OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Meridià 159 a l'oest

El meridià 159 a l'oest de Greenwich és una línia de longitud que s'estén des del pol Nord travessant l'oceà Àrtic, Amèrica del Nord, l'oceà Pacífic, Oceania, l'oceà Antàrtic, i l'Antàrtida fins al pol Sud.
El meridià 159 a l'oest forma un cercle màxim amb el meridià 21 a l'est. Com tots els altres meridians, la seva longitud correspon a una semicircumferència terrestre, uns 20.003,932 km. Al nivell de l'Equador, és a una distància del meridià de Greenwich de 17.697 km.

## De Pol a Pol

Començant en el pol Nord i dirigint-se cap al pol Sud, aquest meridià travessa:
    Coordenades País, territori o mar Notes 90° 0′ N, 159° 0′ O﻿ / ﻿90.000°N,159.000°O﻿ / 90.000; -159.000﻿ (Oceà Àrtic) Oceà Àrtic 71° 31′ N, 159° 0′ O﻿ / ﻿71.517°N,159.000°O﻿ / 71.517; -159.000﻿ (Mar dels Txuktxis) Mar dels Txuktxis 70° 53′ N, 159° 0′ O﻿ / ﻿70.883°N,159.000°O﻿ / 70.883; -159.000﻿ (Estats Units) Estats Units Alaska — Point Franklin 70° 52′ N, 159° 0′ O﻿ / ﻿70.867°N,159.000°O﻿ / 70.867; -159.000﻿ (Mar dels Txuktxis) Mar dels Txuktxis Badia de Peard 70° 48′ N, 159° 0′ O﻿ / ﻿70.800°N,159.000°O﻿ / 70.800; -159.000﻿ (Estats Units) Estats Units Alaska 58° 25′ N, 159° 0′ O﻿ / ﻿58.417°N,159.000°O﻿ / 58.417; -159.000﻿ (Mar de Bering) Mar de Bering Badia de Bristol 56° 50′ N, 159° 0′ O﻿ / ﻿56.833°N,159.000°O﻿ / 56.833; -159.000﻿ (Estats Units) Estats Units Alaska — Península d'Alaska 55° 53′ N, 159° 0′ O﻿ / ﻿55.883°N,159.000°O﻿ / 55.883; -159.000﻿ (Oceà Pacífic) Oceà Pacífic Passa a l'est de l'illa Chiachi, Alaska, Estats Units (a 55° 50′ N, 159° 5′ O﻿ / ﻿55.833°N,159.083°O﻿ / 55.833; -159.083﻿ (illa Chiachi)) Passa a l'oest de l'illa Mitrofania, Alaska, Estats Units (at 55° 49′ N, 158° 53′ O﻿ / ﻿55.817°N,158.883°O﻿ / 55.817; -158.883﻿ (Illa Mitrofania)) Passa a l'est de l'illa Simeonof, Alaska, Estats Units (a 54° 55′ N, 159° 11′ O﻿ / ﻿54.917°N,159.183°O﻿ / 54.917; -159.183﻿ (Simeonof Island)) Passa a l'est de l'illa Kauai, Hawaii, Estats Units (a 22° 8′ N, 159° 18′ O﻿ / ﻿22.133°N,159.300°O﻿ / 22.133; -159.300﻿ (Kauai)) Passa a l'oest de l'atol Manuae atoll, Illes Cook (a 19° 15′ S, 158° 57′ O﻿ / ﻿19.250°S,158.950°O﻿ / -19.250; -158.950﻿ (Manuae)) 60° 0′ S, 159° 0′ O﻿ / ﻿60.000°S,159.000°O﻿ / -60.000; -159.000﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 77° 54′ S, 159° 0′ O﻿ / ﻿77.900°S,159.000°O﻿ / -77.900; -159.000﻿ (Antàrtida) Antàrtida Dependència de Ross, reclamat per Nova Zelanda

## Referències

* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
* ↑ «Vincenty formula for distance between two Latitude/Longitude points».

