OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu Botero

El Museu Botero de Bogotà, Colòmbia, conté una col·lecció de 123 obres de Fernando Botero i 85 d'altres artistes com Balthus, Georges Braque, Marc Chagall, Salvador Dali, Joan Miró, Pablo Picasso, Sonia Delaunay, Claude Monet i Henri Matisse. És visitat per 500.000 persones anualment. D'entrada gratuïta, està situat al barri de La Candelaria de Bogotá, al costat de la Biblioteca Luis Ángel Arango i el Museu d'Or de Bogotá.
En el 2000, l'artista colombià Fernando Botero va donar 208 peces d'art, 123 de la seva pròpia obra i 85 d'altres artistes internacionals, al Banc de la República de Colòmbia que va comprar una mansió colonial per ubicar la col·lecció. La casa habia estat el Palau Arquesbisbal de Bogotà que va ser destruït per un incendi i reconstruït pel Banc de la República.

## Galeria

* Claude Monet. El Geldersekade de Amsterdam en invierno, 1871-1874.
* Eugène Boudin. El puerto de Trouville, 1884.
* Gustave Caillebotte. La llanura de Gennevilliers, 1884.
* Camille Pissarro. El Louvre, mañana brumosa, 1901.
* Edgar Degas. Mujer en el baño, 1902.

## Referències

* ↑ «Museo Botero, un ícono cultural en Bogotá». Vanguardia, 12-01-2016 [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ «El Museo». banrepcultural.org [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ «Fitxa - Museu Botero». The Saatchi Gallery [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ Saldarriaga, John «Obras donadas por Botero: 400». El Colombiano [Consulta: 1r setembre 2016].

## Enllaços externs

* Obres del Museu Botero a Google Arts&Culture
# El Rocàs

El Rocàs és una muntanya de 248 metres que es troba al municipi de Sant Gregori, a la comarca catalana del Gironès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Crims irlandesos. La desaparició

La desaparició és un telefilm de ficció criminal alemany del 2021 dirigit per Züli Aladag. És el tercer episodi de la sèrie de pel·lícules d'ARD Crims irlandesos. Désirée Nosbusch interpreta la sensible psicòloga policial Cathrin Blake, al costat de Declan Conlon, Mercedes Müller, Rafael Gareisen, Vincent Walsh i l'actor convidat Jonathan Delaney Tynan. S'ha doblat al català per TV3, que el va emetre per primer cop el 18 de setembre de 2022.
El rodatge va tenir lloc simultàniament amb el del quart episodi posterior, Perdó, del 23 de setembre al 22 de novembre de 2019 a la costa oest d'Irlanda i a Galway.
La pel·lícula es va projectar a l'ARD Mediathek el 23 de març de 2021. Es va emetre per primera vegada el 25 del mateix mes com a part de l'espai de thriller policial dels dijous en horari de màxima audiència al canal Das Erste. La primera emissió va ser vista per 5,72 milions d'espectadors, el que correspon a una quota de pantalla del 17,5%. Dels espectadors més joves, un 6,8% van decidir veure la pel·lícula.

## Sinopsi

És la nit de Samhain, quan més a prop s'està del món dels esperits. Dues amigues, la Holly i l'Amy, surten disfressades amb ganes de passar-ho bé. Aquest cop, l'estricte pare de la Holly els ho ha permès. Després del concert, tot tornant cap a casa amb el seu xicot, algú l'agredeix a ell i la segresta a ella. Tot el que té el pare per començar la investigació és un dit de la Holly que algú li ha deixat a la porta de casa.

## Referències

* ↑ «Der Irland-Krimi: Das Verschwinden - Filmkritik» (en alemany). TV Spielfilm. [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ Désirée Nosbusch dreht Irland-Krimi für die ARD In: Welt, 3. Oktober 2018. Abgerufen am 17. Mai 2020.
* ↑ «Crims irlandesos: La desaparició». ésAdir. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ Abgedreht: „Samhain oder Die Nacht der Toten“ (AT) & „Vergebung“ (AT) degeto.de
* ↑ «Der Irland-Krimi - Das Verschwinden, TV-Film (Reihe), 2019-2020» (en alemany). Crew United. [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ «Primetime-Check: Donnerstag, 25. März 2021».
* ↑ CCMA. «Programació de TV3». [Consulta: 17 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Crims irlandesos. La desaparició a daserste.de (alemany)
# 2 de 10 amb folre, manilles i puntals

