OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barraca d'artigaire (Sant Joan de les Abadesses)

Barraca d'artigaire és una construcció del municipi de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construccions molt rudimentàries de pedra seca i, normalment les més antigues, de forma rodona amb coberta de volta, també de pedra. Moltes d'aquestes barraques o orris d'artigaires també les recobrien amb gleves de fang i herba, que col·locaven entremig de la paret seca que formaven els rocs per aturar un xic més les humitats i les fredorades de les èpoques més crues del país. Normalment no posseïen cap mena de porta per entrar al minúscul aixopluc d'eines o vianda, malgrat que en algunes, i posterior a la seva construcció, alguns artigaires hi construïren algun tancat a l'accés de la barraca per salvar el contingut de dins de possibles destrosses o robatoris.

## Història

Aquest tipus de construccions foren molt utilitzats en el terme de Sant Joan de les Abadesses i rodalia. Antigament quan la gent de la vila conreaven feixes, horts, quintants, etc., per tot el terme del municipi, tots havien construït una barraca, algunes més rudimentàries que d'altres, però amb la mateixa finalitat: aixopluc de les eines que feien servir al camp, guardar-hi les viandes recollides o amagar-s'hi quan feia mal temps.
En el terme de Sant Joan de les Abadesses encara hi ha algun indret que s'anomena els Orris, els Orriots, les fonts de n'Orris, etc. Datació per referència de molts artigaires de la vila.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca d'artigaire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Vicente José Fernández Biurrun

Vicente José Fernández Biurrun (nascut a Sao Paulo, Brasil, l'1 de setembre de 1959) és un exfutbolista basc d'origen brasiler. Va jugar en la posició de porter.

## Trajectòria

Estava en la plantilla de la Reial Societat que es va proclamar campiona de lliga el 1981-1982, però Luis Miguel Arconada no el va deixar jugar un sol minut amb la samarreta de la Reial, pel que es va veure obligat a emigrar a l'Osasuna. Tampoc van ser fàcils els seus inicis en el club navarrès, perquè el guardameta Francisco Vicuña seria el titular de la meta osasunista durant la primera temporada de Biurrun, encara que debuta en primera divisió i disputa sis partits. Al següent any, Biurrun aconsegueix furtar la titularitat a Vicuña i juga 20 partits de lliga. Els anys posteriors serà el porter indiscutible del seu equip a pesar de l'arribada del jove Juan Carlos Unzué, una de les grans promeses del futbol espanyol.
En 1986 i gràcies al fet que el Futbol Club Barcelona ha decidit fitxar a Andoni Zubizarreta, el porter de la selecció, Biurrun entra en el canvi i passa a jugar en les files de l'Athletic Club. Durant quatre anys serà el porter indiscutible, per a fitxar posteriorment pel RCD Espanyol, on jugarà tres temporades, dues de les quals segueix sent el porter titular indiscutible, amb la difícil tasca de substituir al mític camerunès Thomas N'Kono, autèntic ídol de l'afició periquita.
Durant el seu tercer any en l'Espanyol, tot just juga cinc partits i retorna a la Reial Societat, on Alberto López és el porter titular indiscutible i Biurrun sol pot jugar quatre partits, retirant-se al final de la 1994-95.
Internacionalment, va ser porter de la selecció basca en algunes convocatòries.

## Referències

* ↑ «Edición del $dateTool.format('EEEE d MMMM yyyy', $document.date), Página $document.page - Hemeroteca - MundoDeportivo.com» (en castellà). El Mundo Deportivo. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Edición del dijous 23 juny 1983, Página 37 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 15 octubre 2022].
* 1 2 «Biurrun: «A los porteros se nos recuerda por los fallos que tuvimos»» (en castellà). El Diario Vasco, 16-04-2016. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ Segura, Arnau. «Un brasileño en San Mamés» (en castellà), 19-01-2018. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Edición del diumenge 11 novembre 1990, Página 14 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 15 octubre 2022].
# Ryszard Przybysz

Ryszard Przybysz (Koło, 8 de gener de 1950 - Łódź, 23 de febrer de 2002) fou un jugador d'handbol polonès que va competir entre les dècades de 1960 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol.
A nivells de clubs jugà al MKS Widzew i MKS Polesie (1962-1969) i Anilany Łódź (1969-1981, 1983). El 1982 jugà als Emirats Àrabs Units i el 1983-84 al club austríac SV Linz. Guanyà la lliga polonesa de 1983 i les copes poloneses de 1973 i 1977. Amb la selecció polonesa jugà 89 partits entre 1972 i 1978, amb un balanç de 246 gols marcats.

