OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Alta Escuela

La Alta Escuela va ser una de les formacions pioneres del rap a Sevilla. Format per Tote King, Juaninacka, Juanma, Dj Randy i El Tralla, que va deixar el grup abans de treure el seu únic LP, En pie de vuelo.

## Història

Van començar com un grup de diversos amics fent música per divertir-se. Es componia de Tote King, Juaninacka, Juanma, Jesulito Núñez, Ángel San Millán i Dj Randy. Tenien en projecte treure una maqueta però el DJ Acció Sánchez va escoltar els seus temes i gràcies a ell van aconseguir el contacte necessari per convertir aquesta maqueta en el que seria el seu primer i únic LP En pie de vuelo (1999). Aquest treball avui és considerat per alguns com un clàssic del hip-hop espanyol, tot i la poca repercussió que va tenir en el seu moment.
L'any 2000 el grup es va dissoldre entre altres raons pel fet que la distància els complicava realitzar els assaigs. Actualment cada component segueix la seva carrera en el món del hip-hop amb els seus propis projectes.

### Retorn

El novembre de 2008 Tote King va confirmar que tornaria a treure un disc al costat de Juaninacka, Juanma i DJ Randy com EL Alta Escuela properament. A més, en l'últim LP de Tote King s'hi troba un tema anomenat "La reunión" en col·laboració amb Juaninacka, fent referència a la tornada al grup. I a l'LP 41100 Rock de Juaninacka hi ha un tema titulat "El Alta Escuela Rulez" en el qual participen tots els components del grup.

## Discografia

* "En pie de vuelo" (LP) (Flow Records, 1999)

## Discografies en solitari
### Juaninacka

* "El japonés" (Promo) (2002)
* "Versión EP" (EP) (Fiebre Records, 2003)
* "Caleidoscopio" (LP) (Fiebre Records, 2004)
* "El Hombre" (Maxi) (Fiebre Records, 2005)
* "Luces de Neón" (LP) (Fiebre Records, 2006)
* "Good Musica" (Maqueta) (2007)
* ¨"41100 Rock" (LP) (Boa Music) (2009)
* ¨"Canciones de Ahora y Siempre" (Mixtape Descarga Gratuita) (2010)

### Juanma

* "El que faltaba" (EP) (edison naula, 2005)

### Tote King

* "Big King XXL" (Maketa) (Flow Records, 2001)
* "Duermen" (Maxi) (Yo Gano - SuperEgo, 2001)
* "Matemáticas" (Maxi) (Yo Gano - SuperEgo, 2004)
* "Música para enfermos" (LP) (SuperEgo, 2004)
* "Un tipo cualquiera" (LP) (BOA, 2006)
* "T.O.T.E." (LP) (BOA, 2008)

#### Amb ToteKing & Shotta

* "Nada pa mi" (Maxi) (Yo Gano - SuperEgo, 2002)
* "Tu madre es una foca" (LP) (Yo Gano - SuperEgo, 2002)
* "Tengo que volver a casa" (aviat)

### Dj Randy

* "Un peso pesado" (2008)

#### Amb Billy el Niño y Don Dinero

* "Otra historia de Coria..." (Maxi) (Flow Records, 2000)

### El Tralla

* "en la Calle" (Maqueta) (2001)
* "La Calle En Demo" (Maqueta) (2002)
* "Las Calles Hablan" (Maxi single) (Fiebre Records), (2006)

## Vegeu també

* Juaninacka
* Tote King
* Juanma
# La bruixa del migdia

La bruixa del migdia (en txec Polednice), op. 108, B. 196, és un poema simfònic escrit l'any 1896 per Antonín Dvořák que es va inspirar en el poema de Karel Jaromír Erben Polednice de la col·lecció Kytice. Polednice es basa en el dimoni del migdia de la mitologia eslava. Forma part d'un conjunt d'obres orquestrals tardanes inspirades en temes nacionals que es van escriure després del seu retorn a la seva Bohèmia natal des dels Estats Units.

