OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pixkínida

Els pixkínides, bixkínides o ahàrides foren una nissaga de màliks de l'Azerbaidjan a la ciutat d'Ahar i a la seva rodalia, territori que van governar de vers 1155 a 1226. Foren vassalls dels xaddàdides d'Arran i després dels ildegízides.
Descendien d'un noble georgià que fou capturat pel sultà seljúcida Alp Arslan en la seva expedició a Geòrgia (segurament la de l'any 1068) i que fou portat presoner a Pèrsia. Anys més tard un descendent, convertit a l'islam, assabentat el sultà de la seva noblesa, va rebre un tuman que consistia en set viles: Bishkin (Varavi), Khiyav, Alar, Arjaq (Arshaq ?), Ahar, Tegala i Kalayba. Foren vassalls dels atabeks ildeguízides de Tabriz. Segurament el primer que va tenir el tuman fou Bishkin ibn Muhàmmad.
El 1217 Osbeg fou expulsat d'Isfahan pel xa de Coràsmia Muhammad Ala al-Din; el seu vassall Nusrat al-Din Mahmud ibn Bishkin va portar les seves forces cap a l'Azerbaidjan permetent al seu senyor d'escapar. A Miyana, Nusart al-Din fou fet presoner pels coramis i portat a Hamadan. Informat de la lleialtat de Nusrat al-Din i la seva família, el xa de Coràsmia li va retornar les seves antigas possessions i li va concedir a mes de Ahar i Varavi i altres, la veïna Sarah (moderna Sarab) que en aquell moment pertanyia a Osbeg.
Alliberat, Nusrat al-Din no va dir res a Osbeg de la cessió de Sarah. Però quan el xa de Coràsmia Jalal al-Din Manguberti va deposar a Osbeg i va ocupar Tabriz, Nusrat al-Din va exhibir el document que l'acreditava, que Jalal al-Din va acceptar, tractant a Nusrat amb simpatia ja que s'havien conegut durant la captivitat a Hamadan. Nusrat al-Din va passar al servei de conqueridor. Quan un dignatari dels atabeks va buscar refugi a Ahar, el lloctinent de Jalal al-Din, el brutal Sharaf al-Mulk, el va detenir. Quan l'eclau Boghdi es va revoltar en favor d'Osbeg, Nusrat al-Din va procurar la reconciliació del rebel amb Sharaf al-Mulk. Després no torna a aparèixer.
Ahar va caure en mans del xa de Coràsmia el 1126, i la dinastia es va acabar llavors o va subsistir fins a la conquesta mongola el 1231. El seu record es conserva en la ciutat de Meshkinxahr, a l'est d'Ahar.
La dinastia va encunyar moneda. Dos peces es troben al Museu britànic (del malik Bishkin) i 23 a l'Hermitage (6 de Bishkin, una de les quals esmenta Abu-Bakr, 11 de Mahmud Nusrat al-Din i altres 6 també d'aquest però constant el nom de Manguberti, datada la més recent el 1226).

## Llista de maliks

* Bishkin ibn Muhammad ?
* Nusrat al-Din Mahmud (a vegades citat com Muhammad), vers 1212-1226.

## referència

* A. A. Karang, A. A. "Ahar" Arxivat 2007-10-06 a Wayback Machine., Encyclopædia Iranica Online Edition.
* Vladimir Minorsky, (1951), "The Georgian Maliks of Ahar." BSOAS vol. 13/4, pp. 868–77.
# Anuixtigin