## Referències

* ↑ «Ryszard Przybysz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de juliol 2017. [Consulta: 7 juny 2019].
# Construcció de Cayley-Dickson

En matemàtiques, la construcció de Cayley-Dickson produeix una seqüència d'àlgebres sobre el cos dels nombres reals, cada una amb dimensió doble que l'anterior. Les àlgebres produïdes per aquest procés són conegudes com a àlgebres de Cayley-Dickson; atès que són una extensió dels nombres complexos, són nombres hipercomplexos. Totes aquestes àlgebres tenen els conceptes de norma i conjugat, sent la idea general que el producte d'un element i el seu conjugat hauria de ser el quadrat de la seva norma. La sorpresa és que per als primers passos, a més de tenir dimensió més alta, la següent àlgebra perd alguna propietat algebraica específica.

## Introducció
### Pas 1. El pas de $\mathbb {R}$ a $\mathbb {C}$

Els nombres complexos es poden escriure com parells ordenats $(a,b)$ de nombres reals $a$ i $b$, amb la suma definida component a component i el producte definit per l'expressió:
    $(a,b)(c,d)=(ac-bd,ad+bc).\,$
La conjugació d'un nombre complex quedarà definida per:
    $(a,b)^{*}=(a,-b).\,$
Com a primera conseqüència, el producte d'un nombre complex així format, pel seu conjugat $(a,b)^{*}(a,b)=(aa+bb,ab-ba)=(a^{2}+b^{2},0),\,$ és sempre un nombre real no negatiu, de manera que podrem definir la seva arrel quadrada (la norma del nombre complex):
    $|Z|=(z^{*}z)^{1/2}.\,$
aquest mateix procediment, amb unes lleugeres modificacions en la definició del producte i de la conjugació, ens permetrà definir els següents passos de la construcció de Cayley-Dickson.

### Pas 2. El pas de $\mathbb {C}$ a $\mathbb {H}$

a partir d'una parella $(a,b)$ de nombres complexos $a$ i $b$, podem definir el producte
    $(a,b)(c,d)=(ac-d^{*}b,da+bc^{*}).\,$
Observem dues variacions amb la fórmula que permetia el pas de ℝ a ℂ: aquí l'ordre és important, ja que el nou producte no serà commutatiu, i apareix el conjugat dels nombres complexos (doncs abans el conjugat d'un nombre real era ell mateix).
La conjugació quedarà definida com:
    $(a,b)^{*}=(a^{*},-b).\,$
De nou el producte d'un element pel seu conjugat serà un nombre real no negatiu:
    $(a,b)^{*}(a,b)=(a^{*},-b)(a,b)=(a^{*}a+bb^{*},ab-ab)=(|a|^{2}+|b|^{2},0).\,$
això ens permetrà definir la norma d'aquests parells ordenats. a l'àlgebra de dimensió quatre que formen aquests parells ordenats es coneix amb el nom de quaternions.

## El procediment general

El procediment general repeteix exactament les definicions donades en el segon pas (de ℂ a ℍ). De fet, el primer pas (de ℝ a ℂ) es pot veure com un cas particular del procediment general. En el tercer pas es construirien els octonions com parelles de quaternions. En el quart pas es construirien els sedenions com parelles d'octonions. El procés pot repetir indefinidament.

## Notes

* ↑ Hi ha variacions d'aquesta definició que condueixen a estructures idèntiques, excepte canvis de signe en els elements que formen la base de l'àlgebra.