## Argument

Una mare adverteix al seu fill que, si no es porta bé, cridarà a la Bruixa del migdia perquè se l'emporti. No es comporta, i la bruixa arriba a les dotze en punt. La bruixa, descrita com una criatura horrible, demana pel nen. La mare, espantada perquè realment hagi vingut la bruixa, agafa el seu fill i la bruixa comença a perseguir-los. Finalment, la mare es desmaia, agafant el seu fill. Més tard, el pare arriba a casa i es troba que la seva dona desmaiada amb el cadàver del seu fill als braços. La mare havia ofegat accidentalment el seu fill mentre el protegia de la bruixa. La història acaba amb el lament del pare pel terrible esdeveniment.

## Composició

La peça està escrita per a flautí, dues flautes, dos oboès, dos clarinets en la, clarinet baix en la, dos fagots, quatre trompes (en fa i mi), dues trompetes en do, tres trombons, tuba, timbales, plats, bombo, triangle, campana tubular i cordes.
La música de Dvořák segueix de prop la història i l'orquestració s'utilitza sovint per il·lustrar personatges i esdeveniments: l'⁣oboè i el clarinet baix s'utilitzen per representar el nen que es porta malament i la bruixa respectivament, mentre que dotze cops de campana indiquen l'arribada del migdia. Durant la persecució de la bruixa, la música alterna entre dues mètriques diferents com un altre dispositiu dramàtic.
Es va oferir una actuació semipública al Conservatori de Praga el 3 de juny de 1896 sota la direcció d'Antonín Bennewitz. La seva primera estrena pública va ser el 21 de novembre de 1896, a Londres, sota la batuta de Henry Wood. La peça dura uns 13 minuts.

## Referències

* 1 2 «The Noon Witch» (en anglès). www.antonin-dvorak.cz. [Consulta: 6 octubre 2018].
* 1 2 Kregor, Jonathan. Program Music (en anglès). Cambridge University Press, 2015, p. 238–9. ISBN 9781107032521.
* 1 2 Burghauser, Jarmil. Polednice/Die Mittagshexe/The Noon Witch/La fée du midi - Op. 108, B. 196 (1896). Petrucci Library Press, 2013. ISBN 9781608741083.
# La bruxa

La Bruxa és un curtmetratge d'animació espanyol, escrit i dirigit per Pedro Solís García i produït per La Fiesta P.C l'any 2010 que va obtenir el Goya al millor curtmetratge d'animació l'any 2011. La història, la protagonista de la qual és una bruixa enamoradiza, està narrada a manera de meravella amb moralitat que diu que cal anar amb compte amb el que es desitja perquè es pot complir. I quan es compleix, moltes vegades no es compleix com un vol.

## Director

Pedro Solís García compagina el seu treball de director de producció en llargmetratges d'animació amb la realització de curtmetratges i l'escriptura de contes. Té dos premis Goya en el seu haver, pels curtmetratges d'animació "La Bruxa" (2011) i Cuerdas (2014). Posteriorment n'ha fet un conte i una app.

## Sinopsi

La vella bruixa del bosc busca l'amor desesperadament Podrà trobar al seu príncep blau?.

## Galeria

* Fotograma de La Bruxa
* Fotograma de La Bruxa

## Referències

* ↑ Academia del Cine Español. «Premio Goya» (en castellà), de febrer 2011. [Consulta: 8 maig 2014].
* ↑ Pedro Solís convierte a 'La Bruxa' en cuento Arxivat 2020-06-25 a Wayback Machine., Cultura en Granada, 2 de maig de 2016

## Enllaços externs

* La bruxa a Dailymotion
* El book de La Bruxa Arxivat 2020-07-03 a Wayback Machine.
# L'Étoile au front

