OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Drottningholm

El castell de Drottningholm és la residència privada de la família reial sueca. Se situa a Drottningholm, sobre una illa del llac Mälaren, als afores d'Estocolm. El castell, així com el seu teatre, el pavelló xinès i el parc adjacent van ser els primers de Suècia a inscriure's a la llista de Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des de 1991.
Va ser construït per la reina Hedvig Eleonora al segle xvii sota les ordres de l'arquitecte Nicodemus Tessin pare i era completat per Nicodemus Tessin fill. L'interior es va decorar entre 1665 i 1703, al principi en un estil de barroc pesat, sumptuós, però posteriorment es va refinar amb patrons francesos. Nicodemus Tessin fill també refeu el jardí de barroc estricte a característiques més franceses. El parc es va expandir amb una secció més moderna, i Gustav III també va refer el parc amb plantejaments anglesos el 1777.

## El teatre

El teatre de Drottningholm és un dels millors teatres de barroc conservats a Europa. Es construïa en 1764-66 però el seu període veritable de grandesa no començava fins a 1777, quan Gustav III es feia càrrec del castell. Després de la mort de Gustav III, es discontinuaren les actuacions teatrals i el teatre queia en l'oblit. El 1922 es restaurava al seu estat original sota la direcció d'Agne Beijer. La sofisticada maquinària teatral està encara intacta, i això permet ràpids canvis d'escena amb la cortina amunt. Es conserva una col·lecció única de conjunts d'escenari.

## El Pavelló xinès

El Pavelló xinès es construïa el 1769 per reemplaçar un pavelló de fusta del 1753. L'arquitectura és rococó bàsicament francès però té un caràcter exòtic, amb elements orientals xinesos i altres, que era la moda d'aquells moments. Els interiors del més esplèndid rococó suec. L'exterior del Pavelló xinès es renovava el 1943-1955 i l'interior el 1959-1968. El 1990 es començà una minuciosa restauració de l'exterior.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Royal Domain of Drottningholm» (en anglès). [Consulta: 17 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Drottningholm Palace from the official website of the Royal Court of Sweden Arxivat 2008-06-01 a Wayback Machine.
* The Royal Domain of Drottningholm – National Heritage Board Arxivat 2012-05-06 a Wayback Machine.
* Drottningholm Palace park's 360x180 degree panorama virtual tour at stockholm360.net
# Valentina Kameniok-Vinogràdova

Valentina Alekséievna Kameniok-Vinogràdova (en rus Валентина Алексеевна Каменёк-Виноградова; Moscou, 17 de maig de 1943 - Sant Petersburg, 17 de juliol de 2002) va ser una jugadora de voleibol soviètica que va competir entre 1959 i 1977.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat d'Europa, el 1963 i 1967.
A nivell de clubs jugà al Burevestnik de Moscou (1959-1960), CSKA de Moscou (1961-1971) i Burevestnik de Leningrad (1972-1977). Amb el CSKA guanyà sis vegades la lliga soviètica (1963, 1965-1969) i dues la Copa d'Europa de voleibol (1966, 1967). En retirar-se passà a treballar com a professora d'educació física.

## Referències

* ↑ «Valentina Kamenyok-Vinogradova Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ Biografia de Valentina Kameniok-Vinogradova (rus)
* ↑ European Volleyball Championship Results: Since 1948
# Jarlinson Pantano Gómez

Jarlinson Pantano Gómez (Cali, 19 de novembre de 1988) és un ciclista colombià, professional des del 2007. Actualment corre a l'equip Trek-Segafredo.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Copa de les Nacions Vila de Saguenay
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 2017
** Campió de Colòmbia en contrarellotge
* 2018
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 46è de la classificació general
* 2014. 32è de la classificació general
* 2018. 54è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2015. 19è de la classificació general
* 2016. 19è de la classificació general. Vencedor de la 15a etapa
* 2017. 46è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2017. 33è de la classificació general

