OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gulzhan Isanova

Gulzhan Abdildabekovna Isanova (Kharagandí, URSS, 12 de setembre de 1983) és una esportista kazakh que va competir en judo, guanyadora de dues medalles als Jocs Asiàtics els anys 2006 i 2010, i set medalles al Campionat Asiàtic de Judo entre els anys 2007 i 2016.

## Palmarès internacional

Jocs Asiàtics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2006 | Doha ( Qatar) | 3 | Oberta |
| 2010 | Canton ( R.P. de la Xina) | 3 | +78 kg |
| Campionat Asiàtic ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2007 | Kuwait ( Kuwait) | 3 | Oberta |
| 2008 | Jeju ( Corea del Sud) | 3 | +78 kg |
| 2009 | Taipei ( Xina Taipei) | 1 | +78 kg |
| 2011 | Abu Dabi ( Emirats Àrabs Units) | 3 | +78 kg |
| 2012 | Taskent ( Uzbekistan) | 2 | +78 kg |
| 2015 | Kuwait ( Kuwait) | 3 | +78 kg |
| 2016 | Taskent ( Uzbekistan) | 2 | +78 kg |

## Referències

* ↑ Gulzhan Isanova Arxivat 2012-12-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ Gulzhan Isanova en Judoinside.com (anglès)

## Enllaços externs

* 2006 Asian Games profile
# HMG-CoA sintasa

HMG-CoA sintasa és un enzim que catalitza la reacció en la qual es forma el compost ramificat 3-hidroxi-3-metilglutaril-CoA (HMG-CoA) a partir d'acetil-CoA i acetoacetil-CoA. L'enzim s'expressa en hepatòcits, i té dues formes isoenzimàtiques, una que es troba al citosol i té un paper important en la síntesi de colesterol, i una altra que es troba en mitocondris i que és important en la síntesi de cossos cetònics. L'enzim catalitza una reacció on hi ha la condensació aldòlica entre el carboni del metil de l'acetil-CoA i el grup β-carbonil de l'acetoacetil-CoA, amb la hidròlisi simultània de l'enllaç tioéster de l'acetil-CoA, però no la de l'enllaç tioéster de l'acetoacetil-CoA.

## Isoformes

La forma isoenzimàtica que es troba al citosol de l'hepatòcit, té un rol important en la via del mevalonat per sintetitzar colesterol. És el primer enzim de la via i a partir de l'HMG-CoA generat es podrà sintetitzar el mevalonat. La isoforma mitocondrial participa en la síntesi de cossos cetònics.

## Regulació

El gen que codifica la isoforma mitocondrial de l'enzim té tres elements de regulació per esterol a la regió 5′. També té regions amb elements de regulació per carbohidrats. L'enzim és regulat, per tant, a nivell transcripcional i a nivell nutricional. Una concentració baixa de glucosa provoca que la concentració d'insulina també sigui baixa i sigui més alta la de glucagó. El glucagó via adenilat ciclasa sintetitzarà monofosfat d'anenosina cíclic (AMPc, de l'anglès cyclic adenosine monophosphate) que actuarà de segon missatger activant la proteïna cinasa A (PKA, de l'anglès protein kinase A) que activarà la transcripció del gen regulant els elements de regulació per carbohidrats CRE. D'altra banda, els àcids grassos monoinsaturats i la insulina inhibiran la PKA. Això fa que quan hi ha disponibilitat de glucosa, s'aturi la síntesi de cossos cetònics, però quan la glucosa escasseja, n'augmenti la transcripció per poder sintetitzar cossos cetònics i obtenir energia a partir d'aquests. La forma citosòlica és regulada per colesterol, que l'inhibeix, de manera que quan ja hi ha prou colesterol sintetitzat s'atura la seva via de producció.

## Referències

* ↑ Devlin, Thomas N. Bioquímica: libro de texto y aplicaciones clínicas. Barcelona: Reverté, 2004. ISBN 8429172084.
* ↑ Goldstein J.L., Brown M.S. (1990) Regulation of the mevalonate pathway. Nature 343, 425-430
* 1 2 3 Frayn, Keith N. Metabolic Regulation, a human perspective. Oxford: Wiley-Blacwell, 2010. ISBN 8429172084.
# La Prophétesse de Thèbes

La Prophétesse de Thèbes era un curtmetratge mut francès de 1907 dirigit per Georges Méliès. La pel·lícula, ambientada a l'antic Egipte, seguia l'aventura d'un rei que veia el seu futur anunciat per mitjà d'una misteriosa sacerdotessa i un telescopi màgic. S'ha recuperat un fragment de la pel·lícula; la resta es presumeix perdut.