L'Étoile au front és un drama teatral de Raymond Roussel en tres actes de cinc, sis i cinc escenes, estrenada al Teatre del Vaudeville el 5 de maig de 1924 i publicat a costa de l'autor a les edicions Alphonse Lemerre l'any 1925. és el primer text escrit por Roussel expressament per al teatre.
En l'estrena de l'obra es produïren protestes i baralles: «Durant el segon acte, quan un dels meus adversaris cridà als que aplaudien: «Hardi la claque» ("Quina claca!"), Robert Desnos li respongué: «Nous sommes la claque et vous êtes la joue» ("Nosaltres som la claca..." en francès amb el doble sentit de "claque" teatral i de bufetada, "...i vosaltres sou la galta"). L'ocurrència tingué èxit i fou citada per diversos diaris.» Aquesta estrena de l'obra de Roussel constitueix un dels pocs casos de relació directa entre l'autor i el grup dels surrealistes, ja que Roussel es mantingué independent d'aquest, no volent fer part de cap escola literària. Eren més aviat els surrealistes que mostraven una certa devoció per ell. En la referida estrena, no fou únicament Desnos qui sortí en defensa de l'obra, sinó també Aragon i Breton, els quals s'enfrontaren al públic que vociferava en contra.

## Personatges

* Trézel, 55 anys, col·leccionista
* Claude, 30 anys
* Joussac, 50 anys, antiquari
* Gaston, 20 anys
* Çahoud, 25 anys, indi
* Lissandreau, 40 anys
* Geneviève, 20 anys
* Senyora Joussac, 45 anys
* Meljah, 25 anys, mestissa
* Élise, 30 anys
* Zéoug i Leidjé, 16 anys, bessones índies
L'acció es desenrotlla al començament del segle XX, els dos primers actes a Marly, el tercer acte a París.

## Referències

* ↑ Houppermans - 2004, pàg.127.
* ↑ Raymond Roussel, Comment j'ai écrit certains de mes livres, éd. Gallimard, coll. L'imaginaire, p. 32.
* ↑ Adamson, Ginette. «Roussel et le surréalisme». A: Le procédé de Raymond Roussel (en francès). Amsterdam: Rodopi, p. 43 i ss.. ISBN 9062039758 [Consulta: 27 juny 2019].

## Bibliografia
### Edicions modernes

* Raymond Roussel. L'Étoile au front. Jean-Jacques Pauvert, 1963, p. 230.
* Raymond Roussel. Œuvres théâtrales. Jean-Jacques Pauvert, 2013, p. 854. , sous la direction d'Annie Le Brun et de Patrick Besnier

### Anàlisi i crítica

* Philippe G. Kerbellec. Comment lire Raymond Roussel : Cryptanalyse. Jean-Jacques Pauvert, 1988, p. 264. Philippe Kerbellec1988. ISBN 978-2-876-97035-9.
* Raymond Roussel. Comment j'ai écrit certains de mes livres. Gallimard, 1995 (L'Imaginaire). Raymond Roussel1995. ISBN 978-2-070-74120-5.
* François Caradec. Raymond Roussel. Fayard, 1997, p. 456. François Caradec1997. ISBN 978-2-213-59815-4.
* Houppermans, Sjef «Raymond Roussel de la scène au texte» (en francès). Cahiers de l'Association internationale des études francaises, 56, 2004. ISSN: 2076-8443 [Consulta: 27 juny 2019].
# Kōsuke Toriumi

Kōsuke Toriumi (鳥海 浩輔, Toriumi Kōsuke, nasqué el 16 de maig de 1973 en Chigasaki, Prefectura de Kanagawa) i és un seiyū que treballa per Arts Vision.

## Perfil

* A vegades anomenat als crèdits com Fube Tomomi
* Sobrenom: Tori-chan (鳥ちゃん), Tori-san (鳥さん), ToriKou (とりこう)

## Actuacions de veu notables

Els paper principals en negreta.