Anushtigin Garčai (o Anuixtiguín Garjai) fou un esclau turc dels seljúcides, al segle xi sota Màlik-Xah I i Barkyaruq. La nisba de Garčai està relacionada probablement amb Garčistan al nord-oest de l'Afganistan.
El 1042 el fill de l'oghuz Yabghu Xah Màlik de Jand que s'havia apoderat de Coràsmia va haver de fugir d'aquest territori que fou ocupada pels seljúcides. El 1066 quan Alp Arslan va nomenar al seu fill Malik Shah com l'hereu i va distribuir els governs provincials, corresponen el de Coràsmia a Arslan Arghun, germà d'Alp Arslan. Anushtigin apareix per primer cop el 1073 quan el sultà va enviar un exèrcit dirigit per Gümüshtigin Bilge Beg i Anushtigin per recuperar el territori al nord de l'Afganistan que temporalment havia recuperat el gaznèvida Ibrahim ibn Masud. Sembla que exercia com a tastdar (encarregat de rentar i guardar la coberteria reial) i amb aquest títol fou enviat el 1077 a governar Coràsmia. No se sap quant de temps va exercir; Ibn al-Athir diu que Izz al-Mulk, fill del gran visir Nizam al-Mulk, va ser governador de Coràsmia en algun moment abans del 1093. El 1097 apareix un governador de Coràsmia de nom Ekindji ben Kodjkar, amb el títol de xa de Coràsmia, però va morir al cap de pocs mesos assassinat, i el títol i govern fou confiat per Barkyaruq al fill d'Anushtigin, Kutb-ad-Din Muhammad (Gharjai) originant la Dinastia Anuixtigínida.

## Bibliografia

* Barthold, Turkestan
# Djalal al-Din Ali

Djalal al-Din Ali fou un sultà gúrida de la família xansabànida de Ghur, branca de Bamian, fill de Baha al-Din Sam I, al que va succeir el 1206.
A la mort del sultà Muizz al-Din Muhammad (1206) l'exèrcit natiu donava suport al seu pare com a sultà suprem, però Baha al-Din va morir abans de poder fer cap moviment. Djalal al-Din Ali el va succeir com a sultà a Bamian. Llavors l'exèrcit va presentar la candidatura de Djalal i del seu germà Ala al-Din Muhammad, però no va tenir èxit i es va imposar com a sultà suprem gúrida Ghiyath al-Din Mahmud.
La creixent influència de Coràsmia a partir del 1207 va culminar el 1215 quan el xa de Coràsmia el va deposar i va annexionar els seus dominis.

## Bibliografia

* C. E. Bosworth a la Cambridge History of Iran V
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1936

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 celebrats a la ciutat de Berlín (Alemanya) es disputaren set proves d'esgrima, sis d'elles en categoria masculina i una en categoria femenina.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual detalls | Giulio Gaudini | Edouard Gardere | Giorgio Bocchino |
| Floret per equips detalls | ItàliaGiorgio Bocchino Manlio Di Rosa Gioachino Guaragna Ciro Verratti Giulio Gaudini Gustavo Marzi | FrançaEdouard Gardere André Gardere Jacques Coutrot René Bougnol René Bondoux René Lemoine | AlemanyaSiegfried Lerdon August Heim Erwin Casmir Julius Eisenecker Stefan Rosenbauer Otto Adam |
| Espasa individual detalls | Franco Riccardi | Saverio Ragno | Giancarlo Cornaggia |
| Espasa per equips detalls | ItàliaEdoardo Mangiarotti Saverio Ragno Giancarlo Cornaggia Giancarlo Brusati Franco Riccardi | SuèciaHans Drakenberg Hans Granfelt Gustaf Dyrssen Gustav Almgren Birger Cederin Sven Thofelt | FrançaHenri Dulieux Philippe Cattiau Georges Buchard Paul Wormser Michel Pécheux Bernard Schmetz |
| Sabre individual detalls | Endre Kabos | Gustavo Marzi | Aladar Gerevich |
| Sabre per equips detalls | HongriaPál Kovács Tibor Berczelly Imre Rajczy Aladar Gerevich Endre Kabos Laszlo Rajcsanyi | ItàliaVincenzo Pinton Aldo Masciotta Athos Tanzini Aldo Montano Gustavo Marzi Giulio Gaudini | AlemanyaHans Jörger Julius Eisenecker August Heim Erwin Casmir Richard Wahl Hans Esser |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual detalls | Ilona Elek | Helene Mayer | Ellen Preis |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 4 | 3 | 2 | 9 |
| 2 | Hongria | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 3 | França | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 4 | Alemanya | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 4 | Suècia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Àustria | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Fencing at the 1936 Summer Olympics». [Consulta: 14 octubre 2024].
# Garsa bec-roja

La garsa bec-roja (Urocissa erythrorhyncha) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids asiàtic distribuït per bona part de la Xina, l'Índia i Indoxina.

