OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernat de Ripoll

Bernat de Ripoll (Regne de València, s. XIV – Constantinoble, 1352) va ser un noble i militar d'origen valencià, al servei de la Corona d'Aragó.
Va ser vicealmirall del Regne de València. Nomenat cavaller el 1340, va ser un dels caps de l'expedició que Pere el Cerimoniós va enviar contra Jaume III.
El 1351, comandà les quatre galeres aparellades a València que s'uniren a l'estol comandat per Ponç de Santa Pau prop de Constantinoble. Poc després, el 13 de febrer de 1352 va participar en la batalla del Bòsfor contra las galeres genoveses de nit i en plena tempesta i que acabà amb un resultat incert per les enormes pèrdues dels dos contendents. Durant la batalla, Bernat va morir com a conseqüència de les ferides rebudes.

## Bibliografia

* Bibl.: R. Tasis, La vida del rei En Pere III, Barcelona, Aedos, 1961 (2.ª ed.), Rafael. La vida del rei En Pere III. 2a edició. Barcelona: AEDOS, 1961.
# Barranc de l'Estany

El barranc de l'Estany és un curs fluvial que neix a la Mola de Genessies, dins les muntanyes de Tivissa-Vandellós, al municipi de Tivissa (Ribera d'Ebre), on rep el nom de barranc de Jovara. Discorre cap al sud-oest fins a la Masia de Frides, on gira cap al sud i canvia el nom per barranc de Frides, tornant a canviar més avall el nom per barranc de l'Eixorba, fins a arribar al municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre), on rep el nom de barranc de l'Estany, fins a desembocar al mar Mediterrani, on forma el Port de l'Estany, un petit port natural.

## Referències

* ↑ «Barranc de l'Estany». Ilercavònia.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «port de l’Estany». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Platja de l'Estany». Agència Catalana de l'Aigua.
# 101

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cent u.
* Aquest article tracta sobre l'any 101. Vegeu-ne altres significats a «101 (àlbum)».

## Esdeveniments

* L'emperador Trajà inicia la campanya de la Dàcia.
* Introducció del budisme a Indonèsia.
* Plutarc publica les seves Vides paral·leles.

## Naixements

* Herodes Àtic, retòric grec.

## Necrològiques

* Sant Joan apòstol (algunes fonts indiquen l'any 103) a Efes.
* Sant Climent de Roma, bisbe de Roma.

## Referències

* ↑ «Marc Ulpi Trajà». Enciclopèdia.cat.
* ↑ «Herodes Àtic». Enciclopèdia.cat.
* ↑ «John». The Biblie Timeline. [Consulta: 23 setembre 2023].
* ↑ Scorza Barcellona, Francesco. «Clemente I, santo» (en italià). Enciclopedia dei Papi. Treccani: l'enciclopedia italiana, 2000. [Consulta: 11 abril 2015].
# Cohen Live

Cohen Live: Leonard Cohen in Concert és un àlbum en directe del cantautor canadenc Leonard Cohen editat el 1994. Les cançons es van gravar en directe el 1988 a la I'm Your Man Tour i el 1993 a la The Future World Tour. Algunes de les cançons tenen lletres alterades, que s'imprimeixen a les notes de folre tal com s'han cantat.

## Llista de temes

* Dance me to the End of Love
* Bird on the Wire
* Everybody Knows
* Joan of Arc
* There is a War
* Sisters of Mercy
* Hallelujah
* I'm Your Man
* Who by Fire
* One of us Cannot be Wrong
* If it be Your Will
* Heart With no Companion
* Suzanne

## Referències

* ↑ Follet per al CD de Columbia 4771712
* ↑ «Cohen Live Leonard Cohen Live in Concert».
# Platja dels Canyerets (Santa Cristina d'Aro)

La platja dels Canyerets, o cala de Canyet, és una petita platja del municipi de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà), situada a la urbanització Rosamar, entre el turó de la Punta de Canyet, una formació rocallosa completament coberta de pins fins a la vora del mar, al sud, i la platja dels Canyerets del municipi de Sant Feliu de Guíxols, al nord, de la que està separada per unes roques. Orientada al sud-est, té una longitud de 40 m i una amplada de 36 m, formada per sorra gruixuda i grava. Hi desaigua el torrent de Canyet, amb els típics tubs de formigó, i a tocar de la punta de Canyet hi ha una rampa de ciment per a les embarcacions.