### Anime

* Basilisk (Kouga Gennosuke)
* Black Blood Brothers (Zaza)
* Bleach (Szayel Aporro Grantz)
* Bobobo-bo Bo-bobo (Takashi)
* Captain Tsubasa Road to 2002 (Taro Misaki Adult)
* Darker than Black (Yutaka Kōno)
* Di Gi Charat (Rik Heisenberg)
* Elemental Gelade (Grayarts)
* Hayate the Combat Butler (Himuro Saeki)
* Hungry Heart: Wild Striker (Kanō Kyōsuke)
* Junjou Romantica (Haruhiko Usami)
* Konjiki no Gash Bell!! (Ululu)
* Majin Tantei Nōgami Neuro (Jun Ishigaki)
* Naruto (Kiba Inuzuka)
* Ouran High School Host Club (Akira Komatsuzawa)
* Pandora Hearts (Raven)
* Peacemaker Kurogane (Tōdō Heisuke)
* Prétear (Hayate)
* The Prince of Tennis (Kiyosumi Sengoku)
* Princess Princess (Masayuki Koshino)
* Pumpkin Scissors (Oficial Oreldo)
* Romeo x Juliet (Curio)
* Saiunkoku Monogatari (Sa Kokujun)
* Saiyuki Reload: Burial (Kenyuu)
* ToHeart2 (Yuji Kousaka)
* Uta no Prince-sama Maji LOVE 1000% (Cecil Aijima)
* Uta no Prince-sama Maji LOVE 2000% (Cecil Aijima)
* Yakitate!! Japan (Go Chimatsuri)

### Videojocs

* Baten Kaitos: Eternal Wings and the Lost Ocean (Kalas)
* Harukanaru Toki no Naka de 3: Izayoiki (Fujiwara no Yasuhira)
* Luminous Arc (Heath)
* Marvel vs. Capcom: Clash of Super Heroes (Strider Hiryu)
* Namco x Capcom (Strider Hiryu, Strider Hien)
* Persona 2 (Eikichi Mishina)
* Persona 3 (Junpei Iori)
* Shinobi (Shirogane)
* Soul Nomad & the World Eaters (Endorph)
* Soulcalibur II (Hong Yun-seong)
* Street Fighter Alpha 3 (Fei-Long)
* Strider 2 (Strider Hiryu)
* Tales of Vesperia (Yuri Lowell)
* ToHeart2 (Yuji Kousaka)
* Togainu no Chi (Akira)

### Drama CDs

* 7 Seeds (Arashi Aota)

### Tokusatsu

* Kamen Rider Den-O (Anthopper Imagin Ari)
* Kamen Rider Decade (Taurus Ballista)

## Notes i referències

* ↑ «7SEEDS» (en japanese). [Consulta: 15 setembre 2008].
# La Coronació de la Verge (Capella de San José)

La Coronació de la Verge és un llenç d'El Greco que forma part del retaule major, a la Capilla de San José, a la ciutat de Toledo. Consta amb el número 16 en el catàleg raonat d'obres d'El Greco, realitzat per Harold Wethey.

## Temàtica de l'obra

Malgrat que no consta en els Evangelis, La Coronació de Maria és un tema popular a la Iconografia cristiana, ja que seria l'episodi de la vida de Maria que seguiría a la Dormició i a l'Assumpció. Ja al segle xii va començar a representar-se en els llocs més sagrats dels temples, especialment als absis. Els Sants que assisteixen a aquesta Coronació són, d'esquerra a dreta, Jaume el Major, Joan Baptista, Sant Pere, Joan Evangelista, Sant Andreu apóstol ? i Sant Pau ?.