## Trama

A l'antiga Tebes, el rei visita un astròleg per descobrir el seu futur. L'astròleg es nega amb vehemència, fins i tot quan se l'amenaça d'execució, però finalment s'encarrega de satisfer la demanda del rei sense lliurar la profecia ell mateix. Reuneix peces esculpides en una estàtua d'una sacerdotessa, i l'estàtua cobra vida.
La profetessa de Tebes fa mirar al rei a través d'un telescopi màgic, que li revela que serà assassinat mentre estigui al seu tron. El rei s'enfuria i intenta apunyalar la profetessa, però ella desapareix en l'aire. L'astròleg també es mostra impermeable als danys; els punyals i els assaltants simplement reboten sobre ell. Finalment se li diu al rei que pot aixecar la maledicció pagant a l'astròleg una pesada bossa d'or. Ho fa i se'n va. L'astròleg, la profetessa i el seu assistent es reuneixen i riuen sobre la bossa d'or.

## Producció

Méliès va aparèixer a la pel·lícula com l'astròleg. El plató de la pel·lícula és, en l'obra de Méliès, un rar exemple d'escenografia construïda de manera que la càmera mira directament en angle. El disseny inusual pot indicar que Méliès intenta mantenir-se al dia amb les innovacions visuals d'altres cineastes, tot mantenint el seu propi estil i procés.

## Estrena

La Prophétesse de Thèbes va ser venuda per la Star Film Company de Méliès i està numerada 1096–1101 als seus catàlegs.
La pel·lícula es va suposar perduda en una filmografia de 2008, tot i que un breu fragment va ser redescobert a temps per ser inclòs en una col·lecció de DVD d'algunes de les pel·lícules de Méliès el mateix any.

## Referències

* 1 2 Méliès, Georges (1905), Complete Catalogue of Genuine and Original "Star" Films, Nova York: Geo. Méliès, p. 147, <http://rucore.libraries.rutgers.edu/rutgers-lib/26311/>
* 1 2 3 Méliès, Georges (2008), Georges Méliès: First Wizard of Cinema, Los Angeles: Flicker Alley, ISBN 1893967352
* 1 2 3 Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 233, ISBN 9782732437323
* ↑ Berthomé, Jean-Pierre (2014), "Les décors de Georges Méliès", in Malthête, Jacques; Gaudreault, André & Le Forestier, Laurent, Méliès, carrefour des attractions; suivi de Correspondances de Georges Méliès (1904-1937), Rennes: Presses universitaires de Rennes, pàg. 157–175 (here 164–65)

## Enllaços externs

* La Prophétesse de Thèbes a YouTube
# Estació de Torrassa

Mapa Metro Línia 1 :
Mapa Metro Línies 9 i 10 :
Torrassa és una estació i intercanviador de les línies L1, L9 i L10 del metro de Barcelona situada sota l'avinguda de Catalunya al barri de la Torrassa de l'Hospitalet de Llobregat.
El metro va arribar el 1983 amb el perllongament de la L1 desde Santa Eulàlia, terminal des de 1932, sent l'estació de Torrassa el nou final de la línia. Posteriorment el 1987 la línia s'ampliava fins l'Avinguda Carrilet. Una nova línia semicircular suposava la construcció d'una nova estació, que s'inaugurava el 12 de febrer de 2016, amb l'obertura de la branca sud de la L9 entre Zona Universitària i l'Aeroport. La construcció de la infraestructura en aquest tram es va allargar durant més d'una decada. La posada en funcionament de la branca de la Zona Franca el 8 de setembre de 2018 va significar l'arribada de la L10 Sud a l'estació, compartida amb la L9, amb trens fent llavors serveis entre Collblanc i Foc.
Està previst construir-hi també una estació de Rodalies de Catalunya amb andanes tant per a la línia de Vilafranca com per a la línia de Vilanova, amb la qual cosa esdevindrà un intercanviador de primer ordre en el sector sud de Barcelona, en tenir accés alhora a les dues línies de tren i a dues línies de metro (L1 i L9-L10).

