OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fernand Bosmans

Fernand Adrian Jean Bosmans (Anvers, 29 de juny de 1883 – Anvers, 30 de juliol de 1960) va ser un tirador belga que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la competició d'espasa per equips guanyà la medalla de bronze formant equip amb Paul Anspach, Ferdinand Feyerick, Fernand de Montigny, François Rom, Victor Willems i Désiré Beaurain. En canvi en la competició d'espasa individual quedà eliminat en les semifinals.

## Referències

* ↑ «Fernand Bosmans Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 14 desembre 2015].
# Ferdinand Feyerick

Ferdinand Feyerick (Gant, Flandes Oriental, 27 de gener de 1865 – Gant, 12 de setembre de 1920) va ser un tirador belga que va competir a començaments del segle xx. Era el pare del també tirador Robert Feyerick.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà la competició d'espasa per equips del programa d'esgrima, en què guanyà la medalla de bronze formant equip amb Paul Anspach, Fernand Bosmans, Fernand de Montigny, François Rom, Victor Willems i Désiré Beaurain.

## Referències

* 1 2 «Ferdinand Feyerick Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2012. [Consulta: 14 desembre 2015].
# Edward Archibald

Edward Blake "Ed" Archibald (Toronto, 29 de març de 1884 – Toronto, 20 de març de 1965) va ser un atleta canadenc, especialitzat en el salt de perxa, que va competir a la primeria del segle xx.
El 1908 va participar en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze de la prova de salt de perxa del programa d'atletisme. Va compartir aquesta medalla amb el nord-americà Clare Jacobs i el suec Bruno Söderström.
Anteriorment, el 1906, havia disputat els Jocs Intercalats d'Atenes, amb una setena posició en la prova de pentatló com a resultat més destacat.

## Referències

* 1 2 «Ed Archibald Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2013. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Walter Lewis

Walter Aiken Todd Lewis (Orangeville, Ontario, 17 de juliol de 1885 – Quebec, 29 de maig de 1956) va ser un remer canadenc que va competir a començaments dels segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la competició del vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Walter Lewis Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 6 desembre 2015].
# Frederick Toms

Frederick Percy Toms (Barrie, Ontario, 15 d'abril de 1885 - ?) va ser un remer canadenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la prova de dos sense timoner del programa de rem, junt a Norway Jackes.

## Referències

* ↑ «Frederick Toms Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d’agost 2011. [Consulta: 5 desembre 2015].
# Tringa

Tringa és un gènere d'ocells de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) de distribució gairebé mundial. Als Països Catalans i amb certa regularitat es poden contemplar les gambes roja pintada i roja vulgar, la gamba verda, la valona, la xivita i la siseta. Altres espècies es poden presentar de manera ocasional. Aquests noms vulgars (gamba, valona, xivita i siseta) es poden fer extensius a altres espècies del gènere, habitants d'altres latituds.

## Taxonomia

El gènere Tringa va ser introduït l'any 1758 pel naturalista suec Carl Linnaeus en la 10a edició de la seva Systema Naturae. El nom Tringa és el nom Neollatí donat al Xivita comuna per el el naturalista italià Ulisse Aldrovandi l'any 1603 basat en el grec antic trungas, un ocell limícoles de mida de tord, gropa blanca i cua esmentat per Aristòtil. L'espècie tipus és el Xivita comuna (Tringa ochropus) Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 13 espècies:
* gamba alanegra (T. semipalmata)
* gamba de Nordmann (T. guttifer)
* gamba groga grossa (T. melanoleuca)
* gamba groga petita (T. flavipes)
* gamba roja comuna (T. totanus)
* gamba roja pintada (T. erythropus)
* gamba verda (T. nebularia)
* siseta comuna (T. stagnatilis)
* valona (T. glareola)
* xivita comuna (T. ochropus)
* xivita erràtica (T. incana)
* xivita siberiana (T. brevipes)
* xivita solitària (T. solitaria)
Les espècies T. brevipes i T. incanus són sovint incloses al gènere Heteroscelus.

