OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tructesind d'Aniana

Tructesind fou abat d'Aniana escollit el 822 en lloc del difunt Jordi d'Aniana. Fou el primer escollit perquè el seu antecessor havia estat designat pel fundador Benet d'Aniana.
L'elecció es va fer en una assemblea presidida pels arquebisbes Nebridi de Narbona i Agobard de Lió i per unanimitat fou escollit Tructesind, un monjo de l'abadia. Agobard va anar a la cort a informar a l'emperador que va aprovar l'elecció i va escriure al nou abat i als religiosos d'Aniana una carta en què els donava testimoni del seu afecte i bons disposició i com el record de Benet li era de gran consol. Exhortava a Tructesind a comportar-se amb moderació i saviesa i a mantenir l'observança regular de la disciplina, mantenint una unió fraternal; va prometre la protecció imperial i va confirmar el dret a elegir abat. Seguint la carta es diria que els monjos de Gel·lona van participar en l'assemblea per ser dependents d'Aniana, però aquesta circumstància és força dubtosa, i va donar més tard origen a un plet, en el que els monjos dels dos costats van manipular els documents per afavorir la seva causa; així el més probable és que en realitat els monjos de Gel·lona no hi tinguessin cap part perquè devien ser independents de l'abadia d'Aniana.
Tructesind es va desplaçar aviat a Aquisgrà i el 19 de març del 822 va aconseguir de l'emperador un diploma a favor del seu monestir, del qual els oficials del rei violaven sovint la immunitat i ignoraven la salvaguarda, sota pretext que la immunitat només afectava a les esglésies i al claustre regular i no pas a les dependències; en el diploma l'emperador declarava que les dependències i totes les persones i béns de l'abadia de qualsevol natura quedaven incloses en la protecció imperial i els infractors de la immunitat serien castigats segons la llei del país; el diploma era valid per tota Septimània, Provença i Aquitània on l'abadia tenia béns. El 20 de març del 822 l'emperador en una altra diploma confirmava a l'abat en la possessió de tots els béns i de les dependències de l'abadia i els declarava exempts de tota càrrega en especial el feu de Cette, al país (comtat) d'Agde, les salines del comtat de Narbona al lloc conegut com a Ad Signa, el monestir de Sant Martí d'Arle i alguns altres esmentats expressament. Lluís confirmava la dependència del monestir de Gel·lona de l'abadia d'Aniana. El mes d'agost del 822 en un nou diploma, Tructesind va rebre la confirmació imperial del lloc de Cencian a Besiers.
A la seva mort el va succeir el 830 Emmenald.

## Nota

* ↑ i de Gel·lona en comú, però el document estava al arxiu d'Aniana i es creu que això fou una interpolació del temps en què Aniana reclamava la jurisdicció sobre Gel·lona
* ↑ Devic i Vaisette les identifiquen com Sijan
* ↑ una altra possible interpolació

## Referències

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Poètica (disciplina)

La poètica és l'estudi i teorització de l'estil literari o narratologia de qualsevol creació artística, en qualsevol gènere. Pot estudiar un art en general, com per exemple la poètica de la dansa, o l'estil i manera de fer particular d'un corrent, un moviment, un autor o fins i tot una època o una obra d'art determinada.

## Història

El terme poètica deriva del grec antic ποιητικός poietikos "pertanyent a la poesia"; també "creatiu" i "productiu". Al món occidental, el desenvolupament i l'evolució de la poètica van incloure tres moviments artístics relacionats amb la composició poètica: (i) el formalista, (2) l'objectivista i (iii) l'aristotèlic. (vegeu la Poètica). Durant l'època romàntica, la poètica tendeix a l'expressionisme i emfatitza la percepció del subjecte. La poètica del segle xx va tornar al paradigma aristotèlic, seguida de tendències cap a la metacriticitat i l'establiment d'una teoria contemporània de la poètica. La poètica oriental va desenvolupar poesia lírica, en lloc de la poesia mimètica representativa del món occidental.

## En la crítica literària

La poètica es distingeix de l'hermenèutica pel fet de no centrar-se en el significat d’un text, sinó més aviat per comprendre com els diferents elements d’un text s’uneixen i produeixen certs efectes en el lector. La majoria de la crítica literària combina la poètica i l’hermenèutica en una sola anàlisi; tanmateix, poden predominar-ne un o l'altre tenint en compte el text i els objectius de qui fa la lectura.