## Vegeu també

* Meridià 158 a l'oest
* Meridià 160 a l'oest
# Meridià 173 a l'oest

El meridià 173 a l'oest de Greenwich és una línia de longitud que s'estén des del pol Nord travessant l'oceà Àrtic, Amèrica del Nord, l'oceà Pacífic, Oceania, l'oceà Antàrtic, i l'Antàrtida fins al pol Sud.
El meridià 173 a l'oest forma un cercle màxim amb el meridià 7 a l'est. Com tots els altres meridians, la seva longitud correspon a una semicircumferència terrestre, uns 20.003,932 km. Al nivell de l'Equador, és a una distància del meridià de Greenwich de 19.258 km.

## De Pol a Pol

Començant en el pol Nord i dirigint-se cap al pol Sud, aquest meridià travessa:
    Coordenades País, territori o mar Notes 90° 0′ N, 173° 0′ O﻿ / ﻿90.000°N,173.000°O﻿ / 90.000; -173.000﻿ (Oceà Àrtic) Oceà Àrtic 71° 48′ N, 173° 0′ O﻿ / ﻿71.800°N,173.000°O﻿ / 71.800; -173.000﻿ (Mar dels Txuktxis) Mar dels Txuktxis 67° 3′ N, 173° 0′ O﻿ / ﻿67.050°N,173.000°O﻿ / 67.050; -173.000﻿ (Rússia) Rússia Districte autònom de Txukotka — Península de Txukotka 64° 15′ N, 173° 0′ O﻿ / ﻿64.250°N,173.000°O﻿ / 64.250; -173.000﻿ (Mar de Bering) Mar de Bering 60° 34′ N, 173° 0′ O﻿ / ﻿60.567°N,173.000°O﻿ / 60.567; -173.000﻿ (Estats Units) Estats Units Alaska — Illa de Sant Mateu 60° 29′ N, 173° 0′ O﻿ / ﻿60.483°N,173.000°O﻿ / 60.483; -173.000﻿ (Mar de Bering) Mar de Bering 52° 6′ N, 173° 0′ O﻿ / ﻿52.100°N,173.000°O﻿ / 52.100; -173.000﻿ (Estats Units) Estats Units Alaska — Amlia 52° 5′ N, 173° 0′ O﻿ / ﻿52.083°N,173.000°O﻿ / 52.083; -173.000﻿ (Oceà Pacífic) Oceà Pacífic Passa a l'oest de l'illa de Savai'i, Samoa (a 13° 31′ S, 172° 48′ O﻿ / ﻿13.517°S,172.800°O﻿ / -13.517; -172.800﻿ (Savai'i)) 60° 0′ S, 173° 0′ O﻿ / ﻿60.000°S,173.000°O﻿ / -60.000; -173.000﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 78° 28′ S, 173° 0′ O﻿ / ﻿78.467°S,173.000°O﻿ / -78.467; -173.000﻿ (Antàrtida) Antàrtida Dependència de Ross, reclamat per Nova Zelanda

## Referències

* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
* ↑ «Vincenty formula for distance between two Latitude/Longitude points».

## Vegeu també

* Meridià 172 a l'oest
* Meridià 174 a l'oest
# Paral·lel 86° nord

El paral·lel 86° nord és una línia de latitud que es troba a 86 graus nord de la línia equatorial terrestre. Travessa íntegrament l'Oceà Àrtic.

## Geografia

En el sistema geodèsic WGS84, al nivell de 86° de latitud nord, un grau de longitud equival a 7,791 km; la longitud total del paral·lel és de 2.805 km, que és aproximadament 7,0% de la de l'equador, del que es troba a 9.555 km i a 447 km del pol Nord

## Durada del dia

En aquesta latitud, el sol és visible almenys parcialment durant tot el dia des de principis d'abril fins a principis de setembre. Per contra, el sol està completament sota l'horitzó entre mitjans d'octubre i finals de febrer. Entre aquests períodes, durant poc més d'un mes cada vegada, és possible observar una posta de sol completa i al capvespre.