## Referències

* ↑ Linnaeus, Carl. Systema Naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (en latin). 1. 10th. Holmiae (Stockholm): Laurentii Salvii, 1758, p. 148.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 390. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ Aldrovandi, Ulisse. Vlyssis Aldrovandi philosophi ac medici Bononiensis historiam naturalem in gymnasio Bononiensi profitentis, Ornithologiae (en latin). 3. Bononiae (Bologna, Italy): Franciscum de Franciscis Senensem, 1603, p. 480–483, Lib. 20 Cap. 54.
* ↑ «Sandpipers, snipes, coursers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 17 agost 2021].
# Leif Erlend Johannessen

Leif Erlend Johannessen (nascut el 1980) és un advocat i jugador d'escacs noruec, i des de 2002 el cinquè Gran Mestre de Noruega.
A la llista d'Elo de la FIDE del febrer de 2022 hi tenia un Elo de 2417 punts, cosa que en feia el jugador número 19 (en actiu) de Noruega. El seu màxim Elo va ser de 2564 punts, a la llista d'octubre de 2005 (posició 264 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Va obtenir la seva primera norma de Gran Mestre a Oslo, la segona a Bermuda i la tercera i final al torneig Sigeman de Malmö. Johannessen fou segon al campionat de Noruega de 1999 en perdre el play-off 0-2 contra Berge Østenstad. El mateix any, va guanyar el campionat noruec de blitz.
L'agost de 2013 participà en la Copa del Món de 2013, on tingué una actuació regular, i fou eliminat en primera ronda per Péter Lékó ½-1½.

### Estil de joc

Johannessen juga habitualment 1.d4 amb blanques. Amb negres, empra diverses defenses, com ara la siciliana o la Caro-Kann contra 1.e4 i el gambit de dama refusat, l'eslava, o la semieslava contra 1.d4.

### Periodista d'escacs

Johannessen, de malnom "Leffi", escriu la columna "Leffis lille lure" (Leffi's little smart one) per la revista oficial dels escacs noruecs Norsk Sjakkblad. És membre del club d'Oslo Oslo Schakselskap. També és membre honorari de l'equip amateur portuguès Mata de Benfica amb el qual va jugar la lliga portuguesa per equips les temporades 2006/2007 i 2008/2009.

## Partida notable

* Blanques: Leif Erlend Johannessen
* Negres: Hikaru Nakamura
* Obertura: defensa Grünfeld, variant del canvi
* Jugada a Bermuda 28 de gener de 2002, ronda 7
   1.d4 Nf6 2.c4 g6 3.Nc3 d5 4.cxd5 Nxd5 5.e4 Nxc3 6.bxc3 Bg7 7.Nf3 c5 8.Rb1 0–0 9.Be2 cxd4 10.cxd4 Qa5+ 11.Bd2 Qxa2 12.0–0 Bg4 13.Bg5 Qe6 14.h3 Bxf3 15.Bxf3 Qd7 16.d5 Na6 17.Qe2 Nc5 18.e5 Rae8 19.Rfd1 f6 20.Be3 Rc8 21.d6 b6 22.Bxc5 Rxc5 23.e6 Qc8 24.dxe7 Re8 25.Rd8 Rxd8 26.exd8=Q+ Qxd8 27.e7 Qe8 28.Qe6+ Kh8 29.Rd1 Rc8 30.Qxc8 Qxc8 31.Rd8+, les negres abandonen.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Leif Erlend Johannessen» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Noruega"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Leif Erlend Johannessen «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-12-12. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ En aquest torneig, celebrat a l'hotel Scandic Tromsø de Tromsø, a Noruega, els finalistes es classificaven pel Torneig de Candidats de 2014.
* ↑ «Emparellaments i resultats de la Copa del Món d'escacs de 2013» (en anglès). Lloc web oficial de la Copa del món 2013. Arxivat de l'original el 2013-12-21. [Consulta: 6 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Leif Erlend (22) ble stormester Arxivat 2012-07-17 at Archive.is TV2 article. (noruec)
# Guillaume du Vair

Guillaume du Vair (París, 1556-Tonens, Olt i Garona 1621) fou un polític, sacerdot i filòsof francès. Va ser conseller del Parlament de París el 1584, on va donar la candidatura del futur Enric IV de França, qui li va donar càrrecs i li va nomenar primer president del Parlament de Provença el 1599. El 1620 fou ordenat bisbe de Lisieux i fou també guardià dels segells de Lluís XIII. També destacà com a filòsof, amb obres que pretenen unir cristianisme i estoïcisme, filosofia que va conèixer traduint les obres de Charles Cotton.

