OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Comabella (Torà)

* Per a altres significats, vegeu «Cal Comabella».
Cal Comabella (antigament cal Rabassa) és una casa de Torà, a la comarca del Solsonès, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de quatre plantes i terrat, situat en una de les zones més nobles del poble de Torà.
A la planta baixa trobem dues grans portes d'arc escarser, molt intervingudes recentment. Tota aquesta planta es troba folrada per planxes de granit. A la primera planta hi ha dues portes balconeres amb un balcó corregut amb barana de forja. Les dues portes presenten una cornisa prominent amb rombes en relleu en el seu interior. Entre porta i porta un marc decoratiu. El segon pis és igual que l'anterior, però cadascuna de les portes balconeres té el seu propi balcó amb barana de forja. Al centre apareix una finestra de doble batent. Al tercer pis hi ha una galeria amb sis obertures amb arcs apuntats. Apareixen unides en parelles, tenen una motllura ampla i llisa i una cornisa que ressegueix el seu perfil.
L'edifici s'encapçala amb un terrat amb barana de forja.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Comabella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Gálvez (Toledo)

Gálvez és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 3.115 | 3.086 | 3.069 | 3.082 | 3.111 | 3.118 | 3.198 | 3.287 | 3.332 | 3.383 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | José Gómez Cabezas | AP/PDP/UL | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | José Gómez Cabezas | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | José Gómez Cabezas | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Santiago Muñoz Cuasimodo | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Manuel Guillermo Fernández Lázaro-Carrasco | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Manuel Guillermo Fernández Lázaro-Carrasco | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Manuel Guillermo Fernández Lázaro-Carrasco | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Manuel Guillermo Fernández Lázaro-Carrasco | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].

## Enllaços externs

* Diputació de Toledo.
# Zhou Suhong

Zhou Suhong 周苏红 (* Xina, 1979 -) és una esportista xinesa que practica el voleibol. Entrenadora d'aquest esport.

## Biografia

Zhou Suhong va néixer el 23 d'abril de 1979, a la Xina.
* Posició: Defensa
* Altura: 1.82 m
* Peso: 73 kg
* Spike Vertical: 3.13 m
* Bloquejo Vertical: 3.05 m
Està casada amb l'exentrenador xinès de voleibol masculí Tang Miao. Utilitza la samarreta número 7. Entre els seus entreteniments estan la música i la lectura. Actualment Zhou està estudiant en la Universitat de Zhejiang.

## Trajectòria

* 1990 Zhejiang Changxing County Sports School
* 1994 Zhejiang Provincial Volleyball
* 1996 Selecció nacional juvenil de la Xina
* 1998 Selecció nacional de voleibol platja de la Xina.
* 1999 - actualitat Selecció nacional de voleibol de la Xina.
Com a esportista va ser integrant de l'equip nacional xinès de voleibol femení. Guanyadora de la medalla d'Or als Jocs Olímpics d'Atenes 2004 i de la de la medalla de Bronze als Jocs Olímpics de Beijing 2008. A més va participar en l'obtenció del campionat del món al Japó en el 2003 i de la Medalla d'or als Jocs Asiàtics de 2006 en Doha.

## Premis i reconeixements

* 2005 FIVB World Grand Prix "Best Receiver"
* 2008 Beijing Oympics Best Receiver

## Referències

* ↑ 周苏红、朱启南入学浙大 Arxivat 13-9-2008 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* southcn.com (anglès)
# Eleocarpàcies

Eleaocarpàcia (Elaeaocarpaceae) és una família de plantes amb flors. Aproximadament consta de 605 espècies d'arbres i arbusts en 12 gèneres. El gènere més gran és Elaeocarpus, amb 350 espècies, i Sloanea, amb uns 150.
La majoria d'espècies d'Elaeocarpaceae són tropicals i subtropicals amb poques espècies en clima temperat. La majoria tenen les fulles persistents. Es troben a Madagascar, sud-est d'Àsia, Malàisia, est d'Austràlia, Nova Zelanda, Carib i Xile.
Les plantes són hermafrodites o dioiques i floreixen en inflorescències.

## Referències

* Crinodendron patagua
* ↑ "Elaeocarpaceae" In: Klaus Kubitzki (ed.). The Families and Genera of Vascular Plants vol. VI. Springer-Verlag: Berlin;Heidelberg, Germany. (2004). ISBN 978-3-540-06512-8
# Leon Birkholc

Leon Birkholc (Tonin, 16 d'abril de 1904 - Kłodzko, 26 d'abril de 1968) fou un remer polonès que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Franciszek Bronikowski, Edmund Jankowski, Bernard Ormanowski i el timoner Bolesław Drewek.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat d'Europa de rem, el 1926 i 1929.

## Referències

* ↑ «Leon Birkholc Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer o.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Pere II de Queralt

Pere II de Queralt-Timor, Cor de Roure fou el segon dels Queralt-Timor, senyors de Santa Coloma. No se'n sap la data de naixement, però sí que el 1226 era un nen. Com altres dos germans seus (Jaume i Arnau) prengué l'hàbit de l'orde del Temple.
Fill d'Arnau de Timor i de