organitzacions pacifistes ha despertat la consciència d'alguns estudiants que veuen el servei militar com una forma de participar en la maquinària repressiva. La portaveu dels xeministim i membre de l'organització feminista i antimilitarista New Profile, Maya Wind, deia al respecte:
| « | El meu procés va esclatar brutalment als quinze anys, quan vaig descobrir, per mitjà d'una petita associació que organitzava trobades entre joves israelians i palestins, la duresa de la situació d'apartheid que vivien els que fins aleshores anomenàvem veïns (...) Els israelians han de deixar de comportar-se com europeus colonialistes al Pròxim Orient i aprendre a viure en pau i en coexistència amb els palestins i la resta d'àrabs. L'apartheid i l'ocupació s'han d'acabar. | » |

## Bibliografia

* Pérètz Kidron, Susan Sontag, Refuznik !: les soldats de la conscience en Israël, Golias, 2005. ISBN 2914475691
* Gadi Algazi, The Refuseniks' Trials, Babel Publishing House, 2004.

## Filmografia

* Mur de Simone Bitton realitzada el 2004. Documental sobre els refuzniks i la construcció del mur.

## Referències

* 1 2 3 Trobat, Antoni Lluís «Les insubmises israelianes: el coratge de no agafar les armes». Directa, 312, 10-04-2013, pàg. (Transformacions) 6-7 [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «1,200 שמיניסטים בעצומה בעד גיוס - חינוך - חדשות - ערוץ 7» (en hebreu). ערוץ 7, 09-10-2014 [Consulta: 20 gener 2015].

## Enllaços externs

* WhyWeRefuse.org. Web del moviment.
* december18th.org. Web de la campanya internacional de suport que segueix informant dels nous estudiants que es van declarant xeministim.
# Xemeneia sobre el Farré

La Xemeneia sobre el Farré és una obra d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Xemeneia propera a l'aqüeducte que passa per sobre del torrent d'en Farré. És de planta quadrangular que es va fent més estreta a mesura que guanya alçada. La porta d'entrada és d'arc rebaixat i una motllura llisa horitzontal separa la base de la resta de la xemeneia. Està construïda en maó vist.

## Referències

* ↑ «Xemeneia sobre el Farré». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].