## Referències

* ↑ «Canyerets». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 106-107. ISBN 978-84-9791-895-4.
# Bosquerola de Tennessee

La bosquerola de Tennessee o bosquerola peregrina (Leiothlypis peregrina) és una espècie d'ocell de la família dels parúlids (Parulidae) que habita boscos i també matolls, criant des del sud-est d'Alaska i sud de Yukon, cap a l'est, a través del centre del Canadà fins al Labrador i oest de Terranova i cap al sud fins al sud del Canadà i zones limítrofes del nord-est dels Estats Units. Passa l'hivern a l'Amèrica Central i nord de la del Sud.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de Tennessee». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 08/02/2013 (català)
* ↑ Svensson, Lars; Mullarney, Killian; Settreström, Dan; Grant, Peter J. Guia d’ocells Europa i regió mediterrània (en català). Traducció: Jordi Font. Ediciones Omega, 2018, p. 417. ISBN 978-84-282-1534-3.
# Premi Beniamino Gigli

Els Premis Beniamino Gigli (habitualment abreujat Edison) són uns premis musicals finlandesos, atorgat a artistes que realitzen investigacions i estudis musicals sobre Beniamino Gigli.
El club finlandès Beniamino Gigli, afiliat a l'Òpera i Ballet Nacional de Finlandia, va establir el premi l'any 1993 i el guanyador és escollit pel consell d'administració de l'entitat.
El guardó va ser dissenyat per l'empresa de les Marches Roberta Arti Grafiche i representa Beniamino Gigli i algunes barris de Recanati.

## Guanyadors

| Any | Guanyador | Categoria |
| 1993 | Raimo Sirkiä | Tenor |
| 1994 | Peter Lindroos | Tenor |
| 1995 | Raili Viljakainen | Soprano |
| 1996 | Pietro Ballo | Tenor |
| 1997 | Riitta-Liisa Kyykkä | Pianista |
| 1998 | Roberto Bencivenga | Tenor |
| 1999 | Rossella Redoglia | Soprano |
| 2000 | Fabio Armiliato | Tenor |
| 2001 | Stefano Secco | Tenor |
| 2002 | Hannu Jurmu | Tenor |
| 2003 | Salvatore Fisichella | Tenor |
| 2004 | Gabriella Colecchia | Mezzosoprano |
| 2005 | Giorgio Casciarri | Tenor |
| 2006 | Simona Baldolini | Soprano |
| 2007 | Francisco Casanova | Tenor |
| 2008 | Andrea Cesare Coronella (també com a Cesare Dina) | Tenor |
| 2010 | Maurizio Graziani | Tenor |
| 2011 | Roberto De Biasio | Tenor |
| 2012 | Domenico Menini | Tenor |
| 2013 | Ivanna Speranza | Soprano |
| 2014 | Andrea Carè | Tenor |
| 2015 | Mika Kares | Baix |
| 2015 | Liisa Pimiä | Pianista |
| 2016 | Mario Leonardi | Tenor |
| 2016 | Torsten Brander | Influencer musical |
| 2017 | Camilla Nylund | Soprano |
| 2018 | Gilda Fiume | Soprano |

## Referències

* ↑ «Concerto per i 30 anni dell’Associazione Beniamino Gigli in Finlandia». iichelsinki.esteri.it. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 1994». Arxivat de l'original el 7 de novembre 2007. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Raili Viljakainen». Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2006. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 1996». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 1997». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 1998». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 1999». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 2000». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 2001». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 2002». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 2003». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 2004». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 2007». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Beniamino Gigli –palkinto vuonna 2011». [Consulta: 20 febrer 2024].
# Potencial Uehling

