OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tetiana Hutsu

Tetiana Hutsu (en ucraïnès: Тетяна Константинівна) (Odessa, Unió Soviètica 1976) és una gimnasta artística ucraïnesa, ja retirada, guanyadora de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 5 de setembre de 1976 a la ciutat d'Odessa, població situada a l'província del mateix nom, que en aquells moments formava part de la República Socialista Soviètica d'Ucraïna (Unió Soviètica) i que avui dia forma part d'Ucraïna.
L'any 2002 obtingué la ciutadania nord-americana.

## Carrera esportiva

Membre de l'equip juvenil soviètic des de 1989, l'any 1990 es va convertir en campiona europea juvenil i el 1991 fou seleccionada per participar amb l'equip oficial de la Unió Soviètica en el Campionat del Món de gimnàstica artística realitzats a Indianàpolis (Estats Units), l'última competició de la Unió Soviètica abans de la seva desintegració. En aquesta competició aconseguí guanyar tres medalles, destacant la medalla d'or aconseguida en el concurs general (per equips).
Al Campionat d'Europa de gimnàstica artística de Nantes (França) realitzat el 1992 Hutsu aconseguí proclamar-se campiona continental en el concurs complet (individual), superant la romanesa i favorita Gina Gogean, i en barres asimètriques i salt sobre cavall. En aquesta competició guanyà, així mateix, la medalla de plata en la prova de barra d'equilibris i la medalla de bronze en exercici de terra.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) competí, als 15 anys, en el denominat Equip Unificat, i aconseguí guanyar quatre medalles: la medalla d'or en el concurs complet (individual), quedant per davant de la nord-americana Shannon Miller i la romanesa Lavinia Miloşovici, i en el concurs complet (per equips); la medalla de plata en la prova de barres asimètriques i la medalla de bronze en l'exercici de terra, compartint podi amb la romanesa Cristina Bontas i la nord-americana Miller. En la competició individual Hutsu no havia de participar atenent la classificació obtinguda en la competició per equips, ja que fou la quarta gimnasta del seu país i només podien participar tres, però per decisió de l'entrenador nacional Hutsu fou escollida per davant de Rozàlia Galíeva, un fet que es traduí amb la seva victòria.
En finalitzar les olimpíades es retirà de la competició activa a causa de les males relacions amb la Federació Ucraïnesa de Gimnàstica i a una lesió d'espatlla.

## Enllaços externs

* (anglès) fig.lx2.sportcentric.com - Tetiana Hutsu Arxivat 2011-12-22 a Wayback Machine.
# Paris quadrifolia

Paris quadrifolia és una espècie de planta dins la família Melanthiaceae, malgrat que abans alguns la consideraven dins la família Liliaceae. Està relacionada amb el gènere Trillium, amb el qual es pot confondre. Es distribueix a zones temperades i fredes d'Europa i Àsia.

## Característiques

Paris quadrifolia té flors solitàries amb quatre pètals verdosos. Produeix un sol fruit semblant a un nabiu però és verinós i té un gust repulsiu. Prefereix els sòls calcaris i habita en llocs pantanosos i ombrívols, especialment en boscos antics i a la vora de corrents d'aigua.
A Espanya figura en la llista de plantes de venda regulada.

## Galeria

* A Ayrshire, Escòcia.
* Flor.
* En arbredes.

## Enllaços externs

* HoloGuides - photos Arxivat 2008-10-05 a Wayback Machine.
# Krisztina Egerszegi

Krisztina Egerszegi (en hongarès: Egerszegi Krisztina) (Budapest, Hongria, 1974), és una nedadora hongaresa, ja retirada, guanyadora de set medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 16 d'agost de 1974 a la ciutat de Budapest, capitali d'Hongria.