## Referències

* ↑ Paúls, Elena Gallardo. «6. LAS DISCIPLINAS LITERARIAS» (en castellà). [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ «Siglo XX - Retórica y Poética» (en castellà). [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ Gérard Genette (2005), Essays In Aesthetics, Volume 4, p.14
* ↑ «poetics | The Chicago School of Media Theory» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2021-06-15. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ "poetic". Online Etymology Dictionary.
* ↑ Brogan, T. The New Princeton Handbook of Poetic Terms. Princeton: Princeton University Press, 1994. ISBN 978-0-691-03672-4.
* ↑ Preminger, Alex. Princeton Encyclopaedia of Poetry and Poetics (en anglès). Macmillan International Higher Education, 2016, p. 952. ISBN 978-1-349-15617-7.
* ↑ Culler, Jonathan. Literary Theory: A Very Short Introduction, 1997. :
# Quimet d'Horta

Quimet d'Horta és un bar situat a la plaça d'Eivissa del barri d'Horta de Barcelona. Fundat el 1927, forma part del Catàleg del Patrimoni Arquitectònic, Històric-Artístic i Paisatgístic dels Establiments Emblemàtics de la Ciutat de Barcelona, elaborat el 2016, en la categoria d'Elements d'Interès Paisatgístic.

## Història

L'establiment ocupa els baixos de l'edifici Casa Joan Puigbó, construït el 1927 a la cruïlla de la plaça d'Eivissa amb el carrer del Rajoler. Van iniciar l'activitat en Joaquim Carlús (Quimet) i la Rosita Not Vilà, amb el nom de bar Quimet. L'any 1955 Quimet Carlús es jubila i el traspassa a Jaume Jalmar Pujol, que manté el mateix nom. Es realitzen successives reformes a l'exterior i a l'interior, fins que l'any 2006, passa al fill de Jaume, Josep Lluís Jalmar Pallarés, que retorna la façana del carrer Rajoler a la imatge original amb el tendal sota el balcó i la reproducció de la fusteria (eliminant l’ampit de les 2 obertures centrals).
Als anys 50 del segle xx va ser popular el lloro que tenien al bar, anomenat 'Juanito', que a més de parlar, imitava el so del xiulet del revisor del tramvia quan donava la sortida dels vehicles. La línia del tramvia 46 tenia el punt de sortida i d'arribada just davant del bar, i més d'una vegada el lloro havia confós el conductor, que arrencava abans d'hora.

## Descripció

Consta de planta baixa i altell, amb terrassa a la vorera exterior. Té 4 obertures al carrer del Rajoler i 2 a la plaça, amb fusteria vidriada i porta batent amb arc de mig punt. Les taules interiors són les originals, de marbre amb peu de ferro colat.

## Referències

* 1 2 «Ruta dels Emblemàtics». Fons d'Imatges del Comerç de Catalunya.
* ↑ «Horta, el barri de l'aigua». El Temps, 21-03-2022.
* 1 2 «Catàleg del Patrimoni Arquitectònic, Històric-Artístic i Paisatgístic dels Establiments Emblemàtics de la Ciutat de Barcelona». Bcnroc. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Borràs, Mingo. Gent popular d'Horta. Barcelona: HortAvui, 2003.
* ↑ Giménez i Compte, Carlota. L'Abans: Recull gràfic de la Vall d'Horta (1861 - 1978). El Papiol: Efadós, juny 2012. ISBN 978-84-15232-22-3.
# Anna Zozulia

Anna Zozulia (nascuda el 10 de març de 1980) és una jugadora d'escacs ucraïnesa, que té el títol de Gran Mestre Femení des de 2001 i de Mestre Internacional des de 2004, i que des de 2007 juga sota bandera belga. Estigué casada amb Vadim Malakhatko, Gran Mestre d'escacs també ucraïnès-belga.

## Carrera

Zozulia va guanyar el Campionat del món juvenil sub-16 femení el 1996. El 2011 es proclamà campiona femenina de Bèlgica.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Anna Zozulia» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 gener 2022].
# István Lichteneckert

István Lichteneckert (Subotica, 17 d'agost de 1892 - Budapest, 10 de novembre de 1929) va ser un tirador d'esgrima hongarès, especialista en floret, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de floret per equips del programa d'esgrima.