## Referències

* Baez, John (2002), "The Octonions", Bulletin of the american Mathematical Society 39: 145-205, ISSN 0002-9904, doi:10.1090/S0273-0979-01-00934-X, <http://math.ucr.edu/home/baez/octonions/octonions.html>. (See "Section 2.2, The Cayley-Dickson Construction")
# Elimiotes

Els elimiotes (grec antic: Ἐλιμιῶται) foren una de les tribus dels epirotes, que vivia al país anomenat Elimea, i que van quedar sotmesos al Regne de Macedònia al segle iv aC, segons diuen Claudi Ptolemeu i Estrabó. Apareixen els noms d'alguns dels seus reis a les obres de Tucídides

## Referències

* ↑ Thucydides, Victor Davis Hanson, Robert B. Strassler The Landmark Thucydides, p. 152
* ↑ Richard A. Billows Kings and Colonists: Aspects of Macedonian Imperialism, p. 85
* ↑ Karl Otfried Müller The History and Antiquities of the Doric Race, Volum 1, p.409
# Juan María Amiano Mariñelarena

Juan María Amiano Mariñelarena (Lecaroz (Baztan), Navarra, 20 de novembre de 1947) fou un futbolista navarrès de les dècades de 1960 i 1970.

## Trajectòria

Es formà com a futbolista al modest Club Deportivo Oberena de la ciutat de Pamplona, club amb el qual jugà a Tercera Divisió. El desembre de 1968 fou fitxat pel RCD Espanyol, club que el cedí el que restava de temporada al RCD Mallorca, de la Segona Divisió, on una lesió de menisc li impedí disposar de molts minuts. La temporada 1969-70 fou novament cedit, aquest cop al seu antic club, el CD Oberena, a causa d'estar fent el servei militar obligatori a la zona. Finalment debutà amb l'Espanyol el 1970, disputant un total de 7 temporades, amb una xifra total de 174 partits a primera divisió i 41 gols i 7 partits europeus on marcà un gol. No destacava per la seva tècnica, sinó per la seva lluita i esforç, fet que li valgué l'estima de Sarrià, esdevenint titular a l'equip de José Emilio Santamaría. Les seves millors temporades al club foren la 1971-72, en la qual fou el màxim golejador de l'equip amb un total de 14 gols, i la 1972-73, en la qual marcà 13 gols. Deixà el club el 1977, després de ser suplent durant la darrera temporada, fitxant per la Unión Deportiva Salamanca, traspassat dins l'operació del fitxatge d'Ángel Lanchas. Al seu nou club marcà 6 gols la temporada 1977-78. En finalitzar la temporada ingressà a la Reial Societat, on acabà la seva carrera el 1981. En total jugà tres temporades un total de 49 partits, i marcà 6 gols. Es proclamà campió de lliga la temporada 1980-81, malgrat només disputar un minut a la competició. En total jugà 241 partits i marcà 50 gols a Primera. Disputà un partit amb la selecció catalana l'any 1971.

## Palmarès
### Reial Societat

* Lliga espanyola:
** 1980-81

## Referències

* ↑ «Amiano, goleador del Oberena, fichó por el Español». Mundo Deportivo, 06-12-1968. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Amiano un goleador inedito en Sarriá». Mundo Deportivo, 27-11-1970. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «AMIANO, EL TANQUE NOBLE». pericosonline.com, 23-01-2012. Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Juan María AMIANO». hallofameperico. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Sadatoshi Sugahara

Sadatoshi Sugahara (japonès: 菅原貞敬) (Noshiro, 18 de febrer de 1939) és un ex-jugador de voleibol japonès que va competir durant la dècada de 1960. El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol.

## Referències

* ↑ «Sadatoshi Sugahara Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 20 setembre 2019].
# Enrique Brasó Gómez de Alía

Enrique Brasó Gómez de Alía (Madrid, 1948 - 7 de desembre de 2009) va ser un guionista cinematogràfic espanyol, encara que també ha dirigit algun cop.