## Arreu del món

Així com tots els paral·lels al nord de la latitud 83° 40'N que passava per illa Kaffeklubben (extrem nord de Groenlàndia), el paral·lel 86º passa íntegrament per l'oceà Àrtic. i les seves plataformes de gel, sense creuar terra ferma.

## Vegeu també

* Paral·lel 85° nord
* Paral·lel 87° nord

## Referències

* ↑ «Length of a Degree of Latitud'And Longitude». National Geospatial-Intelligence Agency. Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
* ↑ «Duration of Daylight/Darkness Table for One Year». Astronomical Applications Department of the U.S. Naval Observatory. Arxivat de l'original el 2019-10-12. [Consulta: 15 agost 2018].
# Mílatos

Mílatos (en grec, Μίλατος) és un poblet de Grècia situat a l'illa de Creta. Pertany a la unitat perifèrica de Lassithi, al municipi d'Agios Nikolaos i a la unitat municipal de Vrakhassi. L'any 2011 tenia una població de 178 habitants.

## Història i arqueologia de la zona

Al territori de Mílatos s'han trobat restes arqueològiques que abasten des de finals del neolític fins al període hel·lenístic i inclouen els períodes de la civilització minoica. Hi ha tres assentaments prehistòrics a la zona, denominats Mílatos I, Mílatos II i Mílatos Kastello. El lloc anomenat Mílatos Kastello, on s'ha trobat ceràmica des dels períodes neolític final o minoic antic I fins al període hel·lenístic, fou l'acròpoli de l'antic assentament, encara que les seues construccions no eren al cim del turó, sinó al vessant occidental. La necròpoli d'Agios Fanurios s'associa a aquest assentament.
Aquests antics assentaments solen identificar-se amb la ciutat cretenca que en fonts literàries antigues, com en la Ilíada d'Homer, es denominava Milet, però tal identificació no és segura, ja que també s'ha proposat la identificació de l'antic Milet amb Malia.
D'altra banda, l'anomenada «cova de Mílatos», situada en un congost a 3 km al nord-est del poble, conté restes del període neolític, com decoracions litogràfiques. En aquesta cova es produí, al febrer de 1823, durant la Guerra d'independència de Grècia, una tragèdia quan es refugiaren a la cova molts habitants del lloc. L'exèrcit de l'Imperi otomà, dirigit per Hassan Pasha, tractà que els refugiats abandonaren la cova pacíficament i es rendiren, però aquests s'hi negaren. Després d'uns dies de setge, els otomans calaren foc a l'entrada de la cova, i aquesta s'omplí de fum i els ocupants de la cova hagueren d'eixir-ne, però molts van morir. En homenatge als morts, es feu una inscripció en l'entrada de la cova i s'hi construí una capella i una ossera.

## Referències

* ↑ Detall del cens de 2011 (en grec).
* ↑ Krzysztof Nowicki, The end of the Neolithic in Crete (anglès), p.35, en revista Aegean Archaelogy vol. 6 (2002), ISSN 1233-6246.
* ↑ Krzysztof Nowicki, Final Neolithic Crete and the Southeast Aegean (en anglés), Walter de Gruyter (2014), ISBN 1614510377.
* ↑ Sebastian Zöller, Die Gesellschaft der frühen „Dunklen Jahrhunderte“ auf Kreta, pàgs. 93-94, tesi doctoral, Universitat d'Heidelberg (2005) (en alemany).
* ↑ Estrabó, Geografia, llibres VIII-X, p. 488, nota 476 de Juan José Torres Esbarranc, Madrid: Gredos (2001), ISBN 84-249-2298-0.
* ↑ Homer, Ilíada, edició de José García Blanco i Luis M. Macía Aparicio p. 82, nota complementària, Madrid: CSIC, 1991.
* ↑ Ministeri de Cultura de Grècia: la cova de Mílatos (en grec).
* ↑ La tràgica història de la cova de Mílatos, en iscreta.gr (en grec).