## Obres

* De l'Éloquence françoise et des raisons pourquoy elle est demeurée si basse (1590).
* Le Manuel d'Épictète, suivi des réponses à l'empereur Hadrien et translaté en langue française par Guillaume Du Vair (1591)
* De la constance et consolation és calamitez publiques (1594) Text en línia
* Remonstrance aux habitants de Marseille faicte le vingt-troisiesme jour de décembre 1596 (1596) Text en línia
* Harangue faicte à la Royne (1600)
* Harangue à très haulte et très illustre princesse Marie de Médicis, royne de France, à son arrivée à Marseille (1601)
* La Saincte Philosophie, avec plusieurs traitez de piété (1603) Text en línia
* De la prière (1606).
* Recueil des harangues et traictez du Sr. Du Vair (1606)
* Arrêts sur quelques questions notables, prononcez en robbe rouge au Parlement de Provence (1606)
* Lettres de Messieurs les Chancelier (Brulart de Sillery), Garde des Sceaux (Du Vair), et President Jeannin, escrites a la Royne Mere (1619) Text en línia
* Aristotelis Operum (1619)

### Publications posthumes

* Les Œuvres de messire Guillaume Du Vair, reveues par l'autheur avant sa mort et augmentées de plusieurs pièces non encore imprimées (1641). Text en línia
* Mémoires de Marguerite de Valois, suivis des anecdotes inédites de l'histoire de France pendant les XVIe et XVIIe siècles tirées de la bouche de M. le garde des sceaux Du Vair et autres, publicat amb notes de Ludovic Lalanne (1858).Text en línia
* Lettres inédites de Guillaume Du Vair, publicat per Philippe Tamizey de Larroque, Paris : A. Aubry, Paris, 1873 Text en línia
* Actions et traictez oratoires, edició crítica publicada per René Radouant, E. Cornély, Paris, 1911.
* Premières œuvres de piété, edició crítica per Bruno Petey-Girard, H. Champion, Paris, 2002.

## Bibliografia

* René Bautru, Resjouissance de la France, sur l'eslection et restablissemeent de Monseigneur Du Vair Garde des Sceaux (1617) Text en línia
* Charles-Alexandre Sapey, Essai sur la vie et les ouvrages de Guillaume Du Vair, conseiller au parlement de Paris sous Henri III et pendant la Ligue, premier président du Parlement de Provence sous le règne d'Henri IV, garde des sceaux sous Louis XIII, Joubart, Paris, 1847.
* Edme Cougny, Guillaume Du Vair, étude d'histoire littéraire, avec des documents nouveaux tirés des manuscrits de la Bibliothèque impériale, A. Durand, Paris, 1857.
# Tympanoctomys kirchnerorum

Tympanoctomys kirchnerorum és una espècie de mamífer rosegador de la família dels octodòntids. És endèmic de la província argentina de Chubut. Els seus hàbitats naturals són les zones sorrenques i l'estepa, on viu entre matolls de les famílies de les amarantàcies, anacardiàcies, asteràcies i fabàcies. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.
L'espècie fou anomenada en honor de Néstor Kirchner i Cristina Fernández de Kirchner.

## Referències

* ↑ Roach, N. Tympanoctomys kirchnerorum. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 13 febrer 2017.
* ↑ Teta, P.; Pardiñas, U. F. J.; Sauthier, D. E. U.; Gallardo, M. H. 2014. «A new species of the tetraploid vizcacha rat Tympanoctomys (Caviomorpha, Octodontidae) from central Patagonia, Argentina». Journal of Mammalogy, 95: 60-71
# Malvaglia

Malvaglia és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Blenio.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Temporada 2001-2002 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 2001-2002 de la UE Sant Andreu.

## Partits
### Lliga (Tercera)

* Tercera Divisió, grup 5è: quarta posició. Classificat per a la promoció d'ascens a Segona B.

