OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Binarisme de gènere

El binarisme de gènere és el fet de concebre i classificar el sexe i el gènere femení i masculí únicament en dues categories absolutes distintes, estàtiques i oposades, sense tenir-ne en compte ni l’àmplia varietat de condicions, identitats, rols i atributs, ni tampoc la seva performativitat.
És la classificació de sexe i gènere en dues formes diferents, oposades i desconnectades: el masculí i el femení. És un tipus general en un sistema discret de dos gèneres absoluts. Pot descriure una frontera social que desanima la gent a barrejar els rols de gènere o a identificar-se amb terceres formes d'expressió de gènere. També pot comportar alguns dels prejudicis que estigmatitzen a intersexuals, persones transgènere i queers, que no sempre poden encaixar perfectament en el binarisme de gènere.
El terme descriu el sistema en què una societat divideix la gent en els rols de gènere masculí i femení, les identitats de gènere i els atributs. El rol de gènere és un aspecte d'un sistema binari de gènere. Moltes de les societats conegudes han utilitzat el gènere binari per dividir i organitzar la gent, tot i que les maneres en què això succeeix sol diferir entre les diverses societats. Un aspecte universal del binarisme de gènere és el fet que les dones donen a llum. El binarisme de gènere es pot considerar com una forma d'orgenització, encara que alguns autors, com Riki Wilchins, argumenten que el binarisme de gènere divideixen i polaritzen la societat. Algunes religions s'utilitzen sovint com a autoritats per justificar i descriure el binarisme de gènere. L'Islam, per exemple, ensenya que les mares són les principals cuidadores dels fills i els catòlics només permeten als homes fer de sacerdots.
Les excepcions han existit àmpliament en el binarisme de gènere binari en la forma d'identitats transgènere específiquecs. A més de la identificació biològica de les persones intersexuals, les persones biològicament homes o dones han pres elements dels tots dos sexes o cap, com ara els nadius autòctons americans de doble esperit i els hijra de l'Índia. En l'Occident contemporani, les persones transgènere trenquen el binarisme de gènere en la forma de genderqueer o gènere no-binari. Els transsexuals tenen un lloc únic en relació amb el binarisme de gènere: tot i que en molts casos les seves transicions en l'expressió de gènere van d'una banda del binarisme de gènere a l'altra, encara s'ajusten al binarisme de gènere.

## Referències

* ↑ Iribarren, Teresa; Gatell Perez, Montserrat; Serrano-Muñoz, Jordi; CLUA i FAINÉ, Montserrat. «Literatura i violències masclistes. Guia per a treballs acadèmics». Edizioni Ca' Foscari (CC-BY), 2024. DOI: 10.30687/978-88-6969-747-0. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ Nestle, J. Howell, C. & Wilchins, R. (2002). GenderQueer: Voices From Beyond the Sexual Binary. Alyson Publications: USA.

## Enllaços externs

* És correcte parlar només de dos sexes?, Natalia Garcia Ariño, Elisabet Gonzalez Pellicer, Vilaweb, 2015 (català).
* Genderqueer Health (anglès).
# Coptostomabarbus bellcrossi

Coptostomabarbus bellcrossi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Luongo.

## Referències

* ↑ David L. & Poll M., 1937. Contribution à la faune ichthyologique du Congo Belge: Collections du Dr. H. Schouteden (1924-1926) et d'autres récolteurs. Ann. Mus. Congo Belge (Ser. 1) v. 3 (fasc. 5). 189-294.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N. Genera of Recent Fishes. San Francisco (Califòrnia): California Academy of Sciences, 1990, p. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, Alwyne. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Londres: Macdonald, 1985.
# R del Centaure