El 2 de 10 amb folre, manilles i puntals o torre de 10 amb folre, manilles i puntals, anomenat també simplement 2 de 10 o torre de 10, és un castell de gamma extra mai realitzat ni intentat, de 10 pisos d'alçada i 2 persones per pis, reforçat amb tres estructures suplementàries: el folre al pis de segons, les manilles al pis de terços i els puntals o ajuts al pis de quarts. Fins avui no l'ha portat mai ningú a plaça.
Sempre s'havia considerat un castell extremadament difícil, tant, que pocs arribaven ni tan sols a considerar-lo. Doncs aquest castell afegeix la dificultat d'un castell com el 2 (o torre) de 9 amb folre i manilles que ja és gamma extra per si sol a la de pujar-lo un pis més.
La temporada 2016 però, va significar la consolidació dels castells amb folre i manilles, arribant a l'extraordinària xifra de 53 descarregats i 14 més de carregats (i amb una alta efectivitat, ja que només 9 quedaren en intent). Concretament, colles com els Castellers de Vilafranca que arribaren a adquirir-hi un domini excepcional amb 25 castells amb folre i manilles descarregats i 2 més de carregats, els Minyons de Terrassa que entre aquella temporada i l'anterior sumaven un total de 25 castells amb folre i manilles descarregats i 5 més de carregats, o la Colla Vella dels Xiquets de Valls que també entre les temporades 2015 i 2016 dominaren aquestes estructures amb 16 descarregats i 8 més de carregats; concentraren aquesta consolidació. No és estrany doncs que algunes d'aquestes colles, com els Minyons de Terrassa, comencessin a plantejar-se aquest castell a finals d'aquella temporada.
L'agost del 2017, la Comissió Assessora del Concurs de Castells de Tarragona va decidir, per primer cop, incorporar el 2 de 10 amb folre, manilles i puntals a la taula de puntuació que s'hauria d'utilitzar al XXVII Concurs de castells de Tarragona. Va ser classificat dins del grup 7 i subgrup 3, que és el de més dificultat de la taula.

## Referències

* 1 2 «Base de Dades Coordinadora – Jove Tarragona». www.cccc.cat. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Diari Casteller | Els Minyons comencen a explorar el 2 de 10 amb folre, manilles i puntals». Diari Casteller. Arxivat de l'original el 2016-11-14 [Consulta: 14 novembre 2016]. Arxivat 2016-11-14 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-11-14. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «La taula de puntuacions del XXVII Concurs de Castells valorarà només un castell carregat». Concurs de Castells, 22-08-2017 [Consulta: 4 desembre 2017].

## Vegeu també

* Pilar de 9 amb folre, manilles i puntals
* 2 de 9 amb folre i manilles
* 2 de 8 sense folre
* 2 de 9 amb folre
Construccions castelleres :
Castells de la gamma de nou i deu :
Castells de la gamma de vuit :
Castells de la gamma de set :
Castells de la gamma de sis :
Els pilars, malgrat no tenir igual nombre de pisos que els castells de la mateixa gamma, sí que comparteixen un nivell de dificultat semblant als castells de la gamma corresponent. *: La cursiva indica castells mai assolits. :
# Wolfgang Wagner (nedador)

Wolfgang Wagner (Gera, 6 d'agost de 1938) és un nedador alemany, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. Era especialista en esquena.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà dues proves del programa de natació. Destaca la sisena posició en els 100 metres esquena, mentre en els 4x100 metres estils quedà eliminat en sèries. El 1964, als Jocs de Melbourne, quedà eliminat en semifinals dels 200 metres esquena.
En el seu palmarès destaquen dues medalles al Campionat d'Europa de natació, de bronze en els 100 mestres esquena el 1958, i de plata en els 200 metres esquena el 1962. A nivell nacional va guanyar els 100 títols d'Alemanya de l'Est el 1954, 1958 a 1961 i 1963, i els títols del 200 esquena de 1961 a 1964.

## Referències

* 1 2 Wolfgang Wagner a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
# Platja de Buda

La platja de Buda és una platja natural del municipi de Sant Jaume d'Enveja (Montsià), situada al Parc Natural del Delta de l'Ebre, a línia de costa de l'illa de Buda. Està delimitada a l'extrem sud amb la desembocadura de la Gola de Migjorn, que la separa de la platja de l'Alfacada, i a l'extrem nord per la Gola de Llevant, que la separa de la platja de l'illa de Sant Antoni, al límit del terme de Deltebre (Baix Ebre). Té una longitud de 4.334 metres i una amplada de 120 metres, formada per sorra fina i mitjana. Al rereplatja hi ha un cordó dunar amb rereduna. L'accés està restringit, per entrar-hi cal una autorització expressa.