En electrodinàmica quàntica, el potencial d'Uehling descriu el potencial d'interacció entre dues càrregues elèctriques que, a més del potencial de Coulomb clàssic, conté un terme addicional responsable de la polarització elèctrica del buit. Aquest potencial va ser trobat per Edwin Albrecht Uehling el 1935.
Les correccions d'Uehling tenen en compte que el camp electromagnètic d'una càrrega puntual no actua instantàniament a distància, sinó que és una interacció que té lloc a través de partícules d'intercanvi, els fotons. En la teoria quàntica de camps, a causa del principi d'incertesa entre l'energia i el temps, un sol fotó pot formar breument un parell virtual partícula-antipartícula, que influeix en la càrrega puntual. Aquest efecte s'anomena polarització al buit, perquè fa que el buit aparegui com un medi polaritzable. Amb diferència, la contribució dominant prové de la partícula elemental amb càrrega més lleugera, l'electró. Les correccions d'Uehling són insignificants en la pràctica quotidiana, però permeten calcular les línies espectrals d'àtoms semblants a l'hidrogen amb alta precisió.

## Definició

El potencial de Uehling ve donat per (unitats $c=1$ i $\hbar =1$ )
$V(r)={\frac {-e^{2}}{4\pi r}}\left(1+{\frac {e^{2}}{6\pi ^{2}}}\int _{1}^{\infty }dx\,e^{-2rm_{\text{e}}x}{\frac {2x^{2}+1}{2x^{4}}}{\sqrt {x^{2}-1}}\right),$
d'on és evident que aquest potencial és un refinament del potencial de Coulomb clàssic. Aquí $m_{\text{e}}$ és la massa de l'electró i $e$ és la càrrega elemental mesurada a grans distàncies.
Si $r\gg 1/m$, aquest potencial es simplifica a
$V(r)\approx {\frac {-e^{2}}{4\pi r}}\left(1+{\frac {e^{2}}{16\pi ^{3/2}}}{\frac {1}{(m_{\text{e}}r)^{3/2}}}e^{-2m_{\text{e}}r}\right),$
mentre que per $r\ll 1/m$ tenim
$V(r)\approx {\frac {-e^{2}}{4\pi r}}\left(1+{\frac {e^{2}}{6\pi ^{2}}}\left(\log {\frac {1}{m_{\text{e}}r}}-\gamma -{\frac {5}{6}}\right)\right),$
on $\gamma$ és la constant d'Euler-Mascheroni (0,57721...).

## Referències

* ↑ Uehling, E. A. Physical Review, 48, 1, 1935, pàg. 55–63. Bibcode: 1935PhRv...48...55U. DOI: 10.1103/physrev.48.55.
* ↑ Schwartz, M. D.. «16». A: Quantum Field Theory and the Standard Model (en anglès). Cambridge University Press, 2013. ISBN 978-1-107-03473-0.
* ↑ Berestetskiĭ, V. B.; J. B. Sykes, J. S. Bell. Quantum electrodynamics (en anglès). 2a edició. Oxford: Butterworth-Heinemann, 2008. ISBN 978-0-08-050346-2. OCLC 785780331.
* ↑ Berestetskiĭ, V. B.; J. B. Sykes, J. S. Bell. Quantum electrodynamics (en anglès). 2a edició. Oxford: Butterworth-Heinemann, 2008. ISBN 978-0-08-050346-2. OCLC 785780331.
* ↑ Greiner, Walter. Quantum Electrodynamics (en anglès). Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg, 2003. DOI 10.1007/978-3-662-05246-4. ISBN 978-3-540-44029-1.
# Henri Storck

Henri Storck (1907-1999) fou un dels pioners del cinema experimental a Bèlgica. La seva prolífica obra abraça des de l'onirisme fins al documental social o els films sobre pintura, branca de l'art a la qual també es va dedicar. Va defensar incansablement el reconeixement i la difusió del cinema, i amb aquest objectiu va fundar, entre altres institucions, el Royal Film Archive of Belgium i la International Association of Documentary Filmmakers. Com a actor, va treballar amb cineastes tan destacats com Jean Vigo o Chantal Akerman, i va codirigir el film Misère au Borinage amb Joris Ivens.

