OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Peder Pedersen

* No s'ha de confondre amb Peder Larsen Pedersen.
Peder Pedersen (Nørre Nærå, Otterup, municipi de Nordfyn, 3 de novembre de 1945 - 9 de gener de 2015) va ser un ciclista danès, que va córrer entre mitjans dels anys 60 i finals dels 70 del segle xx. Es dedicà principalment al ciclisme en pista.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres Jocs Olímpics. Va aconseguir guanyar la medalla d'or als Jocs de 1968, a Ciutat de Mèxic, encara que només va participar en les rondes classificatòries.
Va aconseguir també cinc medalles als Campionats del Món en pista, una d'elles d'or en Velocitat.
Un cop retirat va ser seleccionador nacional de 1977 a 1992, i president de la Federació danesa de ciclisme de 1991 a 2005.

## Palmarès

* 1964
** Campió de Dinamarca amateur de Velocitat
* 1965
** Campió de Dinamarca amateur de Velocitat
* 1968
** Medalla d'or a la prova de persecució per equips dels Jocs Olímpics de Mèxic de 1968, amb Per Lyngemark, Gunnar Asmussen, Reno Olsen i Mogens Frey Jensen
** Campió de Dinamarca de persecució per equips, amb Mogens Frey, Per Lyngemark i Reno Olsen
* 1969
** Campió de Dinamarca amateur de Velocitat
* 1970
** Campió de Dinamarca amateur de Velocitat
* 1971
** Campió de Dinamarca amateur de Velocitat
** Campió de Dinamarca amateur en Quilòmetre
* 1972
** Campió de Dinamarca amateur de Velocitat
* 1973
** Campió de Dinamarca amateur de Velocitat
** Campió de Dinamarca amateur en Quilòmetre
* 1975
** Campió del món de velocitat
** Campió d'Europa en Velocitat
* 1977
** Campió de Dinamarca de Velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
# Carlos Roqueiro Iaropoli

Carlos Alberto Roqueiro Iaropoli (Buenos Aires, 23 d'octubre de 1944) és un ciclista argentí que s'especialitzà en el ciclisme en pista. Va participar en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic de 1968.

## Palmarès

* 1968
** Campionat de l'Argentina en Velocitat

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Miloš Jelínek

Miloš Jelínek (Brno, 10 de març de 1947) va ser un ciclista amateur txecoslovac, d'origen txec, que s'especialitzà en la pista. Va guanyar dues medalles als Campionats del món, i va participar en tres proves dels Jocs Olímpics de 1968.

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
# Constitució de l'Any I

La Constitució francesa de 1793, també coneguda com la Constitució de l'Any I, o la Constitució dels montagnards, va ser creada pels jacobins, basada en la democràcia social: sobirania popular, sufragi universal directe i atenció preferent al dret a l'existència. Aprovada per aclamació el 24 de juny de 1793, mai va arribar a entrar en vigor i fou definitivament descartada el 10 de maig de 1795 ("21è floreal").
El govern que va succeir a la seva promulgació va ser presidit per Robespierre i inclou entre els drets de l'home i del ciutadà el tan discutit dret de rebel·lió, a conseqüència de tots els altres drets.
La Constitució de 1793, és una peça magistral del racionalisme il·lustrat francès de característiques revolucionàries que declara els drets de l'home. L'1 de juny de 1793 es va produir la purga de la convenció i diversos diputats i ministres girondins són depurats. Els montagnards que dominaven als jacobins, havia aconseguit prendre el control de la convenció.
Una nova Declaració dels Drets de l'Home i del Ciutadà precedia la Constitució francesa de 1793 votada per la convenció el 24 de juny d'aquest any. D'aquesta manera, la nova declaració, basada en el Dret natural, instaurava el sufragi universal masculí, proclamava la llibertat econòmica i completava el dret de resistència a l'opressió amb el dret de rebel·lió. Reconeixia també els drets a l'educació, al treball i a l'assistència pública. Instaura la divisió dels poders executius, legislatius i jurídics.
"El poble francès, convençut que l'oblit i el menyspreu dels drets naturals de l'home, són les úniques causes de les desgràcies del món, ha resolt exposar en una declaració solemne, aquests drets sagrats i inalienables, perquè tots els ciutadans, podent comparar en tot moment els actes del govern amb la finalitat de tota institució social, no es deixin mai oprimir ni envilir per la tirania, perquè el poble tingui sempre davant els seus ulls les bases de la seva llibertat i de la seva felicitat, el magistrat la regla dels seus deures, el legislador l'objecte de la seva missió. En conseqüència, proclama en presència de l'Ésser suprem, la declaració dels drets de l'home i del ciutadà."- Primer paràgraf de la constitució de 1973, creada per jacobins.
La constitució consta de 24 apartats, i està dividida en 124 articles diferents.