## Referències

* ↑ «István Lichteneckert Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 d'agost 2011. [Consulta: 20 gener 2018].
# La punyalada (pel·lícula)

La punyalada es una pel·lícula catalana del 1990 dirigida per Jordi Grau i Solà, basada en la novel·la homònima de Marià Vayreda i Vila. Ha estat rodada als indrets de la novel·la i doblada al català. Fou produïda per Ideas y Producciones Cinematográficas (IPC) amb participació de TV3.
Se'n va fer una minisèrie de tres capítols per a televisió.

## Sinopsi

A l'Alta Garrotxa, mitjans del segle xix, després de la guerra dels matiners, colles de trabucaires infesten la muntanya atemorint als rics hisendats i enfrontant-se a l'ordre establert. En aquest context Coral és pretesa per Albert i Ibo, però no es decideix. Els dos nois s'enfronten terriblement; Coral salva la vida d'Albert, i Ibo, malferit, s'uneix als bandolers. Al cap d'un temps segresta Coral i assassina el seu pare. Des d'aquell moment Albert només viurà per rescatar-la.

## Repartiment

* Luis Fernando Alvés... Albert
* Christian Vadim... Ibo
* Sophie Renoir ... Coral
* Patxi Bisquert... Pep
* Raúl Fraire ... Mossèn Jeroni
* Fernando Guillén... Arbós
* Fermí Reixach... Rafel
* Lluís Hostalot... Roig
* Jordi Dauder... Damià
* Achero Mañas ... Arbosset
* Joan Dalmau... Dr. Camós

## Premis

Als VIII Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya va rebre els premis al millor llargmetratge, al millor tècnic (Josep Maria Espada) i al millor actor (Fernando Guillén).

## Referències

* ↑ La punyalada a esadir.cat
* ↑ Dissabte a Sala 33, "La PUNYALADA", ccma.cat
* ↑ La punyalada, Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ Chavarrias, premio de la Generalitat a la dirección, La Vanguardia, 30 de gener de 1990

## Enllaços externs

* La punyalada a YouTube
# Stefan Rosenbauer

Stefan Rosenbauer (Biberach an der Riß, 24 de març de 1896 - Rio de Janeiro, 18 d'agost de 1967) va ser un tirador d'esgrima alemany que va competir a començaments del segle xx.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de bronze en la prova del floret per equips del programa d'esgrima.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat internacional d'esgrima, el 1934 i 1935, i tres campionats nacionals, dos d'espasa (1931, 1932) i un de floret (1933).
El 1939 emigrà al Brasil, on fou un destacat fotògraf.

## Referències

* 1 2 3 «Stefan Rosenbauer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 16 juliol 2019].
# Rafael Castelló Cogollos

Rafael Castelló Cogollos (Carcaixent, 23 de gener de 1964) és un sociòleg valencià, professor del Departament de Sociologia i Antropologia Social de la Universitat de València des de 1989.
Va ser redactor econòmic del Setmanari El Temps entre 1987 i 1988 i regidor i primer tinent d'alcalde en l'Ajuntament de Carcaixent entre 1987 i 1991.
Va estar vicedegà d'Estudis entre 2007 i 2012 i president de la Comissió de Qualitat de la Facultat de Ciències Socials de la Universitat de València entre 2012 i 2018. Entre 2012 i 2022 ha estat director del Servei de Política Lingüística de la Universitat de València. Codirigeix la Càtedra de Drets Lingüístics de la Universitat de València des de la seua creació en 2018, junt a Vicenta Tasa Fuster.
Ha fet investigació i publicat articles sobre demografia valenciana, identitat nacional al País Valencià, sociolingüística a la societat valenciana, l'estructura de classes valenciana i precarietat vital i acció col·lectiva. En l'àmbit de la sociolingüística ha proposat els conceptes d'«especulació lingüística» i de «multilingüisme autocentrat».