## Carrera esportiva

Gran especialista en la modalitat d'esquena, va participar, als 14 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova dels 200 metres esquena, on establí un nou rècord olímpic, i la medalla de plata en la prova dels 100 metres esquena. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) es convertí en una de les principals figures de la natació en guanyar tres medalles d'or en les tres proves en les quals participà: els 100 i 200 m. esquena, en les quals establí sengles rècords olímpics, i els 400 metres estils. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) aconseguí guanyar una nova medalla d'or en la prova dels 200 metres esquena, la tercer consecutiva, i una medalla de bronze en la prova dels 400 metres estils, a més de finalitzar onzena en els relleus 4x100 metres estils.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 3 medalles en el Campionat del Món de natació, dues d'elles d'or; i 13 medalles en el Campionat d'Europa de natació, entre elles nou medalles d'or.
Fou nomenada per la revista Swimming World Magazine millor nedadora de l'any el 1991, 1992 i 1995; i nedadora europea de l'any el 1990, 1991, 1992 i 1995.

## Enllaços externs

* (anglès) Portal dedicat a Egerszegi
# Segon setge d'Alacant de 1706

El Setge d'Alacant fou un dels episodis de la Guerra de Successió Espanyola, en la que els aliats van assetjar Alacant l'estiu de 1706.

## Antecedents

A principis de 1706, Alacant era l'única ciutat del Regne de València en mans borbòniques, i la seva ocupació era d'importància estratègica, doncs el seu port tenia bones defenses i estava situat en bona posició per abastir l'exèrcit que havia d'ocupar Madrid. Després del fracàs d'un primer setge el gener de 1706, per cloure l'ocupació del Regne de València, tot i que el gener de 1706 Jaume Rosell de Rocamora i Ruíz, marquès de Rafal, havia recuperat Sant Joan d'Alacant, Busot, Mutxamel, el Palamó, Agost, Montfort i Novelda.

## El setge

Un estol aliat de cinc naus comandat per George Byng arriba a la badia d'Alacant el 31 de juliol de 1706 i bombardeja la ciutat durant vuit dies, fins que desembarca el regiment d'infanteria de Richard Gorges, de mil-cinc-cents homes, i cent cinquanta genets hispànics, i tres dies més tard arriba la infanteria de marina de Cartagena comandada per John Jennings, i les tropes austriacistes ocupen la ciutat el 8 d'agost amb només 30 morts i 80 ferits.
El governador militar, Daniel Mahoy es refugià al Castell de la Santa Bàrbara fins a la seva capitulació el 7 de setembre.

## Conseqüències

L'armada de John Leake es dirigí a Eivissa i Mallorca, que aconseguí prendre, però no va aconseguir conquerir Menorca, on Joan Miquel Saura Morell es revoltà sense èxit, fins a la conquesta austriacista de Menorca el 1808.
Després de la batalla d'Almansa el 25 d'abril de 1707, els austriacistes reculen en el seu domini del Regne de València, i finalment els borbònics assetgen la ciutat el 1708, les restes del Regiment d'Infanteria Ciutat d'Alacant embarca a Maó i s'integra al Regiment d'Infanteria Ahumada, i finalment la guarnició anglesa del Castell de la Santa Bàrbara es rendeix el 19 d'abril del 1709.

## Referències

* ↑ Enrique Giménez López, El municipio borbónico (castellà)
* ↑ (anglès) Thomas Benfield Harbottle, Dictionary of Battles from the Earliest Date to the Present Time, p.10
* ↑ (anglès) Tony Jaques, Dictionary of Battles and Sieges: A-E, p.34
* ↑ (francès) Thomas Lediard, Histoire navale d'Angleterre, depuis la Conquête des Normands en 1066, v.3, p.432-434
* ↑ Joaquim Escrig, Cronologies històriques valencianes de Jaume I als nostres dies
* ↑ (castellà) Josep Juan Vidal i Enrique Martínez Ruiz, Política interior y exterior de los Borbones, p.73-74
# Marc Perpenna Ventó