#### Segona volta
### Lligueta d'ascens a Segona B

El Sant Andreu va acabar la lligueta en la tercera posició.

## Referències

* ↑ Aquest partit, previst per al 16 de desembre de 2001, es va haver d'aplaçar davant la impossibilitat que l'equip del Tàrrega baixés a Barcelona, en estar l'autovia A-2 tallada per culpa de les nevades.
* ↑ Aquest partit, previst per al 23 de desembre de 2001, es va haver d'aplaçar per culpa de la nevada caiguda a Andorra, que va deixar impracticable l'estadi Comunal.

## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Sandra Alonso Domínguez

Sandra Alonso Domínguez (Ciutat de Mèxic, 19 d'agost de 1998) és una ciclista espanyola, que realitza ciclisme de carretera. Actualment milita a l'equip Ceratizit-WNT Pro Cycling
En els seus inicis al 2014 va ser campiona d'Espanya de ruta, persecució i scratch en categoria cadet. En el seu palmarès hi destaquen les dues victòries en categoria professional, a la Setmana Ciclista Valenciana i al Tour de Normandia.

## Palmarès en ruta

2016
* 1a Torneig Euskandun júnior
2019
* 1a al Trofeu Govern de la Rioja, Entrena
2020
* 1a al Campionat d'Euskadi
* 1a al Premi Ajuntament Sopelana
* 1a al Karmen Saria
* 1a a la Challenge Murcia i vencedora d'una etapa
2021
* Vencedora d'una etapa a la Setmana Ciclista Valenciana
* 1a a la Clàssica de l'Arròs
2024
* Vencedora d'una etapa al Tour de Normandia
* Vencedora d'etapa a la Volta a Turíngia
* 1a al Tour de Guangxi

### Resultats a les Grans Voltes
#### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018: 125a
* 2019: 112a
* 2020: abandona a la 9a etapa
* 2021: fora de control a la 4a etapa

#### Resultats al Tour de França

* 2022: 44a posició
* 2023: 92a posició
* 2024: 83a posició

## Palmarès en pista

2017
* Campiona d'Espanya en persecució
2019
* Campiona d'Espanya en persecució

## Referències

* ↑ «CERATIZIT - WNT PRO CYCLING TEAM» (en anglès). [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Sandra Alonso: "El ciclismo femenino ha crecido mucho y yo no le veo límite"» (en castellà). Mundo Deportivo, 28-07-2022. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Gran victoria de la alicantina Sandra Alonso en el Tour de Romandía» (en castellà). Mundo Deportivo, 16-03-2024. [Consulta: 18 març 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a proccyclingstats.com
# Giuseppe Pellizza da Volpedo

Giuseppe Pellizza da Volpedo (Volpedo, 28 de juliol de 1868 - Volpedo, 14 de juny de 1907) fou un pintor italià d'estil convencional que anà evolucionant cap al realisme social, el divisionisme i el simbolisme. És l'autor del celebèrrim quadre El Quart Estat, al·legoria del món del treball i de les seues batalles político-sindicals. Aquesta mateixa pintura va ser utilitzada per Bernardo Bertolucci per als títols d'inici del film Novecento.