## Vegeu també

* Cova de Melidoni.
# Marc de l'Alemanya Oriental

El marc de l'Alemanya Oriental (en alemany Mark der DDR), conegut popularment com a marc oriental o marc de l'est (Ostmark a l'Alemanya Occidental després de la reunificació), va ser la moneda oficial de la República Democràtica Alemanya en substitució del Reichsmark des de 1948 fins a la reunificació amb la República Federal d'Alemanya el 1990, en què fou substituïda pel marc alemany en termes paritaris, excepte les grans quantitats, que es canviaren a raó de 2 (o en alguns casos 3) marcs orientals per un de la RFA.
El nom oficial de la moneda fou Deutsche Mark (és a dir, «marc alemany») fins al 1964, Mark der Deutschen Notenbank («marc del Banc d'Emissió Alemany») fins al 1967 i Mark der DDR («marc de la RDA») a partir d'aquesta data, tot i que col·loquialment era conegut simplement com a Mark («marc»).
Un marc es dividia en 100 pfennige o penics. El símbol habitual del marc era M i el codi ISO 4217 era DDM. Era emès i controlat pel Banc Estatal de la RDA (Staatsbank der DDR).
A l'època del canvi al marc alemany, el 1990, en circulaven monedes d'1, 5, 10, 20 i 50 penics i d'1, 2, 5, 10 i 20 marcs, i bitllets de 5, 10, 20, 50, 100, 200 i 500 marcs.

## Vegeu també

* Marc (moneda)

## Enllaços externs

* Els bitllets de la República Democràtica Alemanya (en alemany)
# Alphonse Decuyper

Alphonse Decuyper (1877 - 7 de juny de 1937) va ser un waterpolista francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en la competició de waterpolo, tot formant part del Libellule de Paris.

## Referències

* ↑ Gachet, Stéphane. La Maison d'Éditions. Le Dictionnaire des Médaillés olympiques français (en francès), 2011, p. 416. ISBN 9782360260263.
* ↑ «Alphonse Decuyper Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 20 octubre 2015].
# Jonas Bahamboula Mbemba

Jonas Bahamboula Mbemba (Brazzaville, 2 de febrer de 1949), anomenat Tostao, és un exfutbolista de la República del Congo de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol de la República del Congo.
Pel que fa a clubs, destacà a Diables Noirs.

## Referències

* ↑ «Congo Who's who» (en francès). Congo-site.com. Arxivat de l'original el 19 de novembre 2011. [Consulta: 18 octubre 2011].
* ↑ «Congo-Brazzaville - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Οι 200 κορυφαίοι Αφρικανοί». Sport24.gr, 25-10-2006. Arxivat de l'original el 3 de juliol 2018. [Consulta: 14 d’octubre 2019].
* ↑ M'Passi, Louis Aimé. Mbemba Jonas Tostao : La légende du meilleur footballeur du Congo Brazzaville (en francès). Edilivre-Aparis, 2009. ISBN 2-8121-2103-3.
* ↑ «Profile at RFI.fr». Arxivat de l'original el 2010-01-20. [Consulta: 14 octubre 2019].
# Alfred Lindley

Alfred Lindley (Minneapolis, 20 de gener de 1904 - Paxton, 22 de febrer de 1951) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920. També destacà com a alpinista i el 1932 aconseguí la segona ascensió absoluta del Denali. Va morir en un accident aeri el 1951.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ Burde, John H.; George A. Feldhame Mammals of the National Parks. JHU Press, 2005, p. 25. ISBN 978-0-8018-8097-1.
* ↑ «Births and deaths». Time, 05-03-1951 [Consulta: 30 agost 2008]. Arxivat 2010-11-23 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-11-23. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ «Al Lindley Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d'octubre 2017. [Consulta: 19 juny 2018].
# Pep Molist