## Biografia

De molt petit participà com a actor als anuncis de Pelargón i participà com a actor en algunes produccions infantils. Va començar a estudiar medicina, però ho va deixar per col·laborar amb articles sobre cinema a les revistes Griffith, Fotogramas i Europa i al suplement literari del diari Informaciones. El 1974 va escriure Carlos Saura, primera biografia sobre aquest director.
El 1967 va fer el guió del curtmetratge Sherry querido i a començament de la dècada del 1970 va treballar als Estudios Moro i a Televisió Espanyola, on ver fer guions per Novela (1971), Estudio 1 (1972), Cuentos y leyendas (1976), i El quinto jinete (1977). El 1977 va dirigir la pel·lícula In Memoriam, amb guió adaptat per ell d'una narració d'Adolfo Bioy Casares, però va ser un fracàs. Tot i això, per televisió dirigiria un episodi d'El juglar y la reina (1978) i Cuentos eróticos (1980). Després va treballar com a actor de doblatge, encara que el 1988 va dirigir la sèrie El mundo de Juan Lobón i el 1995 un episodi de la sèrie A su servicio.
No tornaria el cinema fins al 2002, quan va fer amb Antonio Hernández el guió d'En la ciudad sin límites, per la que va ser nominat a la Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor guió original i va obtenir el Goya al millor guió original. El 2005 va redactar el guió d' Oculto, amb Antonio Hernández, i el 2007 va dirigir per TVE Fernando Fernán Gómez.

## Filmografia
### Com a director

* In Memoriam (1977)
* El juglar y la reina (un episodi, 1978)
* Cuentos eróticos (un segment, 1980).
* El mundo de Juan Lobón (1988)
* A su servicio (un episodi, 1995)

### Com a guionista

* Novela (un episodi, 1971),
* Estudio 1 (un episodi, 1972)
* Cuentos y leyendas (un episodi, 1976)
* El quinto jinete (un episodi, 1977)
* En la ciudad sin límites (2002)
* Oculto (2005)
* Fernando Fernán Gómez (2007)

## Llibres

* Carlos Saura (1974), ISBN 978-84-7330-006-3
* Conversaciones con Fernando Fernán Gómez (2002), ISBN 978-84-670-0311-6

## Referències

* ↑ Augusto M. Torres Enrique Brasó a Directores españoles malditos
* ↑ Enrique Brasó: "Mi intención es hacer una película poética", El País, 10 de novembre de 1976
* ↑ Ha fallecido Enrique Brasó al web d'ADOMA
* ↑ En la ciudad sin límites, al web dels Premis Goya
# Royale Union Saint-Gilloise

El R. Union Saint-Gilloise és un club de futbol de Bèlgica, del municipi de Vorst, tot i que el nom prové del barri veí de Saint-Gilles, de Brussel·les. El club va ser fundat l'1 de novembre de 1897. Fou un dels principals clubs de futbol del país abans de la Segona Guerra Mundial. Guanyà el seu primer títol el 1904, per a un total d'11. Entre 1933 i 1935 assoliren el rècord de 60 partits consecutius sense perdre. Després de la guerra declinà en el seu potencial. El 1963 baixà a segona divisió i des d'aleshores s'ha mantingut en les categories inferiors.

## Palmarès

* Lliga belga (11): 1903-04, 1904-05, 1905-06, 1906-07, 1908-09, 1909-10, 1912-13, 1922-23, 1932-33, 1933-34, 1934-35
* Copa de Bèlgica (3): 1912-13, 1913-14, 2023-24
* Supercopa de Bèlgica (1): 2024-25

## Enllaços externs

* Web oficial(anglès) (francès) (neerlandès)
# Tennis als Jocs Olímpics d'estiu de 1912 - Individual femení

La competició individual femenina va ser una de les proves del programa de tennis als Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912. La competició es disputà entre l'1 i el 4 de juliol de 1912, amb la participació de només 8 tennistes de 4 nacions.