Marc Perpenna Ventó (en llatí: Marcus Perpenna Vento) va ser un polític i militar romà del segle I aC. Va ser lloctinent de Quint Sertori i el seu assassí. La família Perpenna era d'origen etrusc.
Marc Perpenna (cònsol el 92 aC, i censor el 86 aC al costat de Luci Marci Filip), va tenir un fill anomenat Marc Perpenna Ventó, que va estar al costat de Gai Mari en les guerres socials, i va exercir la magistratura de pretor, però l'any no se sap del cert.
Derrotats els populares l'any 82 aC per Luci Corneli Sul·la, Perpenna Ventó va fugir a Sicília amb un reduït contingent de tropes, però l'arribada de Gneu Pompeu Felix a l'illa, enviat per Sul·la, el va obligar a evacuar l'illa.
Desapareix durant quatre anys i el 78 aC es va posar al costat del cònsol Marc Emili Lèpid en el seu intent d'enderrocar la constitució aristocràtica. Va fracassar i Perpenna es va retirar a Sardenya junt amb Lèpid. Però Lèpid va morir a l'illa l'any següent (77 aC) i Perpenna, amb les restes de l'exèrcit, va anar a la Hispània Citerior on el geni de Sertori li havia fet guanyar la confiança de moltes tribus.
Durant el conflicte, conegut com la Guerra de Sertori, aquest i Perpenna van desafiar a Quint Cecili Metel Pius, enviat a sotmetre’ls amb un fort exèrcit. Perpenna però no volia tenir un comandament a les ordes de Sertori, ja que havia arribat a Hispània amb bastants forces i tresors i era de noble família, i va decidir fer la guerra a Metel pel seu compte, però les seves tropes, que sabien de quin militar s'havien de fiar, s'hi van oposar i el van obligar a quedar sota les ordres de Sertori. Sertori li va confiar elevades funcions militars, però Perpenna va ser derrotat repetidament , mentre Sertori obtenia alhora diversos èxits.
Durant cinc anys Perpenna va servir a les ordes de Sertori contra Metel i contra Gneu Pompeu, però en realitat, junt amb alguns oficials de la noblesa, conspirava contra Sertori. Reiteradament va invitar a Sertori a un sopar, que sempre es posposava, fins que finalment un dia es va celebrar a Osca, i allí, Perpenna, juntament amb Tarquici i altres oficials conspiradors, van assassinar Sertori l'any 72 aC. En el seu testament, aquest designava hereu a Perpenna.
Els lusitans es van negar a seguir al nou cap, i l'oposició va sorgir en altres punts. Perpenna no obstant això, va assumir el comandament, però la guerra es va acabar ràpidament. Al següent combat Perpenna va ser derrotat per Gneu Pompeu i va caure presoner. Pompeu el va condemnar a mort, i per salvar-se Perpenna li va oferir la correspondència de Sertori, en la qual quedaven compromesos diversos notables italians que convidaven a Sertori a anar a Roma i enderrocar al govern i la constitució aristocràtica de Sul·la, però Pompeu les va refusar i les va cremar sense llegir-les. Perpenna va ser executat junt amb altres presoners.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of greek and roman biography and mithology: Vol.III. Londres: John Murray, 1876, p. 202-203.
# Ansa de Terrimbou

L'Ansa de Terrimbou és una cala del terme comunal de Cervera de la Marenda, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És a la costa, a la zona central-oriental del terme de Cervera de la Marenda, al nord del poble d'aquest nom.
La seva platja, molt petita, situada al nord-oest de la cala, fa uns 40 metres de longitud, amb una amplada màxima d'uns 10 metres.

## Referències

* ↑ Ansa és el terme utilitzat a la Costa Vermella per a designar una cala.
* ↑ L'Ansa de Terrimbou en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «38 - Cervera de la Marenda». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Banyuls de la Marenda». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
# Santa Llogaia del Terri

Santa Llogaia del Terri és una població situada dins el municipi de Cornellà del Terri de la comarca del Pla de l'Estany. Està situat a l'esquerra del Terri, aigua amunt de Sant Andreu i de Ravós del Terri. És un poble format de masies esparses, situades a banda i banda del Terri, formant diversos veïnats com els de Querol, Juià, Prades i les Serres.