## Referències

* ↑ Científica, La Comarca. «Rafael Castelló Cogollos | Sociòleg i economista valencià», 18-11-2020. [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Àrea de Sociologia». [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Ernest Cano, nou degà de la Facultat de Ciències Socials». [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Rafael Castelló, nou director del Servei de Política Lingüística». [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Direcció de la Càtedra». [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Rafa Castelló: «Les classes mitjanes valencianes cada volta s'assemblen més a les baixes»». Setmanari El Temps, 25-04-2022. [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ Castelló-Cogollos, Rafael «Economia dels intercanvis lingüístics al País Valencià». Treballs de Sociolingüística Catalana,16, 2002, pàg. 195-216.
* ↑ Castelló-Cogollos, Rafael. El mercat lingüístic valencià: de l'especulació i els seus efectes (1995-2015). València: Càtedra de Drets Lingüístics-Universitat de València, 2021. ISBN 978-84-0924-905-3.
* ↑ «Multilingüisme autocentrat». Revista Futura. Universitat de València., 2015. [Consulta: 15 abril 2023].
# István Molnár

István Molnár (Galanta, 5 de gener de 1913 - Budapest, 1 de juliol de 1983) va ser un waterpolista hongarès que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo.
En el seu palmarès també destaca el Campionat d'Europa de 1938 i la lliga hongaresa de 1944 i 1947.

## Referències

* ↑ «István Molnár Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 16 gener 2019].
* ↑ Wasserball - Europameisterschaften (Herren) a sport-komplett.de
# Tumen Nikudari

Tumen Nikudari fou un amir principal, cap dels Nikudaris de la regió de Kandahar i el riu Helmand.
El 1351, en l'expedició de Qazaghan a Herat, entre els amirs que el van acompanyar s'esmenta un Tumen que probablement era Tumen Nikudari o Neguderi de la tribu dels Nikudaris de Kandahar.
El 1363 quan Tamerlà i Amir Husayn anaven com a guerrers errants, al arribar el hivern (1362 a 1363) van acordar que es separarien: Husayn aniria a passar el hivern a la regió del riu Hirmen (Helmand), un lloc proper a on exercia el poder l'amir Tumen, de la tribu dels Mikuzeris (Neguderis o Nikudaris). El 1363 Tamerlà i Husayn van lluitar com a mercenaris a Sistan, a la zona que Yazdi assenyala com el país de Seghze o dels seghzians i havent resultat ferit Tamerlà, s'haurien retirat al kixlak (camapment de hivern) de l'amir Tumen dels Neguderis o Nikudaris o Mikuzeris per després Tamerlà anar al Gurmsir a recuperar-se, mentre Husayn anava a conquerir Bakelan. En la lluita contra els mogols el 1364 un guerrer de nom Aulum (Aules) Ali o Ulmas Ali que Yazdi diu que era fill de Tumen se li va unir.
Uns anys més tard, després de la conquesta de Sistan el 1383, Tamerlà va avançar a l'est cap a Bust, al Zamindawar. Van passar per Kuke Kala i allí van saber que Tumen Nekudari s'havia dirigit cap a Kidge (al sud-est de Bust) i cap al regne de Makran. Timur va enviar a Miran Xah, i l'amir Muhammad Mireke (fill de Xir Bahram Khuttalani) i va designar diversos amirs per acompanyar-lo: Hajji Saif al-Din Barles, Shaikh Ali ibn Arghun Barles, Sevinjik Bahadur, i algun altre. Van passar el desert al sud de Bust i van trobar als Nikudaris acampats a la plana de Karan. Tumen va agafar immediatament posició de combat. Saif al-Din, que era amic seu, va intentar convèncer-lo de que es sotmetés i que no tenia res a témer però fou inútil. El combat va començar i Tumen va resultar mort aviat d'un cop de llança; el seu cap fou enviat a Tamerlà.

## Referències

* ↑ An autobiographic relat of the life of emperor Timur, per Charles Stewart
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 45
# Davidson