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Metro de Barcelona |||||
| Hospital de Bellvitge | Florida | Santa Eulàlia | Fondo |
| Aeroport T1 | Can Tries | Gornal | Collblanc | Zona Universitària |
| ZAL - Riu Vell | Can Tries | Gornal | Collblanc | Collblanc |
| Projectat |||||
| Aeroport T1 | Can Tries | Gornal | Collblanc | Can Zam |
| Pratenc | Can Tries | Gornal | Collblanc | Gorg |
| Font recorregut: PDI 2009-2018. |||||

## Accessos

* Avinguda de Catalunya
* Avinguda del Torrent del Gornal

## Referències

* ↑ «Territori i Sostenibilitat presenta els pressupostos de 2011 amb l'objectiu de reactivar l'economia». Gencat.cat. Generalitat de Catalunya, 03-06-2011. Arxivat de l'original el 2012-01-20. [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Compte enrere per a la inauguració del metro a l'aeroport del Prat». [Consulta: 14 gener 2016].
* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ PDI 2009-2018, pàg. 158
* ↑ CatalunyaPress.cat. «El govern vol connectar la R2 i la R4 amb una estació intermodal a l'Hospitalet i soterrar les vies». [Consulta: 19 novembre 2023].
* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Consolat General de Qatar a Barcelona

El Consolat General de l'estat de Qatar a Barcelona és la missió diplomàtica de Qatar a la ciutat de Barcelona. La seu és, des de la inauguració del consolat general el dia 17 d'abril de 2018, al número 227 del carrer de Provença, al districte de l'Eixample de Barcelona. La seva jurisdicció abasta Catalunya, el País Valencià, les Illes Balears i Aragó.
Des del 12 de setembre de 2022, el cònsol general és Mohammed Sami M. A. Alsubaey.
El consolat manté un contacte estret i públic tant amb les autoritats espanyoles i catalanes i el sector del futbol català.

## Referències

* ↑ «About Us» (en anglès). The Consulate General of The State of Qatar. [Consulta: 27 setembre 2021].
* 1 2 «Organismes. Generalitat de Catalunya». [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ «Word from the General Consul». [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ «Lista Consular» (pdf) (en castellà). Ministeri d'Assumptes Exteriors, Unió Europea i Cooperació espanyol, 01-08-2023. Arxivat de l'original el 2 setembre 2023. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «H.E. the Consul General meets with Barcelona's deputy mayor of Security Affairs.» (en anglès). The Consulate General of The State of Qatar, 12-02-2020. [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ «H.E. The Consul General met with H.E., the delegate of the Spanish Government in Catalonia.» (en anglès). The Consulate General of The State of Qatar, 03-07-2019. [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ «FCF | Presència federativa en la recepció del consolat de Qatar a Barcelona». [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ «Quim:» (en espanyol europeu), 15-12-2020. [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ «H.E. The Consul General met the President of F.C. Barcelona.» (en anglès). The Consulate General of The State of Qatar, 15-02-2019. [Consulta: 27 setembre 2021].

## Vegeu també

* Ambaixades i consolats ubicats als Països Catalans
# Cláudio Santoro

Cláudio Santoro (Manaus, 23 de novembre de 1919 - Brasília, 27 de març de 1989) va ser un compositor i violinista brasiler de música acadèmica contemporània.
Santoro va estudiar piano i violí, el seu afany li va servir perquè el Govern d'Amazones el manés a estudiar a Rio de Janeiro. Als 18 anys, ja era professor adjunt de la càtedra de violí del Conservatori de Música de Rio de Janeiro. Va estudiar composició musical amb Hans-Joachim Koellreutter, compositor de l'escola avantguardista (dodecafonisme) que va influir molt l'estil de Santoro. Ja prou conegut, va rebre un premi de la Fundació Lili Boulanger, a Boston. Entre els seus avaladors hi havia els compositors Ígor Stravinski i Aaron Copland. Va perfeccionar la seva formació a París amb Nadia Boulanger. Va participar en la fundació i va tocar com a intèrpret a l'Orquestra Simfònica Brasilera.
Claudio Santoro va ser professor fundador del Departament de Música de la Universitat de Brasília. Va morir en 1989, època en què exercia el lloc de Regente Titular de l'Orquestra del Teatre Nacional de Brasília, actualment Orquestra Sinfônica do Teatre Nacional Claudio Santoro.
La seva obra prolífica va ser sobretot instrumental i inclou nou simfonies, tres concerts de piano i set quartets de corda.