## Referències

* ↑ Duguit, 1898, p. XL.
* ↑ Duguit, 1898, p. XLIII.

## Bibliografia

* Duguit, Léon. Les constitutions et les principales lois politiques de la France depuis 1789 (en francès). París: F. Pichon, 1898 [Consulta: 18 maig 2013].
* Rials, Stéphane. Textes constitutionnels français (en francès). París: PUF, 2010. ISBN 2130621538.

## Enllaços externs

* «Constitution du 24 juin 1793» (en francès). Conseil constitutionnel. [Consulta: 18 maig 2013].
# Bastetània

Bastetània o Mastiena va ser el nom d'una regió en l'època anterior a la conquesta romana, situada al sud-est d'Hispània i que englobava aproximadament les actuals províncies de Màlaga, Granada, Almeria, sud i sud-est de Jaén, sud d'Albacete i sud-oest de Múrcia, i equivalia aproximadament a l'Andalusia Oriental. Va rebre el seu nom del poble dels bastetans.
Limitava a l'est amb l'Oròspeda, al nord amb sierra Morena, i al sud amb la mar. El seu límit occidental no està definit. Més tard va formar part de la província romana de la Hispània Citerior i després de la Bètica. Entre les ciutats conegudes de la Bastetània, els autors antics citen Arkilaquis, Tutugi, Basti, Acci o Iliberri. No era més que un territori que posseïa la mateixa cultura i no era una entitat política. Els romans van definir aquesta regió prenent el nom d'una de les seves ciutats, Basti, però que mai no va ser capital de tota la zona.

## Referències

* ↑ Sánchez Moreno, Amparo. «Santuarios ibéricos en la Basetania». Arqueología y territorio. Universidad de Granada. [Consulta: 1r agost 2022].

## Vegeu també

* Espània.

## Enllaços externs

* Asociación E. A. B. Estudios de Arqueología Bastetana.
# Simeó Miquel i Peguera

Simeó Miquel i Peguera (Lleida, 25 de gener de 1919 - 13 de febrer de 2007) fou un advocat català.

## Biografia

Va interrompre els estudis de dret per la guerra civil espanyola, ja que fou mobilitzat i serví en l'exèrcit republicà fins a la fi de la guerra. Com que havia estat secretari de la FNEC, fou empresonat i internat en un camp de concentració. Un cop alliberat, continuà els estudis de dret, llicenciant-se en la Universitat de Madrid. Guanyà les oposicions al Cos Tècnic del Ministeri de la Governació i fou destinat al Govern Civil de Lleida.
El 1944 demanà l'excedència i exercí l'advocacia, professió des de la qual defensà presos polítics en Consells de Guerra i al Tribunal d'Ordre Públic, i fou un dels fundadors de la seu lleidatana d'Òmnium Cultural. Anys més tard fou sancionat per haver enviat una carta signada per 113 persones dirigida al Secretari d'Estat dels Estats Units i al Ministre d'Afers Exteriors d'Espanya protestant per la pròrroga de les bases americanes a Espanya sense el coneixement ni la consulta del poble espanyol.
El 1974 formà part de la comissió fundadora de Convergència Democràtica de Catalunya. Com a membre del Cos Superior d'Administració Civil de l'Estat, fou designat delegat territorial a Lleida del Ministeri de Sanitat i Seguretat Social el 1979 fins a 1983. Fou el primer síndic de greuges de l'Ajuntament de Lleida (1990-1995), Fou diputat al Parlament de Catalunya en la cinquena legislatura i primer president del Consell Social de la Universitat de Lleida. El 2000 va rebre la Creu de Sant Jordi