## Referències

* ↑ «Henri Storck». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Pic de Clarabide

El Pic de Clarabide és una muntanya de 3.020 m d'altitud, amb una prominència de 100 m, que es troba al massís de Perdiguero, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França).
Accedint des de la vall d'Estós és un dels tres mils més senzills de l'Aragó igual que el Taillón, Bachimanya, Batoua i fins i tot el Mont Perdut, Pocets i Aneto.
Està situat en un circ de muntanyes granítiques, el Clarabide és una excursió típica a l'estiu des del refugi d'Estós, assequible per a persones d'un nivell físic mitjà. Es tracta d'una pujada de 1.193 metres de desnivell, mantinguda i sense descansos, que parteix per darrere dels serveis del refugi, segueix la direcció nord-est entrant al barranc de Gias, per continuar pel marge esquerre del Forau d'O, per arribar a l'Ibon de Gias, a dues hores del refugi. Cal arribar al coll a 2.900 metres per a després per un pas de caos de pedres marcat amb fites es va guanyant alçada arribant al cim en un escàs quart d'hora, gaudint des del cim d'una vista impressionant.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
* 1 2 Aragón, El Periódico de «La cumbre más amable» (en castellà). El Periódico de Aragón.
# Discovery Channel

Discovery Channel és un canal de televisió per cable propietat de Discovery Communications, i un senyal d'entreteniment, cultura i educació distribuïda virtualment en el mercat de televisió de pagament a tot el món. La marca és coneguda principalment per la seva varietat de programació científica, particularment documentals i programes sobre la naturalesa. Discovery Channel es va llançar el dia 17 de juny de 1985 als Estats Units.

## En el Món

Discovery Channel arriba a més de 450 milions de llars en més de 160 països. En diversos d'aquests, Discovery Channel està disponible en plataformes digitals via satèl·lit que ofereixen una mateixa programació en diversos idiomes o subtítols (inclosos el castellà, alemany, portuguès, italià, danès, grec, polonès, hongarès, romanès i hindi).

## Mercat i Marques

Durant el Tour de França a 2004, la companyia Discovery Channel va anunciar que es convertiria en el principal patrocinador del Discovery Channel Pro Cycling Team del 2005, participat per l'heptacampió Lance Armstrong.
També es troba fundant la construcció del Discovery Channel Telescope Arxivat 2007-03-03 a Wayback Machine., juntament amb l'Observatori Lowell.
# Penny Pax

Penny Pax (18 de febrer de 1989; Miami, Florida) és una actriu porno i model eròtica estatunidenca.

## Biografia

Penny Pax, nom artístic de Kaila Katesh Freas, va néixer a la ciutat de Miami (Florida) en el si d'una família amb ascendència irlandesa i alemanya. Va residir des de molt jove a Sacramento (Califòrnia) i Hawái abans de mudar-se a Nova Zelanda, on va realitzar el batxillerat. Nou mesos més tard, es mudaria de nou a Florida, on resideix en l'actualitat.
Va treballar com a socorrista durant cinc anys en l'estat, és membre de la International Swimming Hall of Fame i del Seminole Hard Rock Hotel and Casino Hollywood.
Va ingressar en la indústria del cinema porno en el mes de novembre de 2011, als 22 anys. En l'any 2012 va participar en la pel·lícula independent de terror Bloody Homecoming i l'any 2013 va rebre la nominació en els Premis AVN a Millor actriu revelació.
Més tard va rodar Submission of Emma Marx: Boundaries, una adaptació en clau de paròdia porno del best seller Cinquanta ombres de Grey. Per la seva actuació en aquesta pel·lícula va guanyar el Premi AVN a la Millor actriu de l'any 2016.
Fins a l'actualitat, ha rodat més de 260 pel·lícules.
# Caecilia subdermalis

Caecilia subdermalis és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae endèmica de Colòmbia que habita en montans humits tropicals o subtropicals, terres de pastures, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia subdermalis Taylor, 1968» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia subdermalis: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2019: e.T59527A61415591» (en anglès). UICN Red List, 04-06-2019. DOI: 10.2305/iucn.uk.2019-3.rlts.t59527a61415591.en.
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia subterminalis». [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia subdermalis Taylor, 1968 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 18 octubre 2024].
# Rugby Club Sitges

El Rugbi Club Sitges és una entitat esportiva de La Vila de Sitges, Barcelona, dedicada a la pràctica de Rugbi des de 1987. Els seus colors són el blau i el verd, al·legoria dels colors del mar i de la muntanya que ens flanquegen. En l'actualitat, participa en la competició de Lliga Nacional Espanyola de Rugbi de Primera Divisió i en les Competicions de Lliga Catalana de Rugbi en les categories, sènior, femení, juvenil, cadet i infantil. L'Escola del Rugbi Club Sitges, amb les seccions, mini, prebenjamí, benjamí i aleví, és un dels principals motors de l'activitat esportiva del club amb un creixement exponencial des de la seva creació en 1997. El Rugbi Club Sitges explica també amb una activa secció de Veterans i des de 1995 organitza anualment el torneig Seven Playa de Sitges.