## Referències

* ↑ Fotheringham, Alasdair «Jarlinson Pantano makes surprise return to racing after four-year doping ban». Cyclingnews.com. Future plc, 19-04-2023 [Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ «Pantano retires from professional cycling after epo positive/». cyclingnews.com, 11-06-2019. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ «Pantano replaces Nairo Quintana on Colombia's Rio Olympics roster». cyclingnews.com, 25-07-2016. [Consulta: 25 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# José Antonio Pecharromán Fabián

José Antonio Pecharromán Fabián (Càceres, 16 de juny de 1978) és un ciclista espanyol que va debutar com a professional l'any 2000, a l'equip Jazztel-Costa de Almería.
Va destacar la seva temporada 2003, en la que va aconseguir vèncer a la Volta Catalunya i la Euskal Bizikleta.
Va ser sancionat durant nou mesos pel Comité de Competició de la Federació Espanyola de Ciclisme per donar positiu per Carboxifinasteride. Fet que li va costar l'acomiadament de l'equip on militava aleshores, el Benfica.
Un cop retirat, va entrar en política, en les files del PSOE. Fou regidor a Daimiel (Ciudad Real), on vivia i, posteriorment, va tenir un càrrec en la Junta de Castella-la Manxa.

## Palmarés

* 2003
** 1r a la Volta a Catalunya i vencedor d'una etapa
** 1r a l'Euskal Bizikleta i vencedor de 3 etapes

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2001. 49è de la classificació general
* 2002. 27è de la classificació general
* 2004. 49è de la classificació general

## Referències

* ↑ «"Benfica? É o clube com maior número de casos de doping em Portugal"» (en portuguès de Portugal). O Minuto, 15-11-2017. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Pecharromán será el nuevo director general de Deportes» (en spanish). La Tribuna de Ciudad Real, 19-07-2015. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Jose Antonio Pecharromán es elegido como nuevo secretario general del PSOE de Daimiel» (en castellà). Lanza, 22-01-2018. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de José Antonio Pecharomán a CycleBase
# Francesc Osset

Francesc Osset va néixer a finals del s. XV o a principis del s. XVI.

## Biografia

Ciutadà honrat. Doctor en medicina. Més tard va ser nomenat rector de l'Estudi General de Barcelona, càrrec que va exercir quatre cops, el primer entre l'1 d'agost de 1538 i el 31 de juliol de 1539, i més endavant els períodes 1545-1546, 1554-1555 i 1568-1570.
També va ser Canceller entre març i agost de 1557 i Tresorer els períodes 1539-1540 i 1552-1553.
Relacionat amb la Inquisició, formà part del Tribunal de Barcelona.
Va morir a finals del segle xvi.

## Referències

* 1 2 Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI" edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB Barcelona, 2003 p. 634,635
* ↑ Altes Aguillo, Francesc X., «Metges, cirurgians i apotecaris del segle xvi al Monestir de Montserrat», Gimbernat, 1991, 15, p. 11. Disponible a: Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO).
* ↑ Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI" edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB Barcelona, 2003, p. 186
* ↑ Riera Blanco, Manuel. «Mestres d'art i medicina, els pretors dels remeis i doctors en medicina (1401 a 1565)», Gimbernat, 47, 2007, p. 66. Disponible a: Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO).

## Bibliografia

* Altes Aguillo, Francesc X., «Metges, cirurgians i apotecaris del segle xvi al Monestir de Montserrat», Gimbernat, 1991, 15, pp. 9-26. Disponible a: Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO).
* Julià Figueres, Benet; Condom Gratacòs, Dolors; Baró Seguí, Joan. «Una tesi mèdica gironina del 1672», Gimbernat, 25, 1996, pp. 141-154. Disponible a: Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO).
* Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI". Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005. 342 p. (edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB)
* Riera Blanco, Manuel. «Mestres d'art i medicina, els pretors dels remeis i doctors en medicina (1401 a 1565)», Gimbernat, 47, 2007, pp. 39-71. Disponible a: Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO).