## Obres

* Lleida, problema i realitat (1967)

## Referències

* ↑ Diputats de la V Legislatura p. 173

## Enllaços externs

* Notícia de l'òbit de Simeó Miquel i Peguera Arxivat 2007-05-07 a Wayback Machine.
* Entrevista a Lo Canyeret Arxivat 2005-12-18 a Wayback Machine.
# Brian Cherney

Brian Cherney (Peterborough, 4 de setembre de 1942) és un compositor canadenc que resideix actualment a Mont-real (Quebec).
Cherney va néixer a Peterborough, Ontario. Va estudiar a la Universitat de Toronto, on va ser deixeble de John Weinzweig, Samuel Dolin i John Beckwith. El 1972 es va incorporar a la "Schulich School of Music" de la Universitat McGill, on ha ensenyat anàlisi i composició durant més de trenta anys. Les seves peces, sovint caracteritzades per trajectòries formals acuradament calculades i un ric llenguatge harmònic, donen la impressió d'una intensitat tranquil·la, que normalment presenta "quietud" d'alguna manera. Les seves obres s'han reproduït a tota Amèrica del Nord, Europa i altres llocs. Cherney manté una activa carrera com a compositor, professor i autor; el seu llibre Harry Somers (1975, U of T Press) continua sent una de les obres de referència més importants i detallades d'aquest compositor. Va rebre el premi Jules Léger de nova música de cambra el 1985 per River of Fire. És el germà de l'oboista Lawrence Cherney.
Cherney va ser nomenat membre de l'Ordre del Canadà el 2021.

## Notes

* ↑ Canada, Governor General of. "Governor General Announces 61 New Appointments to the Order of Canada". www.newswire.ca. Retrieved 1 January 2021.

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20061111111725/http://www.thecanadianencyclopedia.com/index.cfm?PgNm=TCE&Params=U1ARTU0000685
* https://web.archive.org/web/20070312072534/http://www.music.mcgill.ca/composition/Files/Faculty/cherney.html
* https://web.archive.org/web/20061116174406/http://www.musiccentre.ca/apps/index.cfm?fuseaction=composer.FA_dsp_biography&authpeopleid=723&by=C
* http://www.showtimemagazine.ca/blog/?p=162
# Nastri d'argento 1957

Els Nastri d'argento 1957 foren a dotzena edició de l'entrega dels premis Nastro d'Argento (Cinta de plata) que va tenir lloc el 1957.

## Guanyadors
### Productor de la millor pel·lícula

* ENIC i Ponti-De Laurentiis - Il ferroviere
* Ponti-De Laurentiis - Guerra e pace
* De Sica Produzione i Titanus - Il tetto

### Millor director

* Pietro Germi - Il ferroviere
* Vittorio De Sica - Il tetto

### Millor guió

* Cesare Zavattini - Il tetto
* Pietro Germi, Alfredo Giannetti i Luciano Vincenzoni - Il ferroviere

### Millor interpretació protagonista masculí

* no atorgat
* Pietro Germi - Il ferroviere
* Marcello Mastroianni - La fortuna di essere donna

### Millor interpretació femenina protagonista

* Anna Magnani - Suor Letizia - Il più grande amore
* Gabriella Pallotta - Il tetto

### Millor actriu no protagonista

* Marisa Merlini - Tempo di villeggiatura
* Luisa Della Noce - Il ferroviere
* Giovanna Ralli - Tempo di villeggiatura

### Millor actor no protagonista

* Peppino De Filippo - Totò, Peppino e i fuorilegge
* Saro Urzì - Il ferroviere

### Millor banda sonora

* Nino Rota - Guerra e pace
* Angelo Francesco Lavagnino - L'impero del sole

### Millor fotografia

* Mario Craveri - L'impero del sole
* Giuseppe Rotunno - Montecarlo
* Carlo Montuori - Il tetto