## Orígens

La història del Rugby Club Sitges començà al novembre de 1987 quan dos amics i exjugadors, Francesc Jiménez (C.N. Poble Nou) i Fran López (R.C.D. Espanyol), funden el club a la Vila Sitges. Als seus inicis, es va formar un equip sènior que es va anant consolidant amb l'integració de joves novells i inexperts amb un grup de jugadors veterans que residien a Sitges. Els primers entrenaments es realitzen a la platja, al desembre de 1987.
El 13 de gener de 2002 es va inaugurar el Camp de Rugby de Santa Bàrbara on, després de 14 anys de història, per fi el Rugby Club Sitges disputà el seu primer partit oficial com local a Sitges. Curiosament, en aquell partit novament es van enfrontar els equips sènior del Rugby Club Sitges i el C. N. Montjuïc. L'equip sènior masculí va aconseguir el títol de campió de la Divisió d'Honor Catalana de rugbi en 2021, ascendint a Divisió d'Honor B de Rugbi, on va romandre fins al seu descens en 2023.

## Referències

* ↑ Sitges, Ajuntament de. «Ajuntament de Sitges». [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Rugby a Sitges, després de 14 anys». [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ «El Rugby Club Sitges haurà de decidir aquesta setmana si la temporada vinent jugarà a Divisió d’Honor B». Radio Maricel, 19-05-2021. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «ESPORTS: el Rugby Club Sitges s’acomiada de la Divisió d’Honor B i el Club Patí Subur Sitges es jugarà la permanència en la darrera jornada. La UE Sitges encaixa la primera derrota a la fase d’ascens i el Bàsquet Sitges no falla i guanya a l’Sfèric de Terrassa». Radio Maricel, 17-04-2023. [Consulta: 28 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Rugby Club Sitges - Lloc web oficial
# Pic de Comau

El Pic de Comau és una muntanya de 2.335,1 metres d'altitud situada al sud-oest del Massís del Carlit, al límit entre els termes comunals d'Enveig i de Porta, tots dos de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona nord-oest del terme d'Enveig i a la nord-est del de Porta. És al sud del Punxó, al sud-oest del Coll de l'Home Mort, al nord-oest de les Esquerdes de Comau i del Serrat del Freser.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme del sud-oest del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ El Pic de Comau en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «El Pic de Comau en una de les rutes de Pirineos 3000». Arxivat de l'original el 2019-03-28. [Consulta: 28 març 2019].
# Pere Ponsgrau

Pere Ponsgrau, fill segurament de la masia de Ponsgrau, va néixer el dia 10 d'octubre de l'any 1700. A l'edat de 16 anys ingressà a l'ordre dels dominic. Fou catedràtic de teologia al convent de Santa Caterina de Barcelona. Es destacà per les seves proeses a l'Orient llunyà, al regne de Tonquing, on exercí de missioner durant divuit anys. Patí les conseqüències de persecucions continuades, per la qual cosa esdevingué màrtir. Mor l'any 1748.

## Referències

* ↑ Història de les comarques de Catalunya : Bages, p. 320. ISBN 8486538084.
# Placa de les Bismarck Septentrionals

La placa de les Bismarck Septentrionals és una microplaca tectònica de la litosfera de la Terra. La seva superfície és de 0,00956 estereoradiants. Normalment està associada amb la placa del Pacífic.
Es troba a l'oest de l'oceà Pacífic, i n'ocupa part de l'arxipèlag de Bismarck (illes de l'Almirallat, Mussau i Nova Irlanda), el nord-est del Mar de Salomó, el nord del Mar de Bismarck i una petita part de l'oceà Pacífic.
La placa de les Bismarck septentrionals està en contacte amb les plaques de Woodlark, Carolines, Pacífic, Mar de Salomó, Bismarck Sud i Manus.
El desplaçament de la placa de les Bismarck Septentrionals es produeix a una velocitat de 0.33° per milió d'anys en un pol d'Euler situat a 04°00' de latitud sud i 139°00' de longitud est (referència: placa del Pacífic).