## Enllaços externs

* Registre d'autoritat de Francesc Osset Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.. Catàleg d'autoritats de la Universitat de Barcelona. (Consulta: 18 de març de 2015).
# Francisco Franco (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom Francisco Franco, ubicada a la plaça d'España, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
El conjunt escultòric, fet de bronze i pedra, és obra de Juan de Ávalos, i està datat en 1975.
* Deessa Hera
* Neptú sobre un dofí i Apol mirant al sol
Aquest Monument a Francisco Franco està format per tres punts focals. En els laterals es presenten sengles escultures que representen a Neptú i Apol·lo, déus del mar i del sol respectivament. Neptú se situa a la dreta de les escalinates, se'l veu recorrent el mar en un dofí. Per la seva banda Apol·lo, recorre el cel mirant cap al sol. Al centre de la composició, sobre un elevat pedestal, la deessa Hera, esposa de Zeus, reina dels Déus. Al pedestal sobre el qual descansa la figura de la deessa, un disc en bronze amb l'efígie de Francisco Franco.

## Referències

* 1 2 3 «Escultura «Francisco Franco»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 11 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ imanesdeviaje. «Descubre Oviedo a través de sus estatuas» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ Escultura Pública en Oviedo, Editado por el Ayuntamiento de Oviedo. Texto de Adolfo Casaprima Collera. Fotografías de Nardo Villaboy
# Friedrich Wilhelm Strassmann

Friedrich Wilhelm Strassmann, conegut com a Fritz Strassmann (22 de febrer de 1902, Boppard, Renània-Palatinat - 22 d'abril de 1980, Mainz, Magúncia) fou un químic alemany que, amb el físic Otto Hahn el 1938 realitzaren els experiments que permeteren interpretar correctament la fissió nuclear.

## Biografia

Strassmann començà els seus estudis de química el 1920 a la Universitat Tècnica de Hannover i obtingué el seu doctorat en 1929. Després inicià una carrera acadèmica a causa de les dificultats per trobar feina a la indústria en aquells anys. Així a partir del 1929 treballà a l'Institut Kaiser Wilhelm de Química a Berlín-Dahlem. L'any 1933 renuncià a ser membre de la Societat de Químics Alemanys quan caigué sota el control nazi i fou posat en una llista negra. Durant la II Guerra Mundial, ell i la seva esposa Maria Heckter ocultaren un amic jueu al seu apartament durant mesos, posant-se en una situació d'alt risc. El 1946 fou nomenat professor de química inorgànica a la Universitat de Magúncia i el 1948 director del recentment creat Institut Max Planck de Química. Més tard fundà l'Institut de Química Nuclear. El 1957 fou un dels 18 de Göttinger (18 científics atòmics) que protestaren contra Adenauer a causa del fet que el govern de la República Federal Alemanya volia armar el seu exèrcit amb armes atòmiques.

## Obra

Per la seva experiència en química analítica, Strassmann fou contractat per Otto Hahn i Lise Meitner en les seves investigacions dels productes de l'urani bombardejat per neutrons. Al desembre de 1938, Hahn i Strassmann enviaren un manuscrit a Naturwissenschaften informant que havien detectat l'element bari després de bombardejar urani amb neutrons, al mateix temps comunicaren els resultats a Meitner, qui havia escapat d'Alemanya a principis d'any i era a Suècia. Meitner i el seu nebot Otto Robert Frisch, interpretar correctament aquests resultats i donaren una explicació a la fissió nuclear. Frisch ho confirmà experimentalment el 13 de gener de 1939.
La Unió Astronòmica Internacional batejà un asteroide amb el seu nom, és el 19.136 Strassmann.