## Referències

* ↑ «Cláudio Santoro» (en portuguès brasiler). Enciclopédia Itaú Cultural, 27-12-2019. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ Franco, Enrique «Claudio Santoro, compositor brasileño» (en castellà). El País [Madrid], 28-03-1989. ISSN: 1134-6582.
# Jean Peters

Elizabeth Jean Peters (East Canton, d'Ohio, 15 d'octubre de 1926 - Carlsbad, de Califòrnia, 13 d'octubre de 2000) fou una actriu estatunidenca de cinema.

## Biografia

Va estudiar magisteri, i va treballar durant un temps de mestra.
El 1946 va guanyar un concurs de bellesa a Ohio, i el premi va consistir en un viatge a Hollywood. La 20th Century Fox la va contractar immediatament, i un any més tard ja va actuar en El capità de Castella (Captain from Castile) al costat de Tyrone Power. Aquesta pel·lícula la va llançar a la fama com una de les actrius més atractives del moment.
Els estudis la van encasellar durant un temps en papers de dones atractives i sensuals, però al mateix temps dinàmiques i emprenedores.
El 1957 es va casar amb Howard Hughes i es va retirar del cinema. Després del seu divorci el 1971 va tornar a la interpretació, en televisió, mitjà en què va fer diverses pel·lícules i minisèries.
Peters va estar casada en tres ocasions. Es va divorciar del seu primer espòs, i el segon va ser Howard Hughes, el famós i excèntric empresari aeronàutic, amb el qual va estar casada 14 anys, i que li va donar una enorme notorietat. El seu tercer marit va morir després de 19 anys de matrimoni.
Peters va morir d'una leucèmia a Carlsbad, Califòrnia, als 74 anys.

## Filmografia

* El capità de Castella (1947)
* Ombres en el mar (1948)
* It Happens Every Spring (1949)
* Vull a aquest brut (1950)
* La dona pirata (1951)
* As Young as You Feel (1951)
* Take Care of My Little Girl (1951)
* O. Henry's Full House (1952)
* Viva Zapata! (1952)
* Un crit en el pantà (1952)
* Wait Till the Sun Shines, Nellie (1952)
* A Blueprint for Murder (1953)
* Vicki (1953)
* Mans perilloses (1953)
* Niàgara (1953)
* El reverend Peter Marshall, també coneguda com a Passos de fe (1955)
* Llança trencada (Broken Lance) (1954)
* Apatxe (1954)
* Creiem en l'amor (1954)
# Balada sobre un tema de Mart Saar

La Balada sobre un tema de Mart Saar (Ballaad Mart Saare teemale) és una peça per a piano composta per Eduard Tubin el 1945 i estrenada el 6 de juny de 1945 a Estocolm per Olav Roots. Té una durada aproximada d'11 minuts.

## Origen i context

Va ser escrita al camp de refugiats per a estonians de Neglinge, un barri d'Estocolm, poc després del Concertino per a piano que també havia estrenat Olav Roots. El tema va ser pres d'una cançó popular recuperada per Mart Saar.

## Representacions

Després de l'estrena, el crític exigent Moses Pergament la va trobar «brillant». La primera actuació a Estònia va ser el 18 de setembre de 1946 a Viljandi, interpretada per Bruno Lukk.

## Referències

* 1 2 «Ballade on a Theme by Mart Saar». Estonian Music Information Centre. [Consulta: 7 gener 2024].
* 1 2 Tubin, Eino. «Eduard Tubin. A Biography». Eino Tubin. [Consulta: 19 febrer 2024].
# La vie en rose (cançó)

La vie en rose (en català: La vida en rosa) és una cançó de l'any 1945, amb lletra d'Edith Piaf i música de Louis Guglielmi i Marguerite Monnot. Tot i que Piaf va ser autora de la lletra, va ser la seva amiga Marianne Michel qui la va cantar abans que ella l'enregistrés l'any 1947.

## Lletra

La vie en rose
Des yeux qui font baisser les miens Un rire qui se perd sur sa bouche Voilà le portrait sans retouche De l'homme auquel j'appartiens
{Refrain:} Quand il me prend dans ses bras, Il me parle tout bas Je vois la vie en rose, Il me dit des mots d'amour Des mots de tous les jours, Et ça m'fait quelque chose Il est entré dans mon coeur, Une part de bonheur Dont je connais la cause,
C'est lui pour moi, Moi pour lui dans la vie Il me l'a dit, l'a juré Pour la vie Et dès que je l'aperçois Alors je sens en moi Mon coeur qui bat
Des nuits d'amour à plus finir Un grand bonheur qui prend sa place Des ennuis, des chagrins s'effacent Heureux, heureux à en mourir
Refrain