## Història

Es van trobar nombroses restes d'època romana a finals del segle xix com ara teules, murs i fragments de ceràmica. Però la peça més rellevant és un dolium localitzat el 1892 ubicada actualment al Museu Arqueològic de Sant Pere de Galligants. Posteriorment se'n trobà una segona actualment ubicada al Museu Arqueològic Comarcal de Banyoles.
Es tenen notícies aïllades de l'època medieval i cal arribar al 1843 per tornar a trobar-ne notícies per l'aiguat de sant Ferriol.
Aquest poble havia format part de la Baronia de Vilademuls fins a l'abolició de l'antic règim senyorial, al primer terç del segle XIX, ja que el 1846 va ser unit a Sant Andreu del Terri.

## Principals monuments

Destaca l'església parroquial de santa Leocàdia (o Llogaia), d'estil romànic d'una sola nau i molt modificada al llarg dels segles. A l'interior del temple hi ha una pica baptismal romànica. Es conserva del segle xvi una creu d'estil plateresc, un reliquiari d'argent i un encenser. Del segle xviii, en destaca una creu, una custòdia d'argent en forma de sol i un calze amb relleus molt elaborat. Es troba documentada per primer cop el 1266, quan el prior de Santa Maria de Lledó hi establí un molí a un veí de la parròquia.

## Referències

* ↑ «Cornellà del Terri». Gran Enciclopèdia Catalana. Enciclopèdia Catalana, SAU. [Consulta: 24 agost 2015].
* 1 2 «Santa Llogaia de Terri». Web oficial de l'Ajuntament. Ajuntament de Cornellà del Terri. Arxivat de l'original el 30 de juliol 2015. [Consulta: 24 agost 2015].
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Castell de Pliego

El castell de Pliego es troba a l'est de la localitat de Pliego, Regió de Múrcia (Espanya) sobre un turó des del qual es domina la població.

## Descripció

En l'actualitat aquesta fortificació està molt deteriorada encara que ha estat restaurada recentment.
Es compon d'una fortalesa de planta gairebé triangular amb set torres, una torrassa de majors dimensions i un mur perimetral exterior aixecat amb tapial.
Es creu que va ser construït al segle xii.

## Referències

* ↑ Ministeri de Cultura, Patrimoni Històric.
* ↑ http://www.regmurcia.com/servlet/s.Sl?sit=c,522,m,166&r=CeAP-6377-R_440_DETALLE_REPORTAJES
* ↑ Ajuntament de Pliego. «Monumentos y Museos» (en castellà). Arxivat de l'original el 4 de juliol 2014. [Consulta: 13 octubre 2014].
* ↑ Múrcia Turística. Regió de Múrcia, Costa Càlida. «Pliego» (en espanyol). [Consulta: 13 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Informació en Regió de Múrcia Digital. Castell de Pliego.
* Pàgina web amb més informació a l'ajuntament de Pliego.
# Nice Nailantei Leng'ete

Nice Nailantei Leng'ete (Kajiado, 1991) és una activista contra la mutilació genital femenina de les comunitats de pastors de Kenya.
Al llarg dels anys ha ajudat 15.000 nenes a evitar la mutilació genital. Fou la primera dona que es dirigí al consell d'ancians massais al Kilimanjaro i els convencé de prohibir la mutilació genital femenina en la societat massai a Kenya i Tanzània.

## Referències

* ↑ «Nice Nailantei Lengete» (en anglés). IREX. Arxivat de l'original el 13 d'abril de 2018. [Consulta: 13 abril 2018].
* ↑ Hernández, Maribel. «Nice Nailantei, la guerrera masái que quiere acabar con la mutilación genital femenina en Kenia» (en castellà), 09-05-2018. [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Why this woman took a stand against FGM» (Vídeo) (en anglés), 01-03-2018. [Consulta: 13 abril 2018].
# Citocrom c oxidasa