### Millor escenografia

* Mario Chiari - Guerra e pace
* Ottavio Scotti - Il padrone sono me

### Millor curtmetratge

* Parma città d'oro - de Antonio Petrucci, produïda per l'Istituto nazionale luce

### Millor pel·lícula estrangera

* Moby Dick - La balena bianca (Moby Dick) - de John Huston
* Riccardo III (Richard III) - de Laurence Olivier
* Picnic - de Joshua Logan

## Referències

* ↑ Nastri d'Argento 1957, mymovies.it
* ↑ 1957 a l'Albo d'Oro dels Nastri d'Argento

## Vegeu també

* David di Donatello 1957

## Enllaços externs

* Cronache d'Italia - I Nastri d'Argento 1957 a YouTube
* Nastri d'argento 1957 a larxiu Luce
# Després de la pluja

Després de la pluja és una pel·lícula de comèdia espanyola de televisió del 2007, basada en l'obra de teatre homònima de Sergi Belbel, dirigida per Agustí Villaronga i produïda per Diagonal TV, Televisió de Catalunya i Televisió de Galícia. Fou rodada a la Torre Millenium de Sabadell. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

L'acció se situa en un temps futur en un edifici d'oficines de luxe d'una gran ciutat on fa més de dos anys que no plou. És una història coral, en la qual es narra durant tres dies laborals la vida de deu persones, cinc dones (Secretària Rossa, Secretària Castanya, Secretària Pèl-roja, Secretària Morena i Directora executiva) i cinc homes (Programador informàtic, Cap administratiu, Cap de personal, Missatger local i Ascensorista), que es creuen constantment. El lloc de treball es converteix en un pretext per a veure's d'amagat (per fumar, ja que està prohibit, conspirar, lligar, etc) i que succeeixin coses. Es fa constant la permanent vigilància de tres helicòpters.

## Repartiment

* Marisa Paredes... Directora executiva
* Candela Peña... Secretària rossa
* Marina Gatell... Secretària pèl-roja
* Vicenta N'Dongo ... Secretària morena
* Olalla Escribano... Secretària castanya
* Jordi Bosch... Cap administratiu
* Enric Majó... Cap de personal
* Àlex Brendemühl ... Informàtic
* Roger Casamajor ... Missatger
* Secun de la Rosa ... Ascensorista

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula per televisió del 2009.

## Referències

* ↑ Després de la pluja a catalanfilms
* ↑ Agustí Villaronga filma para televisión la obra ´Después de la lluvia´ de Sergi Belbel, Diario de Mallorca, 27 de gener de 2007
* ↑ Després de la pluja a esadkir.cat
* ↑ Després de la pluja a ccma.cat
* ↑ Després de la pluja a l'Acadèmia del Cinema Català
# 1331
## Esdeveniments

* Guerra Genkō al Japó

## Naixements
### Món

* 16 de febrer - Buggiano (Itàlia): Coluccio Salutati polític i humanista
* 30 d'abril - Ortés, vescomtat del Bearnː Gastó Febus, que esdevindrà el 1343 Gastó III de Foix i X del Bearn (m. 1391).

## Referències

* ↑ Tucoo-Chala, Pierre. Gaston Fébus, prince des Pyrénées (en francès). Deucalion, 1991, p. 16. ISBN 2-906483-43-5.
# Chrissie White

Chrissie White (Londres, 23 de maig de 1895 - Hollywood, 18 d'agost de 1989) va ser una actriu britànica de cinema mut. Va aparèixer en més de 180 pel·lícules entre 1908 i 1933. White es va casar amb l'actor i director de cinema Henry Edwards, i a la dècada del 1920 van ser considerats com la parella de celebritats més famosa de la Gran Bretanya. La parella va tenir dos fills, un fill que va morir quan era un nadó i una filla. Va protagonitzar la pel·lícula de 1920, The Amazing Quest, de Mr. Ernest Bliss, que a l'agost de 2010 va desaparèixer de l'Arxiu Nacional de la BFI, figurant com una de les «75 pel·lícules més buscades» del British Film Institute.
Chrissie White va morir el 1989 a Hollywood (Estats Units d'Amèrica) a causa d'un infart de miocardi. Va ser enterrada en el Cementiri Westwood Village Memorial Park de Los Angeles.