«Davidson» té aquests significats:
* Toponímia:
** Davidson (Carolina del Nord), població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord
** Davidson (Oklahoma), poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma
** Comtat de Davidson, comtat a l'estat nord-americà de Tennessee
** Mount Davidson (Califòrnia), punt natural més alt de la ciutat de San Francisco, Califòrnia
* Biografies:
** Aaron Davidson (Bell County, Texas, 1971), empresari estatunidenc, advocat, expresident de la junta directiva de la North American Soccer League
** Alan Davidson, diversos personatges
** Anthony Davidson (Hemel Hempstead, Anglaterra, 1979), pilot de curses automobilístiques de velocitat
** Christopher Davidson, acadèmic britànic, professor de l'Escola de Govern i Relacions Internacionals de la Universitat de Durham
** Donald Herbert Davidson (Springfield, 1917 − Berkeley, 2003), filòsof estatunidenc
** Ernest R. Davidson (Terre Haute, Indiana, 1936), professor de química a la Universitat de Washington
** Jaye Davidson (Riverside, Califòrnia, 1968), actor britànic-estatunidenc
** Jenny Davidson (1971), historiadora estatunidenca sobre literatura del segle xviii, cerimonials i cultura
** Jim Davidson (Pennsilvània, 1963), actor i model estatunidenc
** Judith Davidson Chafee (Chicago, 1932–1998), arquitecta estatunidenca coneguda pel seu treball en edificis residencials a Arizona
** Pete Davidson (1993), actor i humorista americà, part de l'elenc de Saturday Night Live
** Ruth Davidson (Edimburg, 1978), lider del Partit Conservador Escocès
** William Davidson (navegant) (Liverpool, 1876 - Hoylake, 1939), regatista anglès
* Miscel·lània:
** Harley-Davidson, fabricant nord-americà de motocicletes fundat el 1903 a Milwaukee, Wisconsin
** Corrent de Davidson, contra-corrent costaner de l'Oceà Pacífic que corre cap al nord al llarg de la costa occidental dels EUA
# Sten Pettersson

Sten Pettersson (Estocolm, 11 de setembre de 1902 - Estocolm, 1 de juny de 1984) va ser un atleta suec, especialista en curses de tanques, que va competir durant la dècada de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en els 110 metres tanques del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, va disputar tres proves del programa d'atletisme. Fou quart en els 400 metres tanques i 4x400 metres relleus, mentre en els 110 metres tanques quedà eliminat en semifinals. El 1932, a Los Angeles, disputà els seus tercers i darrers Jocs. Va disputar dues proves del programa d'atletisme, els 400 metres tanques i 400 metres llisos, i en ambdues quedà eliminat en sèries.
Pettersson va posseir dos rècords mundials, dels 110 (1927-1928) i 400 metres tanques (1925-1927). El 1925 fou el primer en rebre la Svenska Dagbladets guldmedalj.

## Millors marques

* 110 metres tanques. 14.6" (1930)
* 400 metres tanques. 52.4" (1928)

## Referències

* 1 2 «Sten Pettersson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 4 juliol 2018].
* 1 2 «12th IAAF World Championships In Athletics: IAAF Statistics Handbook. Berlin 2009.» (pdf) p. Pages 546, 553. Monte Carlo: IAAF Media & Public Relations Department, 2009. Arxivat de l'original el 29 juny 2011. [Consulta: 9 agost 2009].
* ↑ Bragdernas parad. Svenska Dagbladets Bragdmedalj 70 år (27/10 1995-31/1 1996). rf.se
* ↑ Sten Pettersson a trackfield.brinkster.net
# Linosta

Linosta és un gènere de lepidòpters ditrisis de la família dels cràmbis (Crambidae) i únic gènere de la subfamília Linostinae.

## Taxonomia

* Linosta annulifera Munroe, 1959
* Linosta centralis Munroe, 1959
* Linosta integrilinea Munroe, 1962
* Linosta sinceralis Möschler, 1882

## Referències

* ↑ «Linosta» (en anglès). iNaturalist.
* ↑ «Linosta Möschler, 1882» (en anglès). IRMNG taxon details.
# Zeinab Mamedyarova

Zeinab Hamid qizi Mamedyarova (també escrit Mamedjarova; en àzeri: Zeynəb Həmid qızı Məmmədyarova; nascuda el 3 d'octubre de 1983) és una jugadora d'escacs azerbaidjanesa que té el títol de Gran Mestra Femenina des del 2002.