## Traducció

La vida en rosa
Uns ulls que fan abaixar els meus, un riure que es perd en la seva boca: aquí teniu el retrat sense retoc de l'home a qui pertanyo.
Quan m'agafa entre els seus braços i em parla xiuxiuejant jo veig la vida en rosa. Em diu paraules d'amor, les paraules de tots els dies i això em provoca alguna cosa. Ell ha posat en el meu cor, una part de felicitat de la qual conec la causa, és ell per mi, jo per ell en la vida. Ell m'ho ha dit, m'ho ha jurat
de per vida. I des que el veig venir sento llavors en mi el meu cor que batega.
Les nits d'amor sense acabar. Una gran felicitat que ocupa el seu lloc, els problemes i les tristeses s'esborren feliç, feliç fins a morir.

## Versions

* Louis Armstrong (també és un clàssic).
* Marlene Dietrich.
* Bola de Nieve.
* Cyndi Lauper.
* Émilie Simon.
* Plácido Domingo.
* Dalida.
* Mireille Mathieu.
* Michèle Torr.
* Yves Montand.
* Grace Jones i Donna Summer (versions disco).
* Africando, grup de salsa africà.
* Patricia Kaas.
* Ute Lemper.
* Diana Krall.
* Tony Glausi (versió instrumental de l'àlbum My Favorite Tunes, 2020).
* Thalía.
* Trio Esperanza.
* Lisa Ono (àlbum "Dans mon île", 2003).
* Danny Chan (Hong Kong).
* Diane Dufresne.
* KT Tunstall.
* Joyeux de Cocotier.
* Tikay feat. Shake.
* Pablo Alborán.
* Lady Gaga.

## Enllaços externs

* http://edith-piaf.narod.ru/4/La_Vie_En_Rose.mp3
# Castell de Saburella

El castell de Saburella, o de Savorella, al terme municipal de Querol (Alt Camp), és de construcció posterior a la Reconquesta i està situat a la riba dreta del riu Gaià damunt un turó de 683 m. És prou ben conservat, sobretot una de les tres torres semicirculars, que es manté gairebé sencera, i una part de la muralla.
Les poques notícies històriques que ha generat aquesta fortificació han fet més difícil establir una datació unànime, tanmateix pensem que és construcció tardana, al pas del segle xii al segle xiii, i relacionada de ben segur amb els conflictes que al veí castell de Selmella tingueren lloc entre el monestir de Santes Creus i els Cervelló.

## Ubicació

El castell de Saburella està assentat damunt d'un turó cònic, prop del torrent de Comadevaques, que baixa de la banda de Vallespinosa, ja a la Conca de Barberà. Des del castell es veu al nord, Sant Miquel de Montclar; al nord-est, el cim de Formigosa i el torrent de Comadevaques; a l'est el puig de Montagut i el castell de Pinyana; i al sud el Camp de Tarragona i la vall del Gaià.
Aquest castell a prop de la vila i castell de Querol, si bé a l'altra banda del riu Gaià. Mentre que el proper castell de Selmella esdevé un castell roquer, situat arran de cinglera, el de Saburella és en un terreny planer dominat per antics conreus i restes d'alzinars tot i que la pineda de pi blanc esdevé preponderant al seu entorn.

## Història del conjunt

La primera referència documental és de l'any 1229 en el testament de Ramon Alemany de Cervelló, on es disposa que s'edifiqui al castell una capella en honor de Sant Miquel; s'hi lleguen diverses rendes per al seu sosteniment i per al del capellà al qual haurà de servir. Així mateix el castell ha de ser per a Guillem de Claramunt, cunyat seu, durant la seva vida, fet que no serà possible en morir aquest en l'expedició a Mallorca.
Continua Saburella en mans del llinatge dels Cervelló, fet que ens corrobora una notícia de l'any 1380, moment en què el rei Pere III el Cerimoniós demana al batlle general la restitució als Cervelló de diversos castells que havien estat ocupats per la corona, entre els quals figura el de Saburella. Més endavant, l'any 1481, el trobem com a afrontació o límit del terme del Pont d'Armentera.

## Referències

* ↑ Bolòs i Masclans, Jordi; Piquer i Ferrer, Esperança. «Castell de Saburella (Querol)». Catalunya Romànica. Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ Els castells del Gaià. Editorial Cossetània, 1999

## Bibliografia

* Els castells catalans. 3. volum 3. 2a ed. Barcelona: Dalmau, 1992. ISBN 978-84-232-0458-8.
* Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 13. Enciclopèdia Catalana, 1979. ISBN 84-85194-08-X.
* Gironès i Vilardebò, Jordi. «Saburella». A: Castells Catalans (pdf). Centre d'Estudis Sanjustencs, gener 2008, p. 3.