## Taxonomia

La garsa brec roja va ser descrita pel francès Georges-Louis Leclerc, comte de Buffon el 1775 a la seva Histoire Naturelle des Oiseaux. L'ocell també es va il·lustrar en una planxa pintada a mà gravada per François-Nicolas Martinet a les Planches Enluminées d'Histoire Naturelle que va ser produïda sota la supervisió d'Edme-Louis Daubenton per acompanyar el text de Buffon.
L'espècie de garsa bec roja és ara una de les cinc col·locades en el gènere Urocissa que va ser introduïda per l'ornitòleg alemany Jean Cabanis el 1850. El nom del gènere combina el grec antic oura que significa "cua" i kissa que significa "urraca". L'epítet específic erythroryncha combina el grec antic eruthros que significa "vermell" i rhunkhos que significa "bilc".

## Referències

* ↑ IUCN «Urocissa erythroryncha:» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species, 07-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22705802a130380978.en.
* ↑ National Museum of Natural History. «Blue Magpie». Encyclopedia of Life. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ Buffon, Georges Louis Leclerc. Histoire naturelle des oiseaux. t.5 (1775). París: De l'imprimerie royale, 1775, p. 157-158.
* ↑ Martinet, François Nicolas; Daubenton; Daubenton, Edme-Louis; Buffon, Georges Louis Leclerc. «Le geai, de Chine». A: Planches enluminées d'histoire naturelle. t.7. Paris?: s.n, 1765, p. 622.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David, eds.. «Jayshrike, shrikes, crows, mudnesters, melampittas, Ifrit, birds-of-paradise». IOC World Bird List, 2019. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ Jobling, James A. The Helm dictionary of scientific bird names [electronic resource : from aalge to zusii]. London : Christopher Helm, 2010, p. 150. ISBN 978-1-4081-3326-2.
# Pou de Ca la Quima

El Pou de Ca la Quima és una obra de Vacarisses (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El pou de ca la Quima és al centre del poble molt a prop del castell i l'església parroquial, al peu del carrer Alfons Sala, que era la via principal de comunicació entre Terrassa i Manresa.
El pou consisteix en una petita construcció de planta quadrada amb coberta de teula a doble vessant. Les parets són revestides de rajola esmaltada. A la part posterior té una porta de ferro, en un lateral hi ha un volant de ferro de la bomba d'extracció d'aigua i al costat una pica.
Aquest pou es construí entre els anys 1932-34 per un grup de veïns en uns terrenys cedits per la marquesa de castellbell. En aquest moment es va organitzar el subministrament d'aigua potable del municipi i aquest pou va ser molt útil, sobretot en el període de sequera que hi hagué als anys 50.
El dia 1 d'agost de 1987, durant la festa major, es va inaugurar la nova decoració del pou. Aquest fou arranjat a petició dels familiars de les persones que van intervenir en la construcció. El ceramista Colomer i Ambrós va produir les rajoles que recobreixen el pou. En una de les cares del pou hi apareix una llista de les fonts retrobades a Vacasrisses. A un costat hi ha l'escut del poble i a l'altre la llegenda "El Pou".

## Història

El pou està situat a un dels primers ravals del poble de Vacarisses, originat al sector sud-oest del camí que travessava el poble i continuava cap a Castellbell i Manresa. Per això es coneixia com a carrer Manresa i el trobem documentat amb aquest nom l'any 1634.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pou de Ca la Quima». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2018].
# TELE System

TELE System Digital S.r.l., o TELE System, és una empresa italiana amb la seu a Bressanvido (Vènet) que opera en el sector de l'electrònica de consum, particularment en equips i aparells de televisió digital i per satèl·lit.