## Resultats destacats en competició

L'any 2000, Mamedyarova va guanyar el Campionat del món (sub-18) femení a Orpesa i va guanyar una medalla de plata a la 34a Olimpíada d'escacs, celebrada a Istanbul. El 2002, va guanyar el campionat d'Europa juvenil femení a Bakú i una medalla de bronze a la 35a Olimpíada d'escacs de Bled.
Mamedyarova ha guanyat el campionat femení de l'Azerbaidjan els anys 2001, 2008 i 2015. Va participar al torneig d'Istanbul del Gran Prix Femení de la FIDE el 2009

## Vida personal

És la germana gran de Shakhriyar Mamedyarov i Turkan Mamedyarova, tots dos també jugadors d'escacs. Zeinab està casada i té un fill.

## Referències

* ↑ Crowther, Mark. «TWIC 312: World Youth Championships Oropesa del Mar». The Week in Chess, 30-10-2000. [Consulta: 7 agost 2020].
* 1 2 «Mamedyarova, Zeinab». FIDE Women's Grand Prix Istanbul 2009. FIDE, 04-03-2009. [Consulta: 4 març 2009].
* ↑ «WGM Zeinab Mamedjarova is 2015 Azerbaijani champion for women». Chessdom, 26-01-2015. [Consulta: 3 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Zeinab Mamedyarova a OlimpBase.org
# Dirk Bleijkmans

Jan Dirk Bleijkmans (Bleykmans) (16 de maig de 1875 - 27 de desembre de 1944) fou un Mestre d'escacs neerlandès.

## Biografia i resultats destacats en competició

Bleijkmans va néixer a Amsterdam com a fill de Karel Bleijkmans i Johanna Sophia van Wulften. Va guanyar dues vegades el Campionat neerlandès no oficial (Torneig de la Federació Neerlandesa d'escacs) a Leiden 1896 i Leeuwarden 1904. També va empatar als llocs 2n-5è, darrere d'Adolf Georg Olland, a Arnhem 1895, va ocupar el segon lloc, darrere d'Arnold van Foreest, a Groningen 1896, i va compartir el segon lloc, darrere de Rudolf Loman, a Utrecht 1897. Va perdre un matx contra Norman van Lennep (0–3) a Amsterdam 1897, va compartir el 3r lloc a Amsterdam 1897, empatà als llocs 7-8 a La Haia 1898, i va ocupar el 7è lloc a Haarlem 1901.
Va participar també en diversos tornejos internacionals; va ocupar el 6è a Berlín 1897 (el campió fou Ignatz von Popiel), va compartir el 5è lloc a Colònia 1898 (11è Congrés de la DSB, Hauptturnier B, el campió fou Salomon Löwenthal), empatà als llocs 3r-6è a Amsterdam 1899 (el campió fou Henry Ernest Atkins), compartí el tercer lloc a Múnic 1900 (12è Congrés DSB, Hauptturnier B, Secció I), empatà als llocs 16è-19è a Hannover 1902 (13è Congrés de la DSB, Hauptturnier A, guanyat per Walter John), va ocupar l'11è lloc a Scheveningen 1905 (el guanyador fou Frank James Marshall), i va ocupar la 6a posició a Barmen 1905 Hauptturnier A (els guanyadors foren Akiba Rubinstein i Oldřich Duras). Finalment, va ocupar el vuitè lloc a Leiden 1909 (el primer campionat oficial d'escacs holandès guanyat per Olland).
Bleijkmans va ser autor de Handleiding voor het schaakspel (1917).
Va ser el campió de l'illa de Java (ara Jawa, Indonèsia) i va jugar contra Aleksandr Alekhin en simultànies a Batavia (ara Jakarta) el 1933.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Dirk Bleijkmans» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 7 gener 2022].
* ↑ Amsterdam Bevolkingsregisters 1874-1893
* ↑ Chessmetrics.com - Bleijkmans, Dirk Arxivat May 30, 2012, a Wayback Machine.
* ↑ Edo Historical Chess Ratings - Bleijkmans, Dirk
* ↑ http://storiascacchi.altervista.org/storiascacchi/tornei/1851-99/1899amsterdam.htm
* ↑ http://xoomer.virgilio.it/cserica/scacchi/storiascacchi/tornei/1900-49/1905schev.htm
* ↑ http://xoomer.virgilio.it/cserica/scacchi/storiascacchi/tornei/1900-49/1905barmenc.htm
* ↑ Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition, Anders Thulin, Malmö, 2004-09-01 Arxivat July 4, 2007, a Wayback Machine.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2011-02-16. [Consulta: 20 juliol 2010].