## Referències

* ↑ «Fitxes platges». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Isla de Buda». Arrozales y Ganaderia del Delta, SA.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Illa de Buda al delta de l’Ebre». Estació Nàutica La Ràpita.
# Museu Ludwig

El Museu Ludwig és un museu d'art contemporani de la ciutat de Budapest fundat l'any 1989. El museu té una superfície de 3300 m² i ocupa 4 plantes a prop del Teatre Nacional d'Hongria, al costat del Danubi de Pest. Compta amb un arxiu i una biblioteca especialitzada. La base de la col·lecció són les obres donades pel matrimoni alemany Peter (1925-1996) i Irene Ludwig (1927-2010).

## Història

El 1989, Peter i Irene Ludwig van donar 70 obres d'art contemporani internacional a la Galeria Nacional d'Hongria i en van cedir 96 més en dipòsit permanent. La Galeria Nacional d'Hongria va afegir obres d'art contemporànies de la seva pròpia col·lecció, creant així els fonaments del museu d'art contemporani que es va anomenar per primera vegada Ludwig Múzeum Budapest en honor a la parella col·leccionista d'art.
Amb el pas dels anys, la col·lecció de quadres de Picasso dels Ludwig, d'unes 800 peces, va esdevenir la més gran del món. Tanmateix, la parella també va començar a col·leccionar pintures d'artistes de la República Democràtica Alemanya, la Unió Soviètica, Bulgària i Hongria. Avui dia, la major part de la col·lecció Picasso es troba al Museu Ludwig de Colònia. El Museu Ludwig de Budapest va rebre tres quadres del Picasso tardà i una sèrie de làmines decorades amb escenes de curses de braus.
Després de la mort de la parella, la Fundació Ludwig continua operant des de la ciutat alemanya d'Aquisgrà. A Budapest, el Museu Ludwig va obrir al públic per primera vegada al Castell de Buda el 1991. La seva exposició permanent inclou peces d'Andy Warhol, Claes Oldenburg, Roy Lichtenstein, Robert Rauschenberg, Georg Baselitz, A. R. Penck, Jörg Immendorff i Markus Lüpertz. El 1996, va reobrir amb el nom de Ludwig Múzeum - Kortárs Művészeti Múzeum, i el 2005 es va traslladar a la seva ubicació actual.

## Referències

* ↑ «El Museo Ludwig» (en castellà). [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Woods, John. «¡Nueva pintura de Picasso llegó al Museo Ludwig de Budapest!» (en castellà), 25-09-2021. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ «Ludwig Museum of Contemporary Art, Budapest, Hungary» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2023].

## Bibliografia

* Néray Katalin: A fehér kockától a fekete dobozig. Gondolatok a kortárs művészet múzeumi bemutatásáról. Magyar Felsőoktatás, 1997/9. sz.
* Ludwig Múzeum Budapest – Kortárs Művészeti Múzeum. Válogatás a gyűjteményből /szöveg: Néray Katalin, fotó: Rosta József. Budapest, 2000. Ill. 146 o. ISBN 963004174X
* A Gyűjtemény. Szerk.: Bencsik Barnabás – Szipőcs Krisztina. Ludwig Múzeum – Kortárs Művészeti Múzeum, Budapest, 2010. 347. o. ISBN 978 9639537 26 2
# Crims irlandesos. El preu del silenci

Crims irlandesos. El preu del silenci (títol original en alemany, Der Irland-Krimi: Preis des Schweigens) és una pel·lícula de ficció policial alemanya 2022 dirigida per Alexander Dierbach. És la sisena entrega de la sèrie de pel·lícules de ficció criminal d'ARD Crims irlandesos. Es va emetre per primer cop el 6 d'octubre de 2022 en horari de màxima audiència al canal Das Erste, encara que va estar disponible en línia dos dies abans. La primera emissió a Alemanya va ser vista per 5,62 milions d'espectadors i va aconseguir una quota d'audiència de 22,2%. S'ha doblat i subtitulat al català per a TV3, que va estrenar-la el 20 d'octubre de 2024.
El rodatge del telefilm va durar del 4 d'octubre al 3 de novembre de 2021 sota el títol de treball Für Sophie i va tenir lloc a la costa oest d'Irlanda i a Galway.