## Classificació

| Posició | Nom | País |
| | Marguerite Broquedis | França |
| | Dorothea Koring | Imperi Alemany |
| | Margarethe Bjurstedt | Noruega |
| 4 | Edith Arnheim | Suècia |
| 5 | Annie Holmström | Suècia |
| 5 | Margareta Cederschiöld | Suècia |
| 7 | Sigrid Fick | Suècia |
| 7 | Ellen Brusewitz | Suècia |

## Quadre

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| A. Holmström | | |
| ningú | | | A. Holmström | 6 | 4 | 1 |
| E. Arnheim | | | E. Arnheim | 4 | 6 | 6 |
| ningú | | | | | | | E. Arnheim | 4 | 3 | |
| D. Köring | 7 | 6 | | | | | D. Köring | 6 | 6 | |
| S. Fick | 5 | 3 | D. Köring | | | | | | | |
| V. Bjurstedt | | | V. Bjurstedt | N | P | | | | | |
| M. Rieck | N | P | | | | | | | | | D. Köring | 6 | 3 | 4 |
| M. Cederschiöld | 8 | 8 | | | | | | | | | M. Broquedis | 4 | 6 | 6 |
| E. Brusewitz | 6 | 6 | M. Cederschiöld | 1 | 4 | | | | | |
| M. Broquedis | | | M. Broquedis | 6 | 6 | | | | | |
| J. Von Lobkowitz | N | P | | | | | M. Broquedis | 6 | 2 | 6 |
| M. Bjurstedt | | | | | | | M. Bjurstedt | 3 | 6 | 4 | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació |
| ningú | | | M. Bjurstedt | | | | | | | |
| ningú | | | G. Kaminski | N | P | | | | | | | E. Arnheim | 2 | 2 | |
| G. Kaminski | | | | | | | | | | | M. Bjurstedt | 6 | 6 | |

## Bibliografia

* Bergvall, Erik (ed.) (1913). a Adams-Ray, Edward (trans.).: The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Stockholm: Wahlström & Widstrand

## Enllaços externs

* Quadre individual femení Arxivat 2016-07-12 a Wayback Machine. a ITF (anglès)
* Tennis - Estocolm 1912 Arxivat 2008-04-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Sarah Stewart

Sarah Stewart (Dundee, 19 de juliol de 1911 - Troon, 8 de gener de 2008) va ser una nedadora escocesa que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va disputar dues proves del programa de natació. En els 4x100 metres lliures guanyà la medalla de plata formant equip amb Margaret Cooper, Ellen King i Iris Tanner; mentre en els 400 metres lliures fou quarta.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze als Jocs de l'Imperi Britànic de 1930.

## Referències

* 1 2 «Cissie Stewart Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2012. [Consulta: 27 novembre 2018].
# Safety integrity level

Safety integrity level (o també SIL, en anglès nivell d'integritat de seguretat) està definit com un índex relatiu de risc definit simplement com una mesura de seguretat. Els requisits per a un SIL determinat no són consistents en tots els estàndards de seguretat funcional. En els estàndards de seguretat europeus es defineixen 4 SILs, essent el nivell el més sever i l'1 el més baix.

## Assignació del SIL

Hi ha diferents mètodes per l'assignació del'índex SIL:
* Matriu de riscos
* Gràfics de riscos
* Mètode (LOPA, en anglès Capa d'anàlisi de protecció)

## Problemes amb el SIL

* Poca harmonització (equivalència) entre els diferents estàndards de seguretat.

## Certificació

La norma internacional IEC 61508 defineix l'índex SIL aqrupant-los en 2 taules segons la freqüècia de l'operació:
Per a operació sota demanda :
| L | Probabilitat de Fallida | PFD (power) | Factor de Reducció de Risc |
| 1 | 0.1–0.01 | 10$^{−1}$ – 10$^{−2}$ | 10–100 |
| 2 | 0.01–0.001 | 10$^{−2}$ – 10$^{−3}$ | 100–1000 |
| 3 | 0.001–0.0001 | 10$^{−3}$ – 10$^{−4}$ | 1000–10,000 |
| 4 | 0.0001–0.00001 | 10$^{−4}$ – 10$^{−5}$ | 10,000–100,000 |
Per a operació contínua :
| SIL | Probabilitat de Fallida per Hora | PFH (power) | Factor de Reducció de Risc |
| 1 | 0.00001-0.000001 | 10$^{−5}$ – 10$^{−6}$ | 100,000–1,000,000 |
| 2 | 0.000001-0.0000001 | 10$^{−6}$ – 10$^{−7}$ | 1,000,000–10,000,000 |
| 3 | 0.0000001-0.00000001 | 10$^{−7}$ – 10$^{−8}$ | 10,000,000–100,000,000 |
| 4 | 0.00000001-0.000000001 | 10$^{−8}$ – 10$^{−9}$ | 100,000,000–1,000,000,000 |