## Biografia

Pellizza da Volpedo, fill d'agricultors, va iniciar-se en el dibuix a l'escola tècnica de Castelnuovo Scrivia. Poc després va passar a l'Acadèmia de Belles Arts de Brera (Milà), allà exposà per primera vegada en 1885. Acabats els seus estudis milanesos decideix continuar el seu recorregut formatiu a Roma, primer a l'Acadèmia di San Luca i després a l'Acadèmia de França a Villa Medici.
Desil·lusionat de Roma, abandonà la ciutat abans del previst per anar a Florència, on va freqüentar l'Acadèmia de Belles Arts. A final del curs acadèmic retorna a Volpedo amb l'objectiu de dedicar-se a la pintura a través de l'estudi de la natura. No prou satisfet amb la formació rebuda seguirà els cursos particulars de Cesare Tallone a l'Acadèmia Carrara (Bèrgam). En 1889 visità París per l'Exposició Universal. Freqüentà l'Acadèmia Lingüística de Gènova. En finalitzar aquesta última estada retornà al seu poble natal, on el 1892 es casà amb Teresa Bidone, una camperola del poble. Aquell mateix any comença a afegir "da Volpedo" a la seua signatura.
El 1898 participà en l'Exposició General Italiana a Torí.
En 1900 presentà a París l'obra al·legòrica L'espill de la vida (Això que una fa, les altres ho fan) (1895-1898). I el 1901 feu la seua obra més coneguda: El quart Estat, a la qual havia dedicat deu anys d'estudis. La polèmica obra, exposada a la Quadriennal de Torí, no obtingué el reconeixement que esperava i provocà el desconcert de molts dels seus amics. Frustrat, abandonà les relacions epistolars que mantenia amb molts escriptors i artistes de l'època.
El 1904 es posà a les portes de l'abstracció amb el seu audaç oli El sol, que va ser adquirit per l'Estat gràcies a la major circulació que van tenir les seves obres en exposicions nacionals i internacionals. Semblava l'inici d'un nou període favorable, en el qual finalment l'ambient artístic i literari reconeixia els temes de les seues obres. Però la mort sobtada de la seua esposa, en 1907, provocà una forta depressió en l'artista i el seu suïcidi, el 14 de juny al seu estudi.

## Obra

* El quart Estat (Museu del Novecento de Milà)
* El sol (Galeria Nacional d'Art Modern de Roma)
* L'espill de la vida (Això que una fa, les altres ho fan) (Museu Cívic de Torí)
* L'ofegat (Pinacoteca Cívica d'Alessandria)

## Referències

* Associació Pellizza da Volpedo (en italià)
* A propósito d'un cuadro de Pellizza da Volpedo (en castellà)
# Metaurum

Metaurum (en grec antic Μέταυρος) era una ciutat de la costa oest del Brútium a la desembocadura del riu Metaurus.
Segons Esteve de Bizanci va ser una colònia dels locris però no va agafar gaire embranzida. Hi va néixer probablement el poeta Estesícor, encara que altres fonts el fan natiu d'Hímera. Gai Juli Solí diu que va ser fundada pels zancleus.
Pomponi Mela parla d'e la ciutat com si existís a la seva època, i Estrabó i Plini el Vell mencionen només el riu. La ciutat hauria desaparegut al final de la República Romana.

## Referències

* ↑ Gai Juli Solí. De mirabilibus mundi, II, 11
* ↑ Pomponi Mela. De situ orbis, II, 4, 8
* ↑ Estrabó. Geografia, VI, 256
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, III, 5
* ↑ Smith, William (ed.). «Metaurum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 gener 2022].
# Pelòron

El cap de Pelòron (grec antic: Πέλωρος ἄκρα, Πελωρίς o Πελωριάς, llatí: Pelorus, Peloris o Pelorias) era un famós cap de Sicília, que formava l'extrem nord-est de l'illa, i un dels tres que donaven a l'illa el nom de Trinàcria ('de tres angles'), segons diuen Estrabó i Plini el Vell. El seu nom modern es Capo del Faro. És un promontori muntanyós que s'estén des de vora Messana fins a Miles, l'actual Milazzo. Diodor de Sicília diu que hi ha una distància de 100 estadis des del cap fins a Messana.
Prop del cap es troba la costa italiana (moderna Punta del Pezzo) al Brútium. El seu nom segons diversos autors, entre ells Pomponi Mela i Valeri Màxim, era el del pilot d'Anníbal, al que el general cartaginès va fer matar perquè sospitava una traïció, però això és impossible, ja que el nom apareix a les fonts segles abans dels temps d'Anníbal. Per la seva posició, Peloros dominava el pas de l'estret de Messina.
Era una base naval important. L'any 425 aC la flota atenenca sota comandament de Laques es va establir a Rhegion i els siracusans i els seus aliats van posar un lloc de vigilància a Peloros, amb les naus i també una força terrestre, segons diu Tucídides. L'any 396 aC el general cartaginès Himilcó va prendre posicions a Peloros i va atacar als vaixells de Messana quan es van fer a la mar.
Al començament de la Primera Guerra Púnica els cartaginesos van ancorar la seva flota a Peloros durant el setge de Messana, ciutat que volien ocupar per evitar que els romans travessessin l'estret de Messina.
I a la lluita entre Sext Pompeu i Octavi (August) a la rodalia de Messana, el cap Peloros era objecte d'estreta vigilància per les naus de Pompeu per impedir cap desembarcament.
Una tradició que recull Diodor de Sicília, però que ve d'Hesíode explica que el promontori de Pelòron era una obra artificial que va construir el gegant Orió. Entre la platja i el turó hi havia a l'antiguitat dos petit estanys famosos perquè segons Ateneu de Nàucratis produïen les millors anguiles i escopinyes de Sicília. Sobre Pèloron hi havia un temple de Neptú i un far, cosa que recorda el nom actual de Punta del Faro.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 1334