## Enllaços externs

* «Saburella (Alt Camp)». Blog de Castells Catalans, 23-01-2008.
# Medalla del Servei Distingit als Guardacostes

La Medalla del Servei Distingit als Guarda Costes (anglès: Coast Guard Distinguished Service Medal) és una condecoració dels Guarda Costa dels Estats Units d'Amèrica, creada mitjançant una acta del Congrés (Llei 207, 81a del Congrés) el 4 d'agost de 1949. Abans d'aquesta data, els membres del Cos de Guarda Costa podien rebre la Medalla del Servei Distingit a la Marina.
És atorgada a oficials i tropa dels Guarda Costa que es distingeixen per l'excepcional servei meritori al govern en un lloc de gran responsabilitat. Pot ser atorgades tant per accions de combat o fora de combat. Habitualment és atorgada als oficials superiors, com el Comandant dels Guarda Costa. El primer a rebre-la va ser l'Almirall Alfred C. Richmond el 1961. El primer no-oficial en rebre-la va ser el Contramestre Major Rick Trent el 1998.
Se situa entre la Medalla del Servei Distingit en la Seguretat de la Pàtria i l'Estrella de Plata; i és equivalent a les Medalles dels Serveis Distingits a l'Exèrcit, de la Marina i els Marines, i de la Força Aèria.
Les concessions posteriors s'indiquen mitjançant estrelles d'or.

## Disseny

Al centre d'un disc daurat hi apareix el cúter Massachusetts a tota vela en un mar tranquil. Al voltant, en un anell exterior, apareix la inscripció "U.S. COAST GUARD" (Guarda Costa dels Estats Units) a la meitat superior i "DISTINGUISHED SERVICE" (Servei Distingit) a la inferior. Al revers apareix l'escut dels Guarda Costa i, a la meitat inferior, hi ha un espai per gravar el nom del receptor.
Penja d'una cinta blava, amb una franja morada a les puntes. Entremig hi ha una barra blanca.
# Trubtxevsk

Trubtxevsk (en rus: Трубчевск) és una ciutat de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 13.287 habitants. És la capital del districte (raion) homònim. Es troba a la vora del riu Desnà, a 84 km a l'oest de Briansk.

## Història

Trubtxevsk és mencionada per primer cop amb el nom de Trubetsk en manuscrits eslaus en relació als esdeveniments ocorreguts entre 1164 i 1183, com el Càntic de les hosts d'Ígor, tot i que les autoritats locals daten la fundació de la vila l'any 975. En aquest període, el nom de la ciutat és registrat com Trubetx (Трубечь), Trubetsk (Трубецк), Trubtxesk (Трубческ) o Trubejsk (Трубежск).
En diverses ocasions al llarg de l'edat mitjana, Trubtxevsk tingué els seus propis prínceps, entre els anys 1164-1196, 1202-1211, 1212-1240, 1378-1399 i per acabar entre 1462 i 1503. L'última dinastia s'instal·là a Moscou, on serien coneguts com els prínceps Trubetskoi. Entre 1609 i 1644, la ciutat estigué sota el domini de la Confederació de Polònia i Lituània, i rebia el nom de Trubczewsk.
Durant la Segona Guerra Mundial, Trubtxevsk fou presa per l'exèrcit alemany el 9 d'octubre de 1941 i alliberada el 18 de setembre de 1943 per les tropes de l'Exèrcit roig del front de Briansk.
# Clare Jacobs

Clare Stephen Jacobs (Madison, Dakota del Sud, 8 de febrer de 1886 – Detroit, Michigan, 21 de febrer de 1971) va ser un atleta estatunidenc, especialitzat en el salt de perxa, que va competir a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze de la prova de salt de perxa del programa d'atletisme. Aquesta medalla fou compartida amb el canadenc Edward Archibald i el suec Bruno Söderström.
El 1909 va establir un nou rècord del món en pista coberta de salt de perxa que conservà durant tres anys.

## Referències

* ↑ «Clare Jacobs Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2013. [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ Taylor, Paul. Jews and the Olympic Games: The Clash Between Sport and Politics : with a Complete Review of Jewish Olympic Medallists. Sussex Academic Press, 2004. ISBN 9781903900871.