## Anàlisi de l'obra

Oli sobre llenç; 1,20 x 1,47 m.; Capilla de San José (Toledo)
Tot i que la tradició iconográfica era més antiga, El Greco podía haver vist aquest tipus de Coronació en el mosaic de Jacopo Torriti (1295), de l'absis de la Basílica de Santa Maria Major.
A aquesta obra, El Greco repeteix l'esquema de La coronació de la Verge (Retaule de Talavera), però adaptant-lo a un format apaïsat, essent el grup principal gairebé idèntic, tot i que a aquesta versió el mestre ha accentuat la tendència a l'allargament i a la desmaterialització de les figures, mentre el cos de la Verge té major pleninud i flexibilitat. Com a conseqüència del canvi de format, l'ordenació del grup de sants i la seva relació amb el grup celestial ha canviat molt. Si en la versió de Talavera s'agrupaven en cercle i en un nivel inferior, aquí la zona terrenal i la celestial estan enllaçades. Els dos Sants Joans deixen entre ells un espai triangular obert, dins del qual s'inserta la figura de la Verge. La visió de l'espectador des d'abaix i la il·luminació del llenç contribueixen a intensificar la sensació de llunyania i de separació entre les zones terrenal i celestial, de forma que els Sants Joans semblen exercir un paper de mitjancers entre l'espectador i l'escena de la Coronació.

## Situació dins el conjunt

* Àtic del Retaule principal.

## Vegeu també

* Sant Martí i el pobre (Capella de San José)
* La Verge, el Nen i les Santes Agnès i Martina (Capella de San José)
* Sant Josep i el Nen Jesús (Capella de San José)

## Referències

* 1 2 Wethey, Harold E. Obra mencionada, p. 28.
* ↑ Martínez-Burgos García, Palma. Obra esmentada, p. 55.
* ↑ Álvarez Lopera, José. Obra mencionada, p. 195-196.

## Bibliografia

* Martínez-Burgos García, Palma; El Greco en la Capilla de San José; Antonio Pareja Editor; ISBN 84 95453 70 3
* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II); Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
* Álvarez Lopera, José; El Greco, La Obra esencial; Editorial Sílex; Madrid-2014; ISBN 978-84-7737-8600
# L'Abadia (Vilamalla)

L'Abadia és una masia del municipi de Vilamalla (Alt Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Es tracta d'una masia situada als afores de la població, a 50 metres de l'església parroquial de Vilamalla. A la banda nord-est de la masia es conserva una torre quadrada adossada. En el mur septentrional de la torre, a la part alta, hi ha tres espitlleres. A la banda de ponent hi ha les restes del que seria una finestra coronella gòtica d'arcs apuntats. Els altres dos murs queden embeguts dins de la masia. Al mur de llevant hi ha l'entrada. L'aparell és de carreus grans, de pedra arenosa, ben escairats.

## Història

L'Abadia és un mas del segle xvi o XVII amb una torre adossada del segle xiii o XIV. El seu nom probablement és degut al fet que va estar vinculat al monestir de Sant Pere de Rodes.

## Referències

* 1 2 3 4 «L'Abadia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].

### Bibliografia

* Badia i Homs, Joan, dir.: L'Arquitectura Medieval de l'Empordà. Alt Empordà 1977-1981
# La collita a Montfoucault

La collita a Montfoucault és una pintura a l'oli realitzada per Camille Pissarro el 1876 i que actualment s'exposa al Museu d'Orsay de París.
La collita del blat va interessar a Pissarro pel color groc dels camps. És aquesta una superba mostra de com la pintura de Pissarro avança cap a un major sintetisme, aplicant el color amb més plenitud i eliminant detalls superflus. Les tonalitats verdes i grogues contrasten per crear un efecte destacable, mentre que al cel es crea un altre contrast entre el blau i el blanc. Les diminutes figures aporten alguna cosa més de verisme a una composició en la qual l'ombra és malva, com veiem en primer pla. La gran protagonista de tota la producció de Pissarro és la llum, elegint en cada moment la que més l'atreu per crear imatges inoblidables com el Boulevard Montmartre o El sègol a Pontoise.
# La Serra (Isona i Conca Dellà)

La Serra és una serra de l'actual terme municipal d'Isona i Conca Dellà, pertanyent a l'antic municipi d'Orcau.
Es troba al nord-est del poble de Basturs, que, de fet, es troba a la part més baixa d'aquest mateix serrat. La Serra separa les valls de la Llau de la Vall d'en Pere, al nord-oest, i del barranc de la Viella, al sud-est.
# Museu Arqueològic d'Esparta

El Museu Arqueològic d'Esparta és un dels museus més antics de Grècia. Alberga objectes arqueològics procedents sobretot de l'antiga Esparta, i d'altres llocs de Lacònia.