Josep Maria Molist i Sadurní, conegut com a Pep Molist, (Manlleu, 6 de març de 1965) és un escriptor català de literatura infantil, crític literari i bibliotecari. L'any 1994, es va publicar el seu primer llibre El tren que fa xup xup. Des de llavors ha escrit més de seixanta títols que li han reportat nombrosos guardons i se'l coneix tant per les seves obres de crítica literària com per les destinades a joves o infants, entre les quals destaquen les històries de la vaca Plis Plau. Entre 1987 i 1992 va treballar a la biblioteca pública de Balaguer i a continuació a Terrassa fins al 2004. Actualment és el responsable de l'àrea infantil de la Biblioteca del Casino de Manresa. Coordinador i crític de les pàgines de llibres del Diari Segre (1987-2000). És membre del consell de redacció de la revista Faristol: revista del llibre infantil i juvenil i crític de literatura infantil al suplement Presència i al diari El País. Des de 2002 col·labora al suplement Quadern del diari El País.

## Premis

* Premi Vet aquí un gat de Montcada i Reixac. 1999 per En Martí i el secret de l'home sac
* Premi Rovelló d'assaig sobre literatura infantil i juvenil. 2003 per Els llibres tranquils: el curs de la vida a través de la literatura infantil
* Premi Parcir d'Àlbum Infant il·lustrat. 2007, per El senyor sol i la senyora eriçó
* Premi Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona i Premi Crítica Serra d'Or. 2007 per Dos fils.
* Premi Crítica Serra d'Or de Literatura i Assaig. 2014 per Salvador Espriu
* Selecció White Ravens 2022 per Rastellera de colors.

## Referències

* 1 2 «Els cinquanta llibres de l'escriptor rialler». Regió 7, 02-01-2013 [Consulta: 20 juny 2014].
* ↑ PAÍS, Ediciones EL. «Articles escrits per Pep Molist | EL PAÍS Catalunya». [Consulta: 4 febrer 2019].
* ↑ «Premi "Rovelló" d'assaig de literatura infantil i juvenil». Arxivat de l'original el 2 de setembre 2011. [Consulta: 20 juny 2014].
* ↑ «Sant Joan de Déu. Hospital maternofilial». Arxivat de l'original el 4 de novembre 2014. [Consulta: 20 juny 2014].
* ↑ Gaillard, Valèria «Premis reivindicatius». El Punt Avui, 01-05-2014 [Consulta: 20 juny 2014].
* ↑ «Premis crítica "Serra d'Or" 2014». Serra d'Or, 653, 01-05-2014, pàg. 26-27 [Consulta: 13 juny 2014].

## Enllaços externs

* Bloc de l'autor
* Lloc web de l'autor
# Pic de Comalesbienes

El Pic de Comalesbienes és una muntanya que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça. Està situat en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
El pic, de 2.993,3 metres, situat al sud-oest de la Punta Alta de Comalesbienes, s'alça en la carena que separa l'oriental Vall de Comalesbienes de l'occidental Capçalera de Caldes.

## Rutes

El punt d'inici del camí de Comalesbienes es troba al costat del barratge que tanca l'accés per carretera a la Presa de Cavallers, uns 400 metres abans d'arribar-hi, a 1.743 metres d'altitud. Els arbres i arbusts acompanyen l'ascensió pel barranc en el seu primer tram, després les tarteres i pastures comencen a pendra protagonisme, per relegar totalment als arbres al voltant dels 2.400 metres. Arribant als 2.575, al peu del Tossalet del Pletiu (2.626 m), ara ja dins del circ, apareix el primer estanyet; la vegetació aquí és ja minsa, el paisatge està dominat pels grans blocs granítics i un caos de roques de totes mides. Abans de creuar el rierol que uneix els dos estanys majors, el camí abandona el seu progres cap a l'est per encarar el pic que es troba al nord-oest. Des del cim es pot atacar la Punta Alta de Comalesbienes.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic de Comalesbienes. [Consulta: 22/09/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Periquito (desambiguació)