## Referències

* 1 2 «Nosbusch, Gaffron, Sarbacher, Bock, Tiefenbacher, Dierbach. Frauen- vs. Männerfilm».
* ↑ «Der Irland-Krimi: Preis des Schweigens | Film-Rezensionen.de» (en alemany), 06-10-2022. [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ «Filmkritik».
* ↑ «Crims irlandesos - T1xC6 - El preu del silenci». 3Cat. [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ «Der Irland-Krimi - Preis des Schweigens» (en alemany). crew united.
# Euristhmus sandrae

Euristhmus sandrae és una espècie de peix de la família dels plotòsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima tropical que viu fins als 80 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ogilby J. D., 1899. Contributions to Australian ichthyology. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 24 (pt 1). 154-186.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Murdy, E. O. i C. J., Jr. Ferraris, 2006: A revision of the marine eel-tailed catfish genus Euristhmus (Teleostei: Siluriformes: Plotosidae). The Beagle, Records of the Museums and Art Galleries of the Northern Territory v. 22: 77-90.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Ferraris, Carl J.: Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types. Zootaxa, 1418:1-628. 8 de març del 2007. ISBN 978-1-86977-058-7. PDF (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Radoslav Nesterović

Radoslav Nesterović, també conegut com a Rašo Nesterovic, (serbi: Радослав Нестеровић - Рашо), (30 de maig de 1976) és un jugador professional de basquetbol eslovè. També té les nacionalitats sèrbia (és fill de pares serbis) i grega.
La seva etapa a Europa la començà a les categories inferiors del KD Slovan, ingressant més tard al Partizan de Belgrad. Durant la Guerra dels Balcans marxà a Grècia, al PAOK, on obtingué la nacionalitat grega i adoptà el nom Radoslav Makris. Més tard jugà al KK Union Olimpija i Virtus (Kinder) Bologna, passant el 1999 a l'NBA on ha defensat els colors de Minnesota Timberwolves, San Antonio Spurs, Toronto Raptors i des del 9 de juliol de 2008 d'Indiana Pacers.
També ha jugat a la selecció d'Eslovènia, de la qual es retirà el 2008, participant en el Campionat d'Europa de 2005 i en el Mundial de 2006.

## Referències

* ↑ «Nesterovic playing history page on the official Italian league website». Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 27 febrer 2009].
* ↑ RAPTORS: Report: Jermaine O’Neal Headed to Toronto

## Enllaços externs

* Perfil oficial NBA.com
* It's Rasho's World
# Xavier Lesage

Xavier Lesage (Moret-sur-Loing, 25 d'octubre de 1885 - Gisors, 3 d'agost de 1968) va ser un militar i genet francès, especialista en doma, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Després de la Primera Guerra Mundial fou destinat a l'Escola d'Equitació de Saumur, on en fou el primer instructor entre 1935 i 1939.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en la prova de doma individual del programa d'hípica, amb el cavall Plumard. Vuit anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla d'or en les proves de doma individual i per equips, amb el cavall Taine.
Fou condecorat amb la Legió d'Honor.

## Referències

* 1 2 «Xavier Lesage Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de juny 2009. [Consulta: 10 abril 2018].
# Museu Miho

El Museu Miho es troba al sud-est de Kyoto, Japó, prop de la ciutat de Shigaraki, a la Prefectura de Shiga . Aquest museu va ser el somni de Mihoko Koyama (de qui pren el nom), la propietària de l'empresa tèxtil Toyobo i una de les dones més acabalades del Japó. L'any 1970 Koyama fundà el moviment espiritual Shinji Shumeikai que actualment té uns 300.000 membres a tot el món. A la dècada de 1990 Koyama encarregà que el museu es construís prop del temple Shumei de les Muntanyes Shiga.

## Col·lecció

El museu Miho hostatja la col·lecció privada d'antiguitats asiàtiques i occidentals de Mihoko Koyama, comprades per l'organització Shumei els anys anteriors a l'obertura del museu el 1997. Disposa d'unes 2.000 peces de les quals unes 250 s'exposen a la vegada. Entre els objectes n'hi ha uns 1.250 pertanyents a l'Imperi Aquemènida. Alguns estudiosos han dit que aquests objectes dormen part del Tresor de l'Oxus.

## Arquitectura

Mihoko Koyama i la seva filla, Hiroko Koyama, encarregaren a l'arquitecte I. M. Pei el disseny del Musu Miho. Aproximadament les tres quartes parts dels 17.400 m2 es troben sota terra escavades en una muntanya rocosa.