## Història

L'empresa fou fundada l'any 1989 a Bozen com a Tele System Electronic S.r.l. per iniciativa dels germans Flavio i Walter De Poli i Johann Ramoser, i des de llavors s'especialitzà en la producció d'antenes parabòliques.
En poc temps es consolidà com una entitat important, esdevenint, a la vigília dels anys 2000, el major productor italià i europeu d'antenes parabòliques amb 2 milions d'unitats l'any. L'empresa s'expandí amb la creació de filials fora d'Itàlia, i d'una sòlida xarxa comercial al país, i mentrestant desplaçà la seva seu a Bressanvido, al Vènet. A la producció de les antenes parabòliques s'hi afegí la comercialització de descodificadors de satèl·lit, de televisors, i al terme del desenvolupament de la televisió digital terrestre, també els descodificadors per a aquesta. En el mercat dels descodificadors per la digital terrestre, Tele System es consolidà com una de les marques més venudes a Itàlia.
El 2007, Tele System va entrar al mercat de la navegació per satèl·lit amb el model Navigator TS8.2PND. L'empresa era en plena expansió i el 2009 va assolir la seva facturació més alta de la història, de 183,5 milions d'euros, i un benefici de 8,6 milions. El 2010, l'empresa presentà el model Hybrid BLOBbox, un descodificador TDT Full HD multifunció, que permetia la connexió a Internet i l'enregistrament dels programes de televisió.
El 2016, Tele System llançà un innovador descodificador de TDT de dimensions compactes per instal·lar en els televisors sense suport per als estàndards DVB-T2 i HEVC.
El 2021, l'empresa s'adherí al consorci HbbTV, que desenvolupa la tecnologia homònima.

## Referències

* ↑ Italia, Smart Building. «TELE System. Tutto per il digitale» (en italià), 29-07-2014. [Consulta: 14 octubre 2024].
* 1 2 «Tele system punta su ricavi record» (en italià), 09-11-2000.
* ↑ «Il made in Italy delle tv resiste nelle nicchie - la Repubblica.it» (en italià), 24-11-2008. [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ S.p.A, Società Editrice Athesis. «A Rigoni e De Poli il riconoscimento di Ernst & Young» (en italià), 2009.11.20T12:00:00+0100. [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ «TeleSystem entra nel mercato dei navigatori satellitari hitech - la Repubblica.it» (en italià), 21-05-2007. [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ Le principali società italiane. R&S-Mediobanca, 2010, p. 116.
* ↑ «Tele Systems, il decoder all in one che può registrare le trasmissioni tv - la Repubblica.it» (en italià), 10-05-2010. [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ Ferrara, Fabrizio. «TeleSystem lancia il decoder Stealth che abiliterà il DVB-T2 sulle TV» (en italià), 24-10-2016. [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ «Amazon, Discovery, TELE System Digital aderiscono all’Associazione HbbTV» (en italià). Radio & Television Monitor. [Consulta: 23 febrer 2021].
# Aghatai Khan