L'enzim citocrom c oxidasa o complex IV (nombre EC 1.9.3.1) és una proteïna transmembrana que es localitza a les bicapes lipídiques de bacteris i també la podem trobar en mitocondris. Es tracta de l'últim enzim de la cadena de transport d'electrons; aquesta rep un electró de cadascuna de les quatre molècules de citocrom c; després els transfereix a una molècula d'oxigen, tot reduint-la a dues molècules d'aigua. Acoblada a aquest procés, es produeix una translocació de protons a través de la membrana, que genera un gradient electroquímic que l'enzim ATP sintasa utilitza per a sintetitzar adenosina trifosfat (ATP).
La reacció catalitzada per l'enzim és la següent (el terme: 4 H$^+$$_{fora}$ fa referència a protons expulsats a l'espai intermembrana mitocondrial)
    4 Fe$^{2+}$-citocrom c + 8 H$^+$$_{in}$ + O₂ → 4 Fe$^{3+}$-citocrom c + 2 H₂O + 4 H$^+$$_{fora}$

## Estructura

Estructuralment, el complex IV és una proteïna integral de membrana que inclou diversos grups prostètics metàl·lics així com 13 subunitats, en mamífers. D'aquestes 13, deu estan codificades per gens situats al genoma nuclear i tres al mitocondrial. El complex posseeix dos grups hemo, un citocrom a i altre a₃, així com dos centres de coure (un denominat Cu$_A$ i l'altre Cu$_B$ centers). En realitat, el citocrom a₃ i el Cu$_B$ formen un centre binuclear en el qual es produeix la reducció de l'oxigen molecular a aigua.
El citocrom c, element anterior en la cadena de transport d'electrons (que està reduït mitjançant el complex citocrom bc1, també denominat complex III), s'uneix a la citocrom c oxidasa a un lloc proper al centre binuclear. En acostar-s'hi, cedeix un electró, s'oxida i torna per tant al seu estat Fe$^{+3}$. El Cu$_A$ del complex IV, que és qui accepta aquest electró, ho cedeix al seu torn al citocrom a, i aquest al centre binuclear citocrom a₃- Cu$_B$. En aquest últim complex els dos metalls, l'àtom de ferro i el de coure, es troben a 4.5 Å de distància entre si i coordinen un ió hidròxid completament oxidat.
La cristal·lografia de rajos X explica una inusual modificació postraduccional de la citocrom c oxidasa: el C6 de la Tyr 244 i el ε-N de la His 240 (numeració del complex en boví). Aquest enllaç és essencial en l'accepció de quatre electrons del complex binuclear, ja que són precisos aquests quatre per a reduir l'O₂ a dues molècules d'aigua. El mecanisme de reducció podria estar basat en un estat intermediari peròxid, que donaria lloc a la producció de radicals superòxid; la hipòtesi més acceptada és la ràpida reducció de l'oxigen molecular per accepció dels quatre electrons, el que acabaria amb la ruptura de l'enllaç oxigen-oxigen.

## Referències

* ↑ Mathews, C. K.; Van Holde, K.E et Ahern, K.G. Bioquímica. 3, 2003. ISBN 84-7829-053-2.
* ↑ Tsukihara T., Aoyama H., Yamashita E., Tomizaki T., Yamaguchi H., Shinzawa-Itoh K., Nakashima R., Yaono R., Yoshikawa S. (1995) Structures of metal sites of oxidized bovine heart cytochrome c oxidase at 2.8 Å. Science 269, 1069-1074
* ↑ Voet D., Voet JG (2004) Biochemistry, 3rd Edition. John Wiley & Sons, pps. 818-820
# Gomfodonts

Els gomfodonts (Gomphodontia) són un clade de cinodonts extints que visqueren entre el Triàsic i el Juràssic. Se n'han trobat restes fòssils a tots els continents del món tret d'Oceania. Es caracteritzen per les seves dents postcanines molariformes, que són amples i estan molt juntes. Altres caràcters distintius inclouen arcs zigomàtics profunds, dents postcanines superiors amb tres cúspides o més que cobreixen tota la seva amplada i postcanines inferiors amb dues cúspides que cobreixen tota la seva amplada.