«Periquito» té aquests significats:
# Placa de les Carolines

La Placa de les Carolines és una placa tectònica menor que s'endinsa a l'equador a l'hemisferi oriental, situada al nord de Nova Guinea. Forma una zona de subducció al llarg de la frontera amb la placa Bird's Head (o de Doberai) i la placa Woodlark al sud. Es va proposar inicialment el 1978 per Jeffrey Weissel i Roger Anderson.

## Història

La Placa de les Carolines es mou a velocitats molt properes a les de la Placa del Pacífic i la seva edat de formació i l'estat actual com a placa independent és incert. Hi ha una taxa molt lenta de dispersió entre les plaques de les Carolines i les Filipines, però la placa de les Carolines aparentment es va moure juntament amb la placa de les Filipines i Nova Guinea durant el Neogen.

## Entorn geològic

La placa de les carolines ha estat considerada part de la Placa del Pacífic a causa de la sismicitat escassa i les velocitats baixes al llarg dels seus límits. Inclou les conques occidentals i orientals i l'Eauripik Rise inactiu que les separa.

## Referències

* 1 2 Weissel, Jeffrey K.; Anderson, Roger N. «Is there a Caroline plate?» (en anglès). Earth and Planetary Science Letters, 41, 2, 01-10-1978, pàg. 143–158. DOI: 10.1016/0012-821X(78)90004-3. ISSN: 0012-821X.
* ↑ Hillis, R. R.; Müller, R. D. (eds). Evolution and dynamics of the Australian plate. Boulder, Colo. : Geological Society of America, 2003, p. 363. ISBN 978-0-8137-2372-3.
* ↑ Bird, Peter «An updated digital model of plate boundaries: UPDATED MODEL OF PLATE BOUNDARIES» (en anglès). Geochemistry, Geophysics, Geosystems, 4, 3, 01-03-2003. DOI: 10.1029/2001GC000252.
* ↑ Simandjuntak, T. O.; Barber, A. J. «Contrasting tectonic styles in the Neogene orogenic belts of Indonesia» (en anglès). Geological Society, London, Special Publications, 106, 1, 01-01-1996, pàg. 185–201. DOI: 10.1144/GSL.SP.1996.106.01.12. ISSN: 0305-8719.
* ↑ Kawahata, Hodaka; Yamamuro, Masumi; Ohta, Hidekazu «Seasonal and vertical variations of sinking particle fluxes in the West Caroline Basin» (en anglès). Oceanologica Acta, 21, 4, 01-07-1998, pàg. 521–532. DOI: 10.1016/S0399-1784(98)80035-2. ISSN: 0399-1784.
# Placa de les Mariannes

La placa de les Mariannes és una microplaca tectònica de la litosfera de la Terra. La seva superfície és de 0,01037 estereoradiants. Normalment està associada amb la placa filipina.
Es troba a l'oceà Pacífic occidental de la qual n'ocupa una petita part, la Mar de les Filipines i les illes Mariannes. La placa de les Mariannes pren el seu nom de l'arxipèlag de les Mariannes.
La placa de les Mariannes està en contacte amb les plaques de les Filipines i pacífica. En els seus límits amb altres plaques destaca la Fossa de les Mariannes a la costa est de les Illes de les Mariannes i la Fossa de Iap a la costa sud.
El desplaçament de la placa de les Mariannes es produeix a una velocitat d'1,278° per milió d'anys en un pol d'Euler situat a 43°78' de latitud nord i 149º21' de longitud est (referència: placa del Pacífic).
El terratrèmol de les Illes Mariannes del 31 d'octubre de 2007 va ser un sisme profund. Va tenir una magnitud de 7,2 (escala de Richter) i va passar a 21,980° latitud nord i 142,685° longitud est a una profunditat de 261 km.