## Filmografia seleccionada

* The Vicar of Wakefield (1913)
* Kissing Cup (1913)
* The Man Who Stayed at Home (1915)
* The Nightbirds of London (1915)
* Sweet Lavender (1915)
* Her Boy (1915)
* A Bunch of Violets (1916)
* Molly Bawn (1916)
* The White Boys (1916)
* Sowing the Wind (1916)
* The Failure (1917)
* Her Marriage Lines (1917)
* The Man Behind 'The Times' (1917)
* The Poet's Windfall (1918)
* Possession (1919)
* City of Beautiful Nonsense (1919)
* The Kinsman (1919)
* Broken in the Wars (1919)
* The Amazing Quest of Mr. Ernest Bliss (1920)
* John Forrest Finds Himself (1920)
* Wild Heather (1921)
* Tit for Tat (1921)
* The Bargain (1921)
* The Lunatic at Large (1921)
* Simple Simon (1922)
* Boden's Boy (1923)
* The Naked Man (1923)
* The World of Wonderful Reality (1924)
* Lily of the Alley (1924)
* Call of the Sea (1930)
* General John Regan (1933)

## Referències

* ↑ «The Amazing Quest of Mr. Ernest Bliss - 75 Most Wanted» (en anglès). BFI National Archives. Arxivat de l'original el 2011-09-10. [Consulta: 1r febrer 2020].
# Chrisstanleyita

La chrisstanleyita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de Chris J. Stanley (1954), del Museu d'Història Natural de Londres.

## Característiques

La chrisstanleyita és un sulfur de fórmula química Ag₂Pd₃Se₄. És l'anàleg amb plata de la jagüeïta. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls anèdrics, de diversos centenars de micròmetres de dimensió, així com en agregats de grans. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la chrisstanleyita pertany a «02.AC: Aliatges de metal·loides amb PGE» juntament amb els següents minerals: UM2004-45-Se:AgHgPd, pal·ladseïta, miassita, UM2000-47-S:CuFePdPt, oosterboschita, jagueïta, keithconnita, vasilita, tel·luropal·ladinita, luberoïta, oulankaïta, telargpalita, temagamita, sopcheïta, laflammeïta i tischendorfita.

## Formació i jaciments

Es troba en filons de calcita que contenen or en calcàries; en matriu de carbonats; i en nóduls de malaquita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: or natiu, fischesserita, clausthalita, tiemannita, eucairita, verbeekita, umangita, cerussita, estibiopal·ladinita, oosterboschita, naumannita, berzelianita, calcomenita, malaquita o quars. Va ser descoberta a Hope's Nose (Torquay, Anglaterra). També se n'ha trobat a Los Llantenes (Argentina), Copper Hills (Austràlia), Předbořice (Bohèmia, República Txeca) i a Tilkerode (Saxònia-Anhalt, Alemanya)

## Referències

* ↑ «Chrisstanleyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 febrer 2016].
* 1 2 «Chrisstanleyite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 19 febrer 2016].
# Comayagua (ciutat)

Comayagua és una vila d'Hondures i la capital del departament de Comayagua. Està situada a 60 km (80 km per carretera) al nord-oest de Tegucigalpa. El 2006 la població estimada de la vila era de 58.600 habitants. Es troba a 594 metres d'altitud. Té una gran riquesa en arquitectura colonial espanyola i la seva catedral disposa del rellotge més antic d'Amèrica.

## Història

Comayagua va ser fundada sota el nom de Santa María de la Nueva Valladolid el 8 de desembre de 1537 pel conqueridor Alonso de Cáceres sota ordres de Francisco de Montejo, Governador de Yucatán. Des de 1540 Comayagua va ser la capital de la Província d'Hondures dins la Capitania General de Guatemala. Després de la independència d'Espanya va ser la capital de l'estat d'Hondures dins la República Federal d'Amèrica Central. Quan Hondures va passar a ser una república independent, la capitalitat es va anar alternant entre Comayagua i Tegucigalpa. Comayagua era preferida per les administracions conservadores mentre que les liberals preferien Tegucigalpa, aquesta darrera va ser la capital permanent des de 1880.
Recentment Comayagua ha passat a ser una destinació turística a Hondures.
Des de la Plaça central es pot veure la catedral que va ser inaugurada el 8 de desembre de 1771.
El febrer de 2012 hi va haver un incendi a la seva presó i hi van morir més de 350 persones.