## Referències

* 1 2 Entrada «Gomphodontia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Sues, H. D.; Hopson, J. A. «Anatomy and phylogenetic relationships of Boreogomphodon jeffersoni (Cynodontia: Gomphodontia) from the Upper Triassic of Virginia» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 30, 4, 2010, pàg. 1.202. DOI: 10.1080/02724634.2010.483545.
# Rhagamys orthodon

Rhagamys orthodon és una espècie extinta de mamífer rosegador de la família dels múrids que visqué a les illes mediterrànies de Còrsega i Sardenya des del Plistocè mitjà fins a l'Holocè. Es tracta de l'única espècie del gènere Rhagamys. La seva extinció és d'allò més recent (en un context geològic), atès que se n'han trobat restes que daten aproximadament del principi del segle viii aC. Es calcula que pesava uns 90 g. La seva desaparició podria tenir a veure amb la introducció d'espècies invasores a les illes pels cartaginesos i els romans.

## Referències

* 1 2 Entrada «Rhagamys orthodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ van den Hoek Ostende, Lars W.; van der Geer, Alexandra A.E.; Wijngaarden, Carlijne L. «Why are there no giants at the dwarves feet? Insular micromammals in the eastern Mediterranean» (en anglès). Quaternary International, 445, 2017, pàg. 269-278. DOI: 10.1016/j.quaint.2016.05.007.
* ↑ Valenzuela, Alejandro; Torres-Roig, Enric; Zoboli, Daniel; Pillola, Gian Luigi; Alcover, Josep Antoni «Asynchronous ecological upheavals on the Western Mediterranean islands: New insights on the extinction of their autochthonous small mammals» (en anglès). The Holocene, 32, 3, 2021, pàg. 137-146. DOI: 10.1177/09596836211060491. ISSN: 0959-6836.
# Daniele Laumann

Daniele Laumann (Toronto, 8 de juliol de 1961) és una remadora canadenca que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles on, fent parella amb la seva germana Silken, guanyà la medalla de bronze en la prova del doble scull del programa de rem. Anteriorment, el 1980, havia estat seleccionada per participar en els Jocs de Moscou, però el boicot canadenc als Jocs ho impedí. També guanyà un campionat canadenc.

## Referències

* ↑ Daniele Laumann a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Daniele LAUMANN» (en anglès americà). [Consulta: 9 setembre 2020].
# Philip Erenberg

Philip Erenberg (Lojeŭ, 16 de març de 1909 - West Hollywood, 2 de febrer de 1992) va ser un gimnasta artístic estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
Nascut a Bielorússia, a l'Imperi Rus, era jueu. Va arribar als Estats Units cap al 1912 amb tres anys amb la seva família, primer a Chicago i posteriorment a Los Angeles. Va estudiar a la Universitat de Califòrnia a Los Angeles, on es va llicenciar en medicina el 1934.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova del llançament de maces del programa de gimnàstica, en quedar rere George Roth.
El 2010 fou inclòs al Southern California Jewish Sports Hall of Fame.

## Referències

* ↑ Encyclopaedia Judaica, Volume 15, 1996.
* ↑ Bob Wechsler (2008). Day by Day in Jewish Sports History, ISBN 9780881259698, KTAV Publishing House.
* ↑ «Jewish Olympic Medalists». www.jewishvirtuallibrary.org.
* ↑ George Eisen. «Jewish Olympic Medalists». www.jewishsports.net.
* 1 2 3 «An Olympian's oral history Philip R. Erenberg, 1932 Olympic Games, gymnastics». la84.org, 1988.
* ↑ «Olympedia – Phil Erenberg». [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «PHILLIP ERENBERG, MD; Gymnastics - 2011». Southern California Jewish Sports Hall of Fame.
# Ramón María Aller Ulloa

Ramón María Aller Ulloa (Lalín, 3 de febrer de 1878 - Lalín, 28 de març de 1966) fou un astrònom gallec. Fou el pioner de l'estudi astronòmic a Galícia, fundà l'Observatori Astronòmic de la Universitat de Santiago de Compostela i descobrí quatre estrelles dobles.

## Obres

* Astronomía a simple vista (1948)

## Referències

* ↑ Docobo, José Ángel «Ramón María Aller Ulloa (1878-1966)». el Correo Gallego, 28-03-2016 [Consulta: 31 març 2016].
* 1 2 «Sae en galego o compendio de astronomía de Ramón María Aller». GCiencia, 28-03-2016 [Consulta: 31 març 2016].