## Referències

* (anglès) Peter Bird, Un model digital actualitzat dels límits de plaques,Geoquímica Geofísica Geosystems, 2003 PDF
* (anglès) M7.2 Terratrèmol de les Illes Mariannes del 31 d'octubre de 2007 PDF
# Pesalicors

Un pesalicors és un tipus d'areòmetre especialment dissenyat per a mesurar la densitat dels líquids menys densos que l'aigua, especialment els licors.

## Referències

* ↑ «Pesalicors». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Equipament de laboratori de química :
# Plaça de Caritg

La plaça de Caritg, també anomenada anteriorment plaça de Santa Maria, és un espai urbà de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) que compta amb un conjunt d'edificis eclèctics inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt d'edificis entre mitgeres que formen la plaça. Les cases dels angles són d'una sola mitgera. El conjunt és força heterogeni, però hi ha unitat d'alçada: planta baixa i dos pisos. Vàries cases presenten una imitació d'encoixinat. La casa de l'angle està coronada per balustrada i florons mentre que la majoria estan rematades per un potent ràfec.
L'edifici més interessant presenta una decoració neoclàssica, la façana és de composició simètrica. Totes les obertures estan flanquejades per pilastres estriades amb capitells dòrics i decoracions vegetals i caps humans.

## Història

L'any 1855 va arribar el ferrocarril a Llinars. Aquest fet va provocar el naixement del primer eixample, que unia el nucli urbà ja consolidat amb l'estació. L'accessibilitat al tren ca generar que algunes construccions burgeses de segona residència que segueixen de prop la introducció de nous llenguatges formals. Moltes d'aquestes construccions tenen un caràcter eclèctic popular, sense arquitectes coneguts.
Els terrenys on avui hi ha la plaça eren propietat del badaloní Josep Caritg i Arnó, i va cedir l'espai per fer-hi la plaça, i després va fer edificar les dues primeres cases. L'Ajuntament de Llinars va donar el seu nom a la plaça en agraïment a la cessió, però arran del suïcidi de Caritg es va canviar el nom pel de plaça de Santa Maria, un nom que va anar variant al llarg del temps fins a 2022, quan l'Ajuntament va decidir restablir el nom de Caritg.

## Referències

* 1 2 Mauri, Joan B. «Llinars retorna el nom de Caritg a la plaça Santa Maria». El 9 Nou, 15-08-2022.
* 1 2 Mauri, Joan B. «La plaça Caritg de Llinars ja té instal·lada la nova retolació». El 9 Nou, 04-05-2023.
* 1 2 3 «Plaça de Santa Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Plaça de Catalunya

«Plaça de Catalunya» té aquests significats:
* Barris: Plaça de Catalunya – Escola Industrial, barri de Terrassa
* Places:
** Plaça de Catalunya (Barcelona)
** Plaça de Catalunya (Benissanet)
** Plaça de Catalunya (Bellvís)
** Plaça de Catalunya (Calonge)
** Plaça de Catalunya (Girona)
** Plaça de Catalunya (Horta de Sant Joan)
** Plaça de Catalunya (Molins de Rei)
** Plaça de Catalunya (Palau d'Anglesola)
** Plaça de Catalunya (París)
** Plaça de Catalunya (Puigverd de Lleida)
** Plaça de Catalunya (Sabadell)
** Plaça de Catalunya (Santa Coloma de Queralt)
** Plaça Catalunya (Sant Boi de Llobregat)
** Plaça de Catalunya (la Seu d'Urgell)
** Plaça de Catalunya (Terrassa)
** Plaça de Catalunya (Ulldecona)
** Plaça de Catalunya (Vilamacolum)
** Plaça de Catalunya, antiga denominació de la Plaça dels Cavalls d'Alacant