## Història del museu

Una primera col·lecció arqueològica d'Esparta es va crear al 1833 i s'allotjà en una església d'Agios Pantaleon; fou, però, destruïda per un incendi. Al 1872, l'arqueòleg Panagiotis Stamatakis aplegà una altra sèrie de troballes que foren el nucli original del museu. Així, entre el 1974 i el 1976 s'alçà un edifici per a albergar-les. Per l'augment de les troballes en les excavacions de la zona, l'edifici s'amplià entre el 1905 i el 1908 i una altra vegada el 1936. Durant la Segona Guerra Mundial els objectes se'n traslladaren a un amagatall. Després d'algunes reformes de la segona meitat del segle xx, el nombre creixent de troballes ha creat la necessitat de construir un nou museu en un altre lloc.
El 1997 va nàixer la Fundació d'Amics del Museu Arqueològic d'Esparta.

## Col·leccions

El museu agrupa una col·lecció d'objectes d'èpoques compreses entre el període neolític i la dominació romana procedents de Esparta i d'altres zones de Lacònia. Hi destaquen els procedents dels santuaris de l'antiga ciutat d'Esparta.
De la prehistòria es mostren troballes procedents de jaciments com els d'Epidaure Limera, Geraki, Melatria, Peristeri, Angelona i Amicles. Destaquen particularment els de la necròpoli micènica de Pelana.
D'altra banda, hi ha moltes ofrenes d'èpoques històriques diferents del Santuari d'Àrtemis Ortia, entre les quals unes columnes amb inscripcions d'època romana amb els noms dels vencedors de competicions que es feren al santuari, figuretes de vori, pedra, terracota o metall i unes singulars màscares que probablement són imitacions d'altres de fusta o pell que s'empraven durant els rituals en honor de la dea. Altres ofrenes procedeixen del Menelaion i dels santuaris d'Atena i Apol·lo. També hi destaquen unes grans àmfores per a enterraments.
Hi ha moltes escultures i sarcòfags, la majoria d'època romana, així com mosaics dels períodes hel·lenístic i romà. En alguns mosaics es veuen escenes mitològiques com ara la decapitació de Medusa, l'estada d'Aquil·les a Esciros, o la dea Afrodita.
També són destacables els elements arquitectònics procedents del Santuari d'Apol·lo d'Amicles, on també s'adorava Jacint. Entre les escultures, sobreïx una d'un guerrer espartà, una altra d'Ilitia i un cap d'Hera o Helena.
* Relleu amb un adolescent, procedent de Geraki, del segle VI ae
* Estàtua de guerrer espartà
* Trirrem de terracota

## Referències

* ↑ «Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού | Αρχαιολογικό Μουσείο Σπάρτης». [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού | Αρχαιολογικό Μουσείο Σπάρτης». [Consulta: 12 octubre 2024].
# Emperador Muzong de Tang

Emperador Muzong de Tang (xinès tradicional: 唐穆宗)(795 - 824), va ser el dotzè emperador de la Dinastia Tang (618-907) i va regnar durant cinc anys (820-824).

## Biografia

L'emperador Muzong de Tang, de nom personal Li You (李 宥), que posteriorment va canviar per Li Heng (李恆). Va néixer el 795, durant el regnat del seu besavi emperador Dezong. Era el tercer fill de l'emperador Xianzong i de la princesa i consort imperial Guo, neta del destacat general Guo Ziyi. Va ser nomenat príncep hereu el 812 durant el regnat del seu pare,després que aquest fos presumptament assassinat per un eunuc, Li Heng es va proclamar emperador el 820.