## Referències

* ↑ O. Hahn and F. Straßmann Über den Nachweis und das Verhalten der bei der Bestrahlung des Urans mittels Neutronen entstehenden Erdalkalimetalle (On the detection and characteristics of the alkaline earth metals formed by irradiation of uranium with neutrons), Naturwissenschaften Volume 27, Number 1, 11-15 (1939).
* ↑ Lise Meitner and O. R. Frisch Disintegration of Uranium by Neutrons: a New Type of Nuclear Reaction, Nature, Volume 143, Number 3615, 239-240 (11 February 1939).
* ↑ O. R. Frisch Physical Evidence for the Division of Heavy Nuclei under Neutron Bombardment, Nature, Volume 143, Number 3616, 276-276 (18 February 1939) Arxivat 23 de gener 2009 a Wayback Machine.
# Roberto Pinheiro

Roberto Pinheiro da Silva (Parnamirim, Rio Grande do Norte, 9 de gener de 1983) és un ciclista brasiler professional des del 2010 i actualment militant a l'equip Soul Brasil Pro Cycling Team.

## Palmarès

* 2010
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a l'Uruguai
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Gravataí
* 2011
** 1r a la Prova Ciclística 9 de Julho
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Gravataí
** Vencedor de 3 etapes del Tour de Brasil-Volta de l'Estat de São Paulo
* 2012
** Vencedor d'una etapa del Tour de Rio
* 2013
** 1r a la Prova Ciclística 9 de Julho
* 2015
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Rio Grande do Sul
* 2017
** Campió del Brasil en ruta
* 2024
** Campió del Brasil en ruta

## Referències

* ↑ «10ª Copa Cidade Canção de Ciclismo» (en portuguès brasiler). CLUBE MARINGAENSE DE CICLISMO, 27-05-2010. Arxivat de l'original el 2014-02-04. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Recuperado de dois acidentes, Roberto Pinheiro busca o bi da Copa da República» (en portuguès brasiler). globoesporte. Globo, 17-12-2009. Arxivat de l'original el 2024-06-30. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ Cury, Renato. «Com festa em casa, Roberto Pinheiro conquista bi na 6ª etapa» (en portuguès brasiler). globoesporte. Globo, 21-10-2011. Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: 30 juny 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa 1 a sitiodeciclismo.net
* Fitxa 2 a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Front Català d'Ordre

El Front Català d'Ordre (FCO) fou una coalició electoral formada per les forces polítiques catalanes de dreta que, sota l'hegemonia centrista de Lliga Catalana, va presentar-se a les eleccions legislatives del 16 de febrer de 1936, on fou derrotada pel Front d'Esquerres de Catalunya.
Era constituïda per Lliga Catalana, Dreta de Catalunya, Acció Popular Catalana, Partit Republicà Radical, Comunió Tradicionalista i Renovación Española (només a la ciutat de Barcelona, ja que no tenien més representació). A diferència del Front d'Esquerres, no els unia cap programa coherent, sinó que es basava en un atac al Front d'Esquerres i en l'oposició a l'alliberament dels participants en els fets del sis d'octubre. Dels 52 escons catalans, només en va obtenir 13, dels quals 12 foren per a la Lliga i només un a Tarragona per a la Comunió Tradicionalista.

## Candidats

Per Barcelona-ciutat:
* Lliga Catalana: Joan Ventosa i Calvell i 9 candidats més.
* CEDA: Lluís Jover i Nonell i 2 candidats més.
* Partit Republicà Radical: Alejandro Lerroux.
* Comunió Tradicionalista: Joaquim Gomis i Cornet
* Dreta de Catalunya: Santiago Torent i Buxó.
* Renovación Española : Salvador G. Arenas
Per la província de Barcelona:
* Lliga Catalana: Francesc Cambó i Batlle i 5 candidats més.
* CEDA: Antoni Barata i Rocafort i 3 candidats més.
* Partit Republicà Radical: Jaime Polo Otín.
Per la província de Girona:
* CEDA: Josep Ayats Surribas.
* Lliga Catalana: Joan Estelrich i Artigues i un altre candidat.
* Partit Republicà Radical: Jaume Busquets i Norat.
* Comunió Tradicionalista: Luis Hernando de Larramendi Ruiz.
Per la província de Lleida (els radicals no hi participaren en aquesta circumscripció):
* CEDA: José Abizanda Puntas.
* Lliga Catalana: Manuel Florensa i Farré i un altre candidat més.
* Comunió Tradicionalista: Casimir de Sangenís i Bertrand.
Per la província de Tarragona:
* Comunió Tradicionalista: Joaquim Bau i Nolla.
* CEDA: Josep Mullerat i Soldevila.
* Lliga Catalana: Josep Maria Casabò i Torras.
* Partit Republicà Radical: Ramon Barbat i Miracle i un altre més.
* Republicà independent: Gaietà Vilella Puig.