Aghatai Khan (Akatai Khan o Aqatai Khan) fou kan de Coràsmia, fill d'Avanek Khan i successor del seu germà Kal Khan vers 1547. Va tenir com a capital Vesir o Vezir.
Els fills de Kal Khan havien rebut el feu de Kath, però aviat en foren expulsats; al mateix temps també foren expulsats del seu feu d'Ugendj, Yunus Sultan i Pekhvan Kuli, els fills de Sufiyan Khan. Per això s'havien aliat els fills de Bujugha Khan, els d'Avanek Khan i els del mateix Aghatai Khan. Els expulsats es van retirar a Bukharà. Es va procedir a un nou repartiment dels feus i Ali Sultan (que no pot ser el fill d'Avanek amb aquest mateix nom, assassinat vers 1537, però a la font se l'identifica com a tal) va rebre Deran; el seu germà Sari Mahmud Sultan, va rebre Urgendj; Hajim Muhammad, Bagh-Abad; Din Muhammad, Nisa i Abiward; i els fills de Bujugha, Ish, Dost i Burum, van rebre respectivament Khivà, Hazarasp i Kath.
A Bukharà, Yunus Sultan, el fill de Sufiyan Khan, es va casar a una filla de Ismaïl Nogai, el famós cap dels nogais. Anava des de Bukharà amb 40 seguidors cap als terrenys de pastura del seu sogre, quan va passar per Tuk, que estava deserta, car els habitants havien anat a acampar a Urgendj. Llavors va planejar recuperar el patrimoni del seu pare; va arribar a la ciutat i es va aturar unes hores i a la nit es va dirigir a peu la població; va poder evitar a una patrulla i va arribar a les muralles des d'on va poder veure la residència del governador Sari Mahmud Sultan; es va introduir fins aquesta sense ser advertit i va agafar el governador i el va fer portar amb una escorta a Aghatai Khan a Vesir; els soldats i ciutadans d'Urgendj, que estaven cansats de la tirania de Mahmud, van acceptar a Yunus que es va proclamar kan.
Aghatai, que portava governant uns 8 o 9 anys, va donar suport a Mahmud i va marxar per atacar Yunus a les forces del qual va trobar a l'oest de la tomba del xeic Najmudin Kubra. Aghatai Khan fou derrotat i va fugir. Kassim Sultan, el fill de Yunus, la mare del qual era filla d'Aghatai, el va perseguir i el va capturar portant-lo a Urgendj on al cap de poc el va executar en secret i de manera que no van quedar rastres al seu cos, per la qual cosa va passar per una mort natural; el cos fou retornat a la família a Vesir (1556) i Yunus Sultan es va consolidar temporalment com a kan.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Syma

Syma és un gènere d'ocells de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que són residents a Nova Guinea i al nord-est d'Austràlia. El gènere va ser introduït pel cirurgià i naturalista francès René Lesson el 1827. Syma era el nom d'una nimfa marina a la mitologia grega.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per dues espècies:
* Syma megarhyncha - Alció muntanyenc.
* Syma torotoro - Alció torotoro.
Els adults d'ambdues espècies tenen el bec groc brillant. El martí pescador de muntanya és endèmic de les regions muntanyoses de Nova Guinea. El martí pescador de bec groc es troba a les zones baixes de Nova Guinea i a la península del cap York al nord-est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Lesson, René «Nouveau gendre d'oiseau» (en french). Bulletin Universel des Sciences et de l'Industrie, vol. 11, 1827, pàg. 443.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 376. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ «Corrons, rodets de terra i martins pescadors». Unió Internacional d'Ornitòlegs. [Consulta: 17 maig 2017].
* ↑ Fry, C. Hilary; Fry, Kathie; Harris, Alan. Kingfishers, Bee-eaters, and Rollers. Londres: Christopher Helm, 1992, p. 171–174. ISBN 978-0-7136-8028-7.
# Temple de Barbar

El Temple de Barbar és un jaciment arqueològic situat al poble de Barbar, en la governació Nord de Bahrain, considerat part de la cultura Dilmun. El més recent dels tres temples de Barbar el va redescobrir un equip arqueològic danés el 1954. Se'n descobriren altres dos més, i el més antic data del 3000 abans de la nostra era. Els temples s'havien construït amb blocs de pedra calcària, segurament tallats a l'illa Jidda.

## Història

Els tres temples es construïren un damunt de l'altre; el segon aproximadament 500 anys després i el tercer s'hi afegiria entre el 2100 ae i 2000 ae.
Sembla que els temples eren el lloc d'adoració del déu Enki, el déu de la saviesa i l'aigua dolça, i la seua esposa Ninhursag. El temple conté dos altars i una font d'aigua natural que devia tenir un significat espiritual. Durant l'excavació s'hi van trobar moltes eines, armes, ceràmica i petites peces d'or que s'exhibeixen en el Museu Nacional de Bahrain. La troballa més famosa era un cap de toro de bronze.
El jaciment s'inclou en la llista temptativa del Patrimoni Mundial de la UNESCO.