### Conflictes interns i territorials

Com a primera mesura que va prendre Muzong com a emperador va ser decretar la mort dels alquimistes que havien subministrat a l'emperador Xianzong les pastilles per a la immortalitat. A més, va exiliar ràpidament els cancellers Huangfu Bo i Linghu Chu, substituint-lo per nous cancellers.
Muzong va heretar del seu pare un Estat reunificat amb un imperi sota l'autoritat del govern central desprès del procés anomenat com la Restauració Yuanhe (元 和 中興). Però la corrupció interna del govern i la deixadesa de l'emperador que passava molt temps entre la beguda,els jocs i les caceres,van generar nous conflictes; l'any 820 va haver de gestionar noves sublevacions en diverses regions, amb conflictes amb Wang Chengzong, el governador militar de Chengde, i amb Tian Hongzheng el governador militar de Weibo i el 822 soldats de la zona de Xuanwu (宣武, amb seu a la moderna Kaifeng, província de Henan) tradicionalment sota control imperial, es van amotinar contra el governador militar Li Yuan.

### El Tibet

Un dels conflictes històrics de la dinastia era tot el relacionat amb el Tibet; el besavi de Muzong, l'emperador Dezong l'any 738 ja havia signat un acord de pau amb els emperadors tibetans. Muzong l'any 821 va rebre a la capital de l'imperi, Chang'an a un grup d'emissaris de l'emperador tibetà que e van reunir amb alts funcionaris del govern i a l'any següent va signar un acord definitiu, mitjançant el Tractat sino-tibetà o Tractat de Lhasa, amb l'emperador de la dinastia Yarlung, Tri Rapachen o Ralpacan, que també s'ha descrit com "l'Aliança de Changqinq". El tractat es va materialitzar en una làpida de quasi sis metres davant del temple de Jokhang de la ciutat de Lhasa i descriu en tibetà i xinès els detalls de l'acord.
Una antiga malaltia de l'emperador es va reproduir i va morir el 25 de febrer.de 824. Li Zhan el va succeir (com a Emperador Jingzong de Tang). Amb la mort de Muzong es va iniciar l'inici de l'espiral descendent de la dinastia Tang .

## Referències

* 1 2 «Chinese Monarchs - Emperor Muzong of Tang (唐穆宗) (795 – February 25, 824),». [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ En molts documents s'identifica el nom de Tibet com el Regne de Tubo (xinès: 吐蕃; o Tǔbō, 土蕃 o Tǔfān, 土番) denominacions utilitzades durant la Xina medieval.
* ↑ «HISTORIA». [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ Changqing es el nom d'Era de l'emperador Muzong.
* ↑ «Templo de Jokhang Lhasa». [Consulta: 30 novembre 2020].
# Streptococcus pneumoniae

El pneumococ (Streptococcus pneumoniae) és un eubacteri diplococ grampositiu i alfa-hemolític del gènere dels estreptococs. Mesura 1,2–1,8 µm de longitud, és immòbil i no forma endòspores. L'experiment de Griffith va demostrar el procés de transformació bacteriana utilitzant dues soques diferents d'aquest microorganisme.
És un patogen humà que pot causar diverses infeccions i processos invasius greus. Fou el major causant de pneumònia a la darreria finals del segle xix. És un patogen que pràcticament només afecta l'espècie humana, i és el responsable d'un gran nombre d'infeccions com ara pneumònia, sinusitis, peritonitis, otitis mitjana, meningitis, osteomielitis, endocarditis o pericarditis. Sobretot afecta gent gran, la mainada i persones immunodeprimides. Streptococcus pneumoniae és el bacteri responsable de la majoria de meningitis en adults i la mainada, mentre que la pneumònia causada pel pneumococ és més comú en infants i gent gran. El pneumococ viu a la nasofaringe humana i la colonització es pot produir durant els primers dies de vida.

## Vegeu també

* Vacuna antipneumocòccica
* Dacriocistitis

## Referències

* ↑ «Streptococcus pneumoniae». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ryan KJ; Ray CG (editors). Sherris Medical Microbiology. 4th ed.. McGraw Hill, 2004. ISBN 0-8385-8529-9.