## Resultats

Les seves llistes foren derrotades per les del Front d'Esquerres. Van obtenir una mitjana del 40,8% dels vots (59,1% les del Front d'Esquerres) i 13 dels 54 diputats en joc (12 de la Lliga Catalana i un tradicionalista, per Tarragona).

## Referències

* ↑ «Front Català d'Ordre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Joaquim Gomis i Cornet (1869-1957) era l'amo de la Colònia Gomis de Monistrol de Montserrat
* ↑ Segons diu a Les Ruptures de L'any 1939 de Manel Risques, Francesc Vilanova i Ricard Vinyes, va donar suport al cop d'estat del 18 de juliol a Lleida i fou afusellat al cementiri municipal el 5 d'agost de 1936. El seu germà Diego milità a l'APC i després fou membre de Falange Española i membre de la comissió gestora de l'ajuntament de Lleida.
* ↑ Resultats per províncies a les eleccions de 1936, a historiaelectoral.com
* ↑ Resultats per regions a les eleccions de la Segona República, a historiaelectoral.com
# Alexandru Pliușchin

Alexandru Pliușchin (Chișinău, 13 de gener de 1987) és un ciclista moldau, professional des del 2008.
El 2008 va representar el seu país als Jocs Olímpics de Pequín en la prova en ruta, en què finalitzà en setanta-sisena posició.Al seu palmarès destaquen quatre campionats nacionals de ciclisme en ruta.
El febrer de 2015 va ser suspès pel seu equip el Synergy Baku, a causa d'un resultat positiu per salbutamol. Aquest positiu es va donar durant el Sharjah International Cycling Tour, disputat el novembre del 2014. L'UCI el va suspendre per nou mesos i li va retirar la victòria.

## Palmarès en ruta

* 2005
** 1r a la Clàssica dels Alps júnior
* 2006
** 1r al Gran Premi Oberes Fricktal
* 2007
** 1r al Tour de Flandes sub-23
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Tell
* 2008
** Campió de Moldàvia en ruta
* 2010
** Campió de Moldàvia en ruta
* 2011
** Campió de Moldàvia en ruta
** 1r al Duo Normand, amb Artiom Ovetxkin
* 2012
** Campió de Moldàvia en ruta
* 2014
** 1r a la Melaka Chief Minister's Cup
** 1r al Sharjah International Cycling Tour i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Sharjah International Cycling Tour

### Resultats al Tour de França

* 2010. 108è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 2005
** Campió d'Europa júnior en Persecució

## Referències

* ↑ «El Synergy Baku anuncia la suspensión de Pliuschin». biciciclismo.com, 26-02-2015 [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ «Consequences Imposed on License-Holders as Result of Anti-Doping Rule Violations (A». uci.ch, 14-08-2015 [Consulta: 1r abril 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Alexandru Pliușchin a sitiodeciclismo.net
# Frontera entre l'Aràbia Saudita i Kuwait

La frontera entre Aràbia Saudita i Kuwait és la frontera de 222 kilòmetres que separa el nord de l'Aràbia Saudita de Kuwait en sentit este-oest Separa les dues majors governacions de Kuwait, Al Ahmadi i Al Jahra, de la província Saudita d'Ash Sharqiyah, on hi ha la ciutat gairebé fronterera de Safaniya.
El seu traçat presenta a l'est, des de la costa del Golf Pèrsic (prop d'Al Khiran), una ruta gairebé rectilínia cap als paral·lels en el primer terç de la frontera. La frontera, en el seu segon terç, té certa sinuositat i va del sud-est al nord-oest, on també s'inicia un segon tram, gairebé rectilini en direcció als paral·lels. Aquest terç final acaba en un trifini Aràbia Saudita - Kuwait - Iraq prop d'Al-Salmi.