## Arqueologia

P. V. Glob va descobrir el jaciment el 1954. Les excavacions, realitzades per un equip danés dirigit per Hellmuth Andersen i Peder Mortensen, començaren aquell any i es van estendre fins al 1962. El treball se'n reprengué el 2004.

## Referències

* ↑ Bibby, Geoffrey. Looking for Dilmun. 1st. New York: Alfred A Knopf, 1969.
* ↑ P. Mortensen «On the Date of the Barbar Temple in Bahrain». Artibus Asiae, 33, 4, 1971.
* ↑ P. Mortensen «On the Date of the Barbar Temple». Dilmun, A Journal of Archaeology and History in Bahrain, 6, 1974, pàg. 4–9.
* ↑ Nissen, Hans; Rice, Michael. Bahrain through the ages : the archaeology. 1. publ.. Londres: KPI, 1986, p. 352. ISBN 9780710301123.
* ↑ Elisabeth C. L. During Caspers «The Bull's Head from Barbar Temple II, Baḥrain: A Contact with Early Dynastic Sumer». East and West, 21, 3/4, 1971, pàg. 217–223.
* ↑ UNESCO World Heritage Centre - Barbar Temple.
* ↑ H. Helmuth Andersen and Flemming Hojlund. The Barbar Temples. Aarhus University Press, 2003 (Jutland Archaeological Society Publications). ISBN 978-87-88415-27-8.
* ↑ F. Højlund «New excavations at the Barbar Temple, Bahrain». Arabian Archaeology and Epigraphy, 16, 2, 2005, pàg. 105–128. DOI: 10.1111/j.1600-0471.2005.00248.x [Consulta: 23 febrer 2021].
# Temple de Khnum (Elefantina)

El temple de Knum o Khnum és un temple egipci a l'illa Elefantina, al costat d'Assuan.
Fou dedicat a la dea Khnum i actualment està en ruïnes. Seria construït per encàrrec de la reina Hatshepsut, i va ser restaurat per Ramsès II. A la zona del temple hi ha restes gregues i romanes.

## Vegeu també

* Temple de Khnum (Esna).

## Bibliografia

* Wilkinson, Richard H. The complete temples of ancient Egypt (en anglès). Londres: Thames and Hudson, 2000. ISBN 978-0-500-05100-9.
# Pilar de 8 sense manilles

El pilar de 8 sense manilles, pilar de 8 amb folre o simplement Pd8sm, és un castell de gamma extra de 8 pisos d'alçada amb un component per pis, mai realitzat, assajat ni intentat. La dificultat extraordinària del castell rau en la gran capacitat tècnica necessària dels components del pilar. Si el pilar de vuit amb folre i manilles ja és un castell de molta dificultat, quan se li treuen les manilles ho és encara més.
L’altre pilar mai realitzat ni assolit és el Pilar de 7 sense folre, assolit a la dècada del 1850, a la primera època d'or dels castells, caracteritzats ambdós per una gran dificultat de realització.

## Referències

* 1 2 «Base de Dades de la Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya – Colla Jove Xiquets de Tarragona». [Consulta: 15 setembre 2023].

## Vegeu també

* Pilar de 7 amb folre
* Pilar de 8 amb folre i manilles
* Pilar de 9 amb folre, manilles i puntals
* Pilar de 7 sense folre
Construccions castelleres :
Castells de la gamma de nou i deu :
Castells de la gamma de vuit :
Castells de la gamma de set :
Castells de la gamma de sis :
Els pilars, malgrat no tenir igual nombre de pisos que els castells de la mateixa gamma, sí que comparteixen un nivell de dificultat semblant als castells de la gamma corresponent. *: La cursiva indica castells mai assolits. :