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pelorus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 desembre 2022].
# Petèlia

* Per a altres significats, vegeu «Gens Petèlia».
Petèlia o Petília (llatí: Petelia o Petilia grec antic: Πετηλία) va ser una antiga ciutat del Brútium a uns 20 km al nord de Crotona i uns 5 km de la costa. Era una ciutat molt antiga i la tradició grega diu que la va fundar Filoctetes després de la guerra de Troia, però probablement era una ciutat dels cons (chones) una tribu dels enotris. No va ser mai una ciutat gran però si molt ben situada per la defensa.
No és esmentada com una ciutat grega ni s'hi va establir cap colònia, però va ser amplament hel·lenitzada i va estar vinculada a Crotona, i dins el territori d'aquesta ciutat.
Els lucans la van conquerir i la van fortificar i es va convertir en una de les seves principals places fortes. Estrabó l'anomena «la metròpoli dels lucans», encara que no es trobava pròpiament a Lucània. A la Segona Guerra Púnica va ser lleial a Roma tot i la defecció de la major part del Brútium. Els brucis i el general Himilcó conjuntament la van assetjar, i van oferir ferotge resistència tot i no rebre ajut de Roma encara que n'havien demanat al senat, fins que finalment es van haver de rendir per la fam, diu Titus Livi. Els pocs habitants que es van salvar van poder retornar a la seva ciutat al final de la guerra i els romans els van afavorir especialment, cosa que va permetre la seva ràpida recuperació.
En temps d'Estrabó era una de les poques ciutats encara pròsperes del Brútium. Durant l'Imperi era un municipi, segons testimonien les inscripcions trobades. El seu nom encara consta a l'Itinerari d'Antoní i a la Taula de Peutinger.
Els Petelini Montes (τὰ Πετηλῖνα ὄρη), que menciona Plutarc on Espàrtac es va retirar després de ser derrotat per Marc Licini Cras, són el grup de muntanyes dels Apenins al sud de la ciutat de Cratis, entre Petèlia i Consentia.
Correspon a la moderna Strongoli.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Petelia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 maig 2023].
# Magó el Samnita

Magó el Samnita fou un oficial d'Hanníbal a Itàlia que va tenir el comandament al Brútium per un cert temps.
Es creu que era un amic de joventut d'Hanníbal. El 212 aC apareix cooperant amb Hannó (fill de Bomilcar), en el setge i captura de Turis. Hannó va morir a l'emboscada que el lucà Flavi va preparar en combinació amb el general Tiberi Grac, i Magó va enviar el seu cos a Hanníbal.
El 208 aC defensà la ciutat de Locres contra el pretor romà Luci Cinci Aliment que l'assetjava per terra i mar i fou salvat per l'oportuna arribada del mateix Hanníbal que va obligar els romans a retirar-se. Hi ha una referència que afirma que el setge fou abandonat per una estratagema de Magó. Ja no torna a ser esmentat.

## Referències

* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Ma, Mae'vius, Mago».
* ↑ Smith, W. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology: Earinus-Nyx. Taylor and Walton, 1846, p. 904.
* ↑ Paton, W.R.; Habicht, C.; Walbank, F.W.. The Histories. Harvard University Press, 2011, p. 63. ISBN 978-0-674-99659-5.
* ↑ Frontinus, S.J.; Scott, R.B.. The Stratagems of War ... Translated ... by R. Scott, 1816, p. 291.