## Vegeu també

* Incendi de la presó de Comayagua
# Clàssica Terres de l'Ebre

La Clàssica Terres de l'Ebre és una cursa de ciclisme d'un dia que es celebra al juliol a les Terres de l'Ebre des de l'any 2024. La cursa travessa les quatre comarques d'aquesta regió. Està integrada dins el calendari de l'UCI Europa Tour com a cursa 1.2.
La seva intenció és consolidar-se al calendari. El primer vencedor fou l'ullastrellenc Abel Balderstone

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2024 | Abel Balderstone Roumens | Joan Bou | José Félix Parra |

## Referències

* ↑ «Clàssica Terres Ebre: La carrera en directo TV» (en castellà). Ciclo21, 15-07-2024. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Abel Balderstone guanya la I edició de la Clàssica Terres de l’Ebre». L'Esportiu, 15-07-2024. [Consulta: 15 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Clàssica Terres de l'Ebre - Lloc web oficial
# Constantí III, príncep d'Armènia

Constantí III o Gosdantin (armeni: Կոստանդին Ա) (1278- vers 1310) fou rei del Regne Armeni de Cilícia, fill de Lleó III, que va succeir al seu pare quan va morir el 1289. La seva mare fou Kirana de Lampron i fou membre de la dinastia hethumiana.
Exercia un càrrec important a la cort sota el seu germà Hethum II. El 1296 Hethum II i el seu germà Toros III (associat al tron) van anar a Constantinoble on la seva germana Rita d'Armènia es va casar amb l'hereu imperial Miquel IX Paleòleg, associat al tron pel seu pare Andrònic II Paleòleg. Durant la seva absència Constantí va proclamar rei a Sembat (que era el tercer germà per ordre de naixement després d'Hethum i de Toros). La part que va tenir en els crims de Sembat és desconeguda.
En un moment donat a finals del 1298, Constantí va enderrocar a Sembat i va alliberar a Hethum. Sembat va quedar sota custòdia, i Hethum fou tractat de les seves ferides als ulls. Mentre que Constantí va gaudir del poder com a rei. Quan Hethum es va restablir i va acceptar tornar a assumir la corona, li va entregar el poder (1299). Els historiadors armenis diuen que "Hethum fou cridat pel seu poble", el que suposaria que foren els nakharark els qui van imposar a Constantí els canvis i no la seva única voluntat.
Al cap de poc temps en què Hethum tornava a tenir el poder, Constantí es va penedir d'haver-lo afavorit. Sembat conspirava amb ell per tornar al tron i devien buscar el suport d'alguns nakharark. Però l'afer fou descobert i Hethum va ordenar l'empresonament de Constantí (i de Sembat) en una fortalesa, fins a la seva mort. La mort de Constantí (com la de Sembat) va esdevenir en una data indeterminada en els primers anys del segle xiv.
| Precedit per: Sembat | Regne Armeni de Cilícia 1298 o 1299-1299 | Succeït per: Hethum II |
# Constantí III de Cesarea

Constantí III de Cesarea fou patriarca de l'església armènia del 1307 al 1322.
Fou escollit amb suport reial (Hethum II en qualitat de regent) a la mort del seu antecessor Grigor VII de Anazarbe el 1307. Era partidari d'un acord amb Roma i va consagrar les decisions del seu antecessor sobre la disciplina eclesiàstica propera a la dels llatins convocant per això un concili a Sis, que també va adoptar les definicions romanes de les dues natures de Crist (1307). En el seu temps va viure el monjo Hethum de Korikos. Després del concili el clergat es va mostrar hostil a les decisions preses i va acusar als sacerdots que havien abjurat del monofisisme.
Va morir el 1322 i el va succeir Constantí IV de Lampron.