## Estàndards de seguretat

Els següents estàndards usen el SIL com a mesura de la fiabilitat i/o reducció de risc :
* ANSI/ISA S84 (Seguretat funcional de sistemes de seguretat pel sector de procesos industrials)
* IEC 61508 (Seguretat funcional de sistemes electrics/electrònins programables)
* IEC 61511 (Sistemes de Seguretat pel sector de procesos industrials)
* IEC 61513 (Indústria nuclear)
* IEC 62061 (Seguretat de maquinària)
* EN 50128 (Aplicacions ferroviàries – programari de control ferroviari)
* EN 50129 (Aplicacions ferroviàries – seguretat en sistemes electrònics per senyalització)
* EN 50402 (Sistemes fixos de detecció de gas)
* ISO 26262 (Indústria automotriu)
* MISRA, diversos (programari en aplicaciuons sector automotriu)
L'ús de l'índex SIL es pot aplicar diferentment de com s'explica a IEC EN 61508.

## Vegeu també

* Normativa de Seguretat funcional en procesos industrials: IEC 61508
* ASIL: nivell d'integritat de seguretat automotriu
* Seguretat elèctrica

## Referències

* ↑ «Frequently Asked Questions about Safety Integrity Levels - SIL FAQs» (en anglès). www.gmigasandflame.com. Arxivat de l'original el 2017-03-20. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ Pepperl+Fuchs. «Safety Integrity Level (SIL) | Functional Safety Management | What is SIL?» (en anglès). www.pepperl-fuchs.com. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «Functional safety in process instrumentation with SIL rating» (en anglès). siemens. Arxivat de l'original el 2017-03-14. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «Layer of Protection Analysis (LOPA) | AIChE» (en anglès). www.aiche.org. [Consulta: 13 març 2017].
# Carl Mansker

Carl Mansker (1935 - juliol 2019) fou un compositor i pianista de fama internacional nascut a Los Angeles l'any 1935.
Va començar a aprendre a tocar el piano amb nou anys. Des de bon principi va preferir improvisar a practicar i el que llavors era el seu professor, en Samuel Ball, el va animar a posar per escrit aquestes improvisacions.
Anys després, després d'una breu estada a na Marina i d'un any a Nova York, va ingressar a la Universitat de Califòrnia i va fer estudis en música. Llavors va estar-se uns anys a Nova York i d'allà va anar a Múnic, on va rebre una beca del land de Baviera per a estudiar piano amb el professor Rosl Schmid a la Musikhochschule München. Un cop es va haver graduat el 1967 va passar uns anys fent concerts arreu d'Europa.
El 1965, durant una gira de concerts per Espanya, es va enamorar de Deià, a Mallorca. Ha participat en el Festival Internacional de Música de Deià des que es va fundar el 1978, tant com a compositor com a intèrpret. El 1987 va ser l'encarregat d'escriure una òpera per al desè aniversari del Festival; va compondre El bon senyor Karnak per a un llibret en català de Josep Maria Llompart, que s'estrenà el juny de 1988 a l'obertura del Festival al Teatre Principal de Palma.
Des de 1969 ell i la seva dona, la pintora suïssa Antoinette Mansker, residiren a cavall de Múnic i Deià.
A més d'òpera, va escriure cançons (fins i tot 23 peces de haikus japonesos), música de cambra, un concert de piano, un concert grosso i la Simfonia Algabal.

## Referències

* Pàgina web personal Arxivat 2011-11-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Biografia al web The New Music USA Online Library (anglès)
# Seiko Shimakage

Seiko Shimakage (japonès: 島影せい子) (Sakata, 16 de febrer de 1949) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de voleibol de 1970.

## Referències

* ↑ «Mariko Okamoto Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 27 juliol 2019].