## Referències

* (anglès) Peter Bird, Un model digital actualitzat dels límits de plaques,Geoquímica Geofísica Geosystems, 2003 PDF
# Pes superwèlter

Pes superwèlter, pes mitjà junior o pes mitjà lleuger, és una categoria competitiva de la boxa i d'altres esports de combat, la qual agrupa a competidors de pes intermedi. Dins la boxa, només existeix a la pràctica professional, comprenent els púgils que pesen més de 66,678 quilos (147 lliures) i menys de 69,853 quilos (154 lliures).

## Història

La divisió va ser establerta el 1962, quan el Consell de Control Austríac va reconèixer un combat entre Emile Griffith i Teddy Wright pel campionat mundial, realitzat el 7 d'octubre d'aquell any, el qual va guanyar Griffith. Tres dies després es va crear l'Associació Mundial de Boxa (WBA), quan Denny Moyer va derrotar a Joey Giambra. El Consell Mundial de Boxa va donar reconeixement al campió de la WBA fins al 1975, quan va organitzar un combat entre Miguel de Oliveira i José Durán, guanyat pel primer. La Federació Internacional de Boxa va organitzar la primera baralla per aquesta categoria el 1984, quan Mark Medal va guanyar el combat contra Earl Hargrove.
Alguns destacats boxejadors en aquesta categoria han estat Nino Benvenuti, Sugar Ray Leonard, Thomas Hearns, Julian Jackson, Roberto "Mà de Pedra" Durán, Óscar de la Hoya, Terry Norris, Floyd Mayweather Jr. i Mike McCallum. Winky Wright va ser el primer campió indiscutit després de 1975, quan va unificar el seu títol de la IBF amb Sugar Shane Mosley, reconegut per la WBC i la WBA el 13 de març de 2004, i conservant-lo fins al 2005.

## Campions mundials professionals

Campions recents de pes superwèlter :
| Associació | Des de | Campió | Rècord | Defenses |
| CMB | 5 de març de 2011 | Saúl Álvarez | 36-0-1 (26 KO) | 0 |
| AMB | 5 de juny de 2005 | Miguel Cotto | 35-2 (28 KO) | 0 |
| FIB | 27 de març de 2008 | Cornelius Bundrage | 30-4-0-1 (18 KO) | 0 |
| OMB | 3 de desembre de 2005 | Sergiy Dzinziruk | 37-0 (23 KO) | 6 |

## Enllaços externs

* "Categories masculines (12.6)", Reglament de l'Associació Mundial de Boxa (WBA) (anglès)
* "Categories femenines (Apèndix A)", Reglament de l'Associació Mundial de Boxa (WBA) (anglès)
* "Reglament Tècnic i de Competició. Apèndix C: terminologia per a les categories de pesos i el rang de pesos", Associació Internacional de Boxa Amateur.
# Pesahim

Pesahim (en hebreu: פסחים) és el tercer tractat de l'ordre Moed de la Mixnà i del Talmud de Babilònia. Aquest tractat parla principalment sobre les lleis de la festivitat jueva de Péssah i del sacrifici de l'anyell pascual. El tractat cobreix les lleis sobre el hamets, les lleis de l'ofrena del xai pascual i del delme, l'ordre del Séder de Pessa'h, i la llei dels parells.

## Referències

* ↑ www.learn.conservativeyeshiva.org/
Moed (סדר מועד)
Shabbat
Eruvin
Pesahim
Shekalim
Yoma
Sucà
Beitzà
Roix ha-Xanà
Taanit
Meguilà
Moed Katan
Haguigà :
# Pettineo (Sicília)

Pettineo (sicilià Pittineu) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2009 tenia 1.448 habitants. Limita amb els municipis de Castel di Lucio, Mistretta, Motta d'Affermo, Reitano, San Mauro Castelverde (PA) i Tusa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Antonini Sanguedolce | Llista cívica |