## Notes

* ↑ «Luck, trickery and treasure in Koka City». , 08-03-2009 [Consulta: 26 agost 2014].
* ↑ «Encyclopedia of Shinto».
* ↑ Reif, Rita «ARTS/ARTIFACTS; A Japanese Vision of the Ancient World». The New York Times, 16-08-1998 [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ Curtis, John «The Oxus Treasure in the British Museum». Ancient Civilizations from Scythia to Siberia, 10, 3, 01-09-2004, pàg. 334. DOI: 10.1163/1570057042596397 [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ Southampton, Kathy Judelson; Pichikyan, I.R. «Rebirth of the Oxus Treasure: Second Part of the Oxus Treasure From the Miho Museum Collection». Ancient Civilizations from Scythia to Siberia, 4, 4, 01-01-1998, pàg. 306–383 [308–309]. DOI: 10.1163/157005797X00126 [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ Baker, Kenneth «Miho Lets Art Speak For Itself». The San Francisco Chronicle, 18-11-2007.
* ↑ Rosenblatt, Arthur. Building type basics for museums. John Wiley and Sons, 2001, p. 32. ISBN 0-471-34915-1.

## Enllaços externs

* Miho Museum
* Miho Museum Facebook
* Shumei Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# Deutsche Sinfonie

Deutsche Sinfonie, op. 50, és una composició per a solistes, cor i orquestra de Hanns Eisler. Malgrat el títol, es considera que té més l'estil d'una cantata que el d'una simfonia. Principalment compost entre 1935 i 1947, però no va ser completat fins al 1957, és un enquadrament d'onze moviments de poemes de Bertolt Brecht, escrits principalment a Cançons, Poemes i Cors de 1934, i per Ignazio Silone, adaptats per Eisler. Es va estrenar en la seva forma plena a l'Òpera Estatal Alemanya, Berlín de l'est, el 24 d'abril de 1959. Brecht havia mort el 1956.
El tema d'Eisler era l'avenç de Nazisme dins Alemanya. Tot i així el compositor va trobar dificultats en la representació i recepció de l'obra i d'aquí ve el període llarg de composició i desenvolupament. Quan els primers dos moviments (llavors subtitulada Una Simfonia Anti-Hitler) va guanyar un premi al 15è Festival de la Societat Internacional per Música Contemporània, obtenint una actuació promesa per a l'Exposició Universal de París (1937), el règim Nazi va persuadir el govern francès que va haver de cancel·lar l'actuació. No va ser fins al 1995 que l'obra fou finalment enregistrada en un estudi, amb solistes i la Leipzig Gewandhaus Orquestra dirigida per Lothar Zagrosek.

## Moviments

* Präludium
* Un dau Kämpfer in den Konzentrationslagern [Als lluitadors en els camps de concentració]
* Etüde für Orchester
* Erinnerung (Potsdam) [Memòria]
* En Sonnenburg
* Intermezzo für Orchester
* Begräbnis des Hetzers im Zinksarg [Enterrament del problemàtic en un taüt de zinc]
* Bauernskantate: A. Mißernte, B. Sicherheit, C. Flüstergespräche, D. Bauernliedchen [Cantata de camperols: Un. Fracàs de collita, B. Seguretat, C. Diàleg en murmuris, D. Cançó de la falç]
* Arbeiterkantate [Cançó de l'enemic de classe]
* Allegro für Orchester
* Epilog

## Referències

* ↑ Weber, Von Mirko «Klassiker der Moderne (33): Der Optimist. Wer die "Deutsche Sinfonie" hört, hat den ganzen Hanns Eisler in der Nussschale und ein halbes Jahrhundert dazu – politisch wie musikalisch». Die Zeit - Zeit Online, 06-03-2009 [Consulta: 9 desembre 2017].
# Maso (aranya)

Maso és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es poden trobar a la zona holàrtica i el sud-est d'Àsia.
Fou descrit per primera vegada per Eugène Louis Simon l'any 1884.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Maso alticeps (Emerton, 1909) – USA
* Maso douro Bosmans & Cardoso, 2010 – Portugal
* Maso gallicus Simon, 1894 – Europa, Algèria fins a Azerbaidjan
* Maso krakatauensis Bristowe, 1931 – Indonèsia (Krakatau)
* Maso navajo Chamberlin, 1949 – USA
* Maso politus Banks, 1896 – USA
* Maso sundevalli (Westring, 1851) (Espècie tipus) – Nortd-America, Europa, Tuquia, Caucasus, Rússia, Xina, Mongòlia, Japó

## Referències

* ↑ «Gen. Maso Simon, 1884». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Simon, E. Les arachnides de France. Tome cinquième, deuxième et troisième partie, 1884.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).