## Història

Aquesta frontera va ser definir inicialment al final de la Primera Guerra Mundial el 1918 quan Kuwait es va convertir en un protectorat. Es va confirmar com la frontera entre dos països amb la independència de Kuwait el 1961. Iraq es va annexionar el país, convertint-lo en la seva província número 19 en 1990. Aquest fet va desencadenar l'anomenada Guerra del Golf (1991), quan els Estats Units van liderar una coalició de països per alliberar Kuwait. Al final d'aquesta guerra es va restaurar la sobirania de Kuwait.

## Referències

* ↑ Kuwait – Saudi Arabia Boundary International Boundary Study, No. 103 – September 15, 1970
* ↑ Rongxing Guo Cross-Border Resource Management, p. 365
* ↑ Sovereignty and Boundaries in the Gulf States, J. E. Peterson
# Saldes (ciutat romana)

Saldes (grec antic: Σάλδαι; llatí: Saldae) va ser una ciutat de la costa de la Mauritània Cesariense, amb un bon port molt espaiós, que segons Estrabó marcava en temps antics el límit oriental de les possessions del rei Juba I i el territori romà. També en parlen Claudi Ptolemeu i Plini el Vell, i surt anomenada a l'Itinerari d'Antoní i a la Taula de Peutinger.
August la va convertir en colònia romana, diu Plini. Quan es va crear la província Mauritània Sitifiense en va esdevenir el seu límit occidental.
És la moderna Bugia, que l'any 1510 Pere Navarro va conquerir en nom de Ferran el Catòlic en una famosa batalla, la Presa de Bugia.

## Referències

* ↑ Estrabó. Geografia, XVIII, 831
* ↑ Claudi Ptolemeu. Geografia, IV, 2, 9
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, V, 1
* ↑ Smith, William (ed.). «Saldae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 12 juny 2022].
# Cristianització

La cristianització és un procés que consisteix a integrar algú o alguna cosa al cristianisme. La cristianització s'ha estès, en la seva major part, a través de missions mitjançant conversions individuals, però també, en alguns casos, ha estat el resultat de la violència per part d'individus i grups com ara governs i militars. La cristianització també és el terme utilitzat per designar la conversió de pràctiques, espais i llocs abans no cristians a usos i noms cristians. En tercera manera, el terme s'ha utilitzat per descriure els canvis que sorgeixen de manera natural en una nació quan un nombre suficient d'individus es converteixen, o quan els líders seculars requereixen aquests canvis. La cristianització d'una nació és un procés en curs.
Es pot aplicar igualment a objectes (alguns menhirs per exemple, foren cristianitzats afegint-hi una creu al capdamunt).

## Referències

* ↑ Lim, 2012, p. 497.
* ↑ Butler, 1990, p. 18.

## Bibliografia

* Butler, Cuthbert. Benedictine Monachism: Studies in Benedictine Life and Rule. New York: Longmans, Green and Company, 1919.
* Lim, Richard. «33 Christianization, Secularization, and the Transformation of Public Life». A: Rousseau, Philip. A Companion to Late Antiquity. John Wiley & Sons, 2012. ISBN 978-1-118-29347-8.
* Norris, Harry Thirlwall. Islam in the Balkans: Religion and Society Between Europe and the Arab World (en anglès). Columbia, S.C: University of South Carolina Press, 1993, p. 211. ISBN 9780872499775. OCLC 28067651.