R del Centaure (R Centauri) és un estel variable a la constel·lació de Centaure, situat al sud de la mateixa prop d'Hadar (β Centauri). De magnitud aparent mitjana de +7,18, es pot observar amb binocles. S'hi troba a una distància aproximada de 2.100 anys llum del sistema solar.
R del Centaure és un estel binari, la component principal del qual és una gegant vermella lluminosa de tipus espectral M4-6e amb un radi 274 vegades major que el radi solar. Està classificada com una variable de període llarg, concretament com a variable Mira amb una variació en la seva magnitud de +5,30 a +11,80 en un període de 546,2 dies. No obstant això, la seva corba de llum mostra certes peculiaritats: alterna entre un mínim més profund i un altre menys profund (una característica que R Centauri comparteix amb pocs altres estels) mostrant l'aspecte d'un doble màxim, i el seu període i amplitud han anat decreixent contínuament al llarg dels últims 50 anys.
Les variables Mira com R del Centaure es troben en una etapa de la seva evolució estel·lar en la qual té lloc la fusió d'hidrogen en una capa al voltant d'una capa d'heli inert resultat de la fusió prèvia. No obstant això, de forma irregular, la capa d'heli torna a encendre's quan aconsegueix una massa crítica produïda per la fusió de l'hidrogen en la capa immediatament superior. L'encesa de l'heli es dona de forma bastant abrupta i es denomina «flaix de l'heli». Això produeix que la capa d'hidrogen s'expandisca i refrede interrompent la fusió d'aquest element, que era el que empenyia cap a fora les capes exteriors. Això genera una lleu caiguda en la lluminositat i una disminució de la grandària de l'estel, que es reflecteix en el seu període de pulsació. Quant menor és la grandària de l'estel, més curt és el seu període.

## Vegeu també

* Llista d'estrelles variables

## Referències

* ↑ «Revised catalog of spectra of Mira variables of types Me and Se». The Astrophysical Journal Supplement Series, 11-1974, pàg. 271–307. DOI: 10.1086/190318.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «R+cen» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: R Centauri].
* ↑ «R Centauri» (en anglès). VizieR - Catàleg General d'Estrelles Variables. [Consulta: 27 maig 2021].
* ↑ Hawkins, G.; Mattei, J.A.; & Foster, G. «R Centauri: An Unusual Mira Variable in a He‐Shell Flash». Publications of the Astronomical Society of the Pacific. pp. 501-506.
* 1 2 R Centauri. Sud Astronòmic
# Periptychus

Periptychus és un gènere extint de mamífers laurasiateris de la família dels periptíquids que visqueren a Nord-amèrica durant el Paleocè, fa entre 56,8 i 66 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Colorado, Montana, Nou Mèxic, Texas, Utah i Wyoming (Estats Units). Juntament amb Ectoconus, és dels pocs periptíquids coneguts a partir d'esquelets gairebé complets. Les espècies d'aquest gènere eren igual de grosses que una ovella, amb el neurocrani petit i la cua llarga. La seva anatomia, incloent-hi les potes curtes amb unguials semblants a peülles, fa pensar que eren millors excavadors que corredors. Tenien crestes verticals a l'esmalt de les dents postcanines.
La taxonomia d'aquest gènere no està del tot clara. Hi ha qui en reconeix dues espècies i qui considera que P. coarctatus és un sinònim de P. carinidens. El nom genèric Periptychus significa ‘plecs al voltant’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Periptychus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ Rose, 2006, p. 219.
* ↑ Prothero, 2017, p. 148.
* ↑ Rose, 2006, p. 220.
* ↑ Libed, Kondraixov i Williamson, 2000, p. 46 i 47.
* 1 2 Shelley, Williamson i Brusatte, 2018, p. 9.

## Bibliografia

* Libed, S. A.; Lucas, S. G.; Kondraixov, P. I. «Taxonomic revision of the genus Periptychus, a Paleocene condylarth from the San Juan Basin, New Mexico» (en anglès). New Mexico Geology, 22, 2, 2000, pàg. 46 i 47.
* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
* Shelley, S. L.; Williamson, T. E.; Brusatte, S. L. «The osteology of Periptychus carinidens: A robust, ungulate-like placental mammal (Mammalia: Periptychidae) from the Paleocene of North America» (en anglès). PLoS ONE, 13, 7, 2018, pàg. e0200132. DOI: 10.1371/journal.pone.0200132.
# Olga Tass-Lemhényi

Olga Tass-Lemhényi (hongarès: Tass Olga) (Pécs, 28 de març de 1929 - Budapest, 10 de juliol de 2020) va ser una gimnasta artística hongaresa que va competir durant les dècades de 1940 i 1950. Participà en tres edicions dels Jocs Olímpics, en els quals guanyà sis medalles. Va estar casada amb el waterpolista Dezső Lemhényi.
El 1948, als Jocs de Londres, guanyà la medalla de plata en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica. El 1952, a Hèlsinki, guanyà la plata en el concurs complet per equips i el bronze en el concurs per aparells. El 1956, a Melbourne, disputà els seus tercers Jocs, en els quals guanyà tres noves medalles del programa de gimnàstica: l'or en el concurs per aparells, la plata en el concurs complet per equips i el bronze en el salt sobre cavall.

## Referències

* ↑ «Gyász: elhunyt az olimpiai bajnok Tass Olga» (en hongarès). Nemzeti Sport, 11-07-2020. [Consulta: 30 gener 2024].
* ↑ Kaszala, Claudia. «Tass Olga 88 éves» (en hongarès). Magyar Torna Szövetség / Associació Hongaresa de Gimnàstica, 28-03-2017. [Consulta: 30 gener 2024].
* 1 2 3 «Olga Tass-Lemhényi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 11 gener 2019].
# Coreids

Els coreids o corèids (Coreidae) són una família d'hemípters heteròpters de l'infraordre Pentatomomorpha. Inclou nombroses espècies xucladores de saba. Els membres de la família Coreidae són cosmopolites, però la majoria de les espècies són tropicals o subtropicals.

## Morfologia

La forma del cos és fora variable; algunes espècies són, en termes generals, ovalades; altres són allargades amb costats paral·lels, i una minoria són esveltes. Tenen antenes compostes per quatre segments, nombroses venes en la membrana de les ales, i glàndules de pudor externament visibles. Varien en mida de 7 a 45 mm de llarg, el que significa que la família inclou algunes de les espècies més grosses del subordre Heteroptera. Algunes espècies tenen notables expansions en forma de fulla a les tíbies de les potes del darrere. Altres espècies estan cobertes amb espines i tubercles.
En les nimfes, les obertures de les dues glàndules de pudor són visibles com dos punts en la línia mitjana de la superfície dorsal de l'abdomen, un en la vora anterior i un altre en el posterior de la cinquena tergita abdominal. Durant el final de l'ècdisi, l'anatomia es reorganitza i les glàndules acaben al metatòrax, obrint-se lateralment a través d'ostíols entre la pleura mesotoràcia i metatoràcica.

## Història natural

Els Coreidae generalment s'alimenten de la saba de les plantes. Algunes fonts afirmen que certes espècies són carnívores, però hi manca l'evidència material per confirmar aquest fet, ja que en el camp alguns espècimens són fàcils de confondre amb alguns Reduviidae, que sí depredadors.

## Taxonomia

La família Coreidae es troba en l'ordre Hemiptera, subordre Heteroptera i està estretament relacionada amb les famílies Alydidae, Hyocephalidae, Rhopalidae i Stenocephalidae. Juntes, aquestes cinc famílies formen la superfamília Coreoidea, amb més de 1.900 espècies repartides en més de 270 gèneres.
La família Coreidae està subdividida en quatre subfamílies:
* Subfamília Coreinae Leach, 1815
* Subfamília Hydarinae Stål, 1873
* Subfamília Meropachyinae Stål, 1867
* Subfamília Pseudophloeinae Stål, 1868
* Exemplar tropical de Coreidae (Panamà), amb tíbies posteriors dilatades en forma de fulla, que use tant pel festeig com per l'aposematisme.
* Centrocoris spiniger (Península Ibèrica).
* Enoplops scapha (Península Ibèrica).
* Syromastes rhombeus, (Península Ibèrica), amb expansions laterals a l'abdomen en forma de fulla.
* Phyllomorpha laciniata (Península Ibèrica), un coreid amb expansions laterals i punxes.

## Referències

* 1 2 «ITIS - Report: Coreidae». [Consulta: 15 febrer 2022].
* ↑ Schuh R T, Slater, J A (1995).
* ↑ Beard, Raimon L. The Biology of Anasa tristis DeGeer.
* ↑ Comstock, JH. An Introduction to Entomology, Comstock Publishing. 1949.
* ↑ University of Kentucky Entomology / Kentucky Critter Files / Kentucky Insects / True Bugs / Leaf-footed Bugs /leaffooted.htm
* ↑ «ITIS - Report: Coreoidea». [Consulta: 15 febrer 2022].
* ↑ «BioLib: Biological library». [Consulta: 17 febrer 2022].
# San Francesco di Ferrara

L'Església de San Francesco es troba a Ferrara a la via Terranuova.
Va ser construïda el 1594 sobre una preexistent, utilitzada pels franciscans. El projecte va ser una de les millors realitzacions de Biagio Rossetti.
La façana i el cos de la basílica presenten línies típiques del renaixement, amb les voltes, inspirades per Leon Battista Alberti i els pilastres de marbre que destaquen sobre la paret de maó.
L'interior té tres naus que formen una creu llatina, i vuit capelles laterals. A la primera capella de l'esquerra destaca el gran fresc de la Cattura di Cristo de Il Garofalo (1524). En el mateix altar de la capella hi ha l'escultura Cristo nel Gestemani.
El creuer dret està dominat per l'important mausoleu del marquès Ghironi Francesco Villa, d'estil barroc, mentre que en el creuer esquerre es conserva un sarcòfag romà d'estil de Ravenna que data del segle v.
El tríptic de darrere de l'altar la Resurrezione, Ascensione e Deposizione de Domenico Mona (1580-1583).

## Enllaços externs

* Una pàgina sobre l'església
# R del Linx

R del Linx (R Lyncis) és un estel variable a la constel·lació del Linx. Massa allunyada perquè el satèl·lit Hipparcos poguera mesurar de forma fiable la seua paral·laxi, la seva distància al sistema solar s'estima entre 2.800 i 3.100 anys llum.
De tipus espectral S2.5,5e-S6,8e, R Lyncis és un estrella de tipus S, una gegant vermella similar a les de tipus M, però en l'espectre de les quals els òxids dominants són els formats per metalls del cinquè període de la taula periòdica. Una altra característica d'aquesta classe d'estels és la pèrdua de massa estel·lar, que en el cas d'R Lyncis s'estima en ~ 3,5 × 10$^{-7}$ vegades la massa solar per any. Així mateix, R Lyncis és un estel molt lluminós, d'entre 5.600 i 9.300 vegades més que el Sol. Diferents mesures del seu diàmetre angular mitjançant interferometria donen valors entre 5,23 i 6,10 mil·lisegons d'arc, cosa que permet estimar el seu diàmetre real de forma aproximada en uns 550 radis solars.
R Lyncis és una variable Mira la lluentor de la qual oscil·la entre magnitud +7,2 i +14,3 al llarg d'un període de 378,75 dies. En les variables Mira —l'arquetip de les quals és Mira (ο Ceti)— la inestabilitat prové de pulsacions en la superfície estel·lar, cosa que provoca canvis de color i lluentor. Algunes d'elles, entre les quals s'hi troba R Lyncis, mostren emissió màser de SiO.

## Referències

* ↑ «Spectral types of S and SC stars on the revised MK system». The Astrophysical Journal Supplement Series, 7-1980, pàg. 379–391. DOI: 10.1086/190673.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «R Lyn - Variable Star of Mira Cet type» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 8 gener 2021].
* 1 2 3 Ramstedt, S.; Schöier, F. L.; Olofsson, H.; Lundgren, A. A. «Mass-loss properties of S-stars on the AGB». Astronomy and Astrophysics, 454, 2, 2006. pp. L103-L106.
* 1 2 3 Guandalini, R. «Infrared photometry and evolution of mass-losing AGB stars. III. Mass loss rates of MS and S stars». Astronomy and Astrophysics, 513, 2010. A4.
* ↑ Richichi, A.; Percheron, I.; Khristoforova, M. «CHARM2: An updated Catalog of High Angular Resolution Measurements». Astronomy and Astrophysics, 431, 4, 2005. pp. 773-777 (Tabla consultada en CDS).
* ↑ R Lyncis (General Catalogue of Variable Stars)
# Pantolàmbdids

Els pantolàmbdids (Pantolambdidae) són una família extinta de mamífers cimolests que visqueren a Nord-amèrica des del Paleocè inferior fins a l'Eocè inferior, fa entre 50,3 i 63,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà (Alberta), els Estats Units (Montana, Nou Mèxic, Texas i Wyoming) i Mèxic (Baixa Califòrnia). Eren els pantodonts més primitius de Nord-amèrica. Eren més o menys de la mida d'un golut i tenien el crani força similar al del deltateri. Les dents molars superiors eren de tipus dilambdodont (amb dues crestes transversals amb forma de lambda) i les inferiors de tipus lofodont (amb crestes).

## Referències

* 1 2 Entrada «Pantolambdidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ Rose, 2006, p. 115.
* ↑ Thenius, 1969, p. 577.
* ↑ Thenius, 1969, p. 578.

## Bibliografia

* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Olle Johansson (nedador)

Olle Johansson (Borås, 16 de setembre de 1927 - Göteborg, 9 d'agost de 1994) fou un nedador i waterpolista suec que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa de natació. Fou quart en els 4x200 metres lliures, mentre en els 100 metres lliures quedà eliminat en sèries. En aquests mateixos Jocs fou cinquè en la competició de waterpolo. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, tornà a disputar dues proves del programa de natació. Novament fou quart en els 4x200 metres lliures, mentre en els 100 metres lliures quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaquen dues medalles d'or en els 4x200 metres lliures al Campionat d'Europa de natació de 1947 i 1950 i dos campionats nacionals.

## Referències

* ↑ Olle Johansson a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 2 agost 2020].
* ↑ «Swedish Medalists». Arxivat de l'original el 2020-07-22. [Consulta: 2 agost 2020].
# Coreobagrus brevicorpus

Coreobagrus brevicorpus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Corea del Sud.

## Referències

* ↑ Mori, T., 1936. Descriptions of one new genus and three new species of Siluroidea from Chosen. Dobutsugaku Zasshi = Zoological Magazine Tokyo v. 48 (núms. 8-10): 671-675, Pl. 24.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Mori, T., 1936. Descriptions of one new genus and three new species of Siluroidea from Chosen. Dobutsugaku Zasshi = Zoological Magazine Tokyo v. 48 (núms. 8-10): 671-675, Pl. 24.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Chyung, M.-K., 1977. The fishes of Korea. Il Ji Sa Publishing Co. Seül, Corea del Sud. 727 p.
* ↑ Choi, K.-C., S.-R. Jeon, I.-S. Kim i Y.-M. Son, 1990. Coloured illustrations of the freshwater fishes of Korea. Soul T'ukpyolsi, Hyangmunsa, Corea. 277p.
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.:1-629.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül. 615p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kim, D.S., E.H. Park i J.S. Kim, 1982. Karyotypes of nine species of the Korean catfishes (Teleostomi: Siluriformes) Korean J. Genet.. 4(2):57-68.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Research Consortium on Nearby Stars

Research Consortium on Nearby Stars (abreujat com RECONS) és un projecte per a la investigació de les estrelles més properes al sistema solar, tant individualment com a nivell de població. El principal objectiu és trobar aquelles estrelles encara no descobertes que s'hi troben a una distància de 10 parsecs (32,6 anys llum) del sistema solar, així com la caracterització de totes les estrelles dins d'aquest límit. En part, el projecte espera que un millor coneixement dels sistemes estel·lars del nostre entorn serveixi per tenir una imatge més clara dels sistemes estel·lars en el conjunt de la nostra galàxia.
El projecte ha descobert diverses nanes blanques i nanes vermelles, entre les quals cal destacar GJ 1061 al 1997, el vintè sistema més proper al sistema solar situat a 11,9 anys llum, i ha proporcionat la primera mesura exacta de la distància de DEN 0255 -4700, la nana marró més propera a la Terra, situada a 16,2 anys llum. Al novembre de 2006 RECONS va declarar que el consorci havia descobert 20 nous sistemes estel·lars dins dels 10 parsecs més propers a el sistema solar, a més de 8 nous sistemes descoberts entre 2000 i 2005.
El projecte és conduït per Todd Henry de la Universitat Estatal de Geòrgia, Atlanta, Estats Units. Altres astrònoms implicats en el projecte són Wei-Chun Jao, John Subasavage i Thom Beaulieu d'aquesta mateixa universitat, Phil Ianna de la Universitat de Virgínia en Charlottesville, i Edgardo Costa i René Méndez de la Universitat de Xile.

## Vegeu també

* Llista d'estels més propers

## Enllaços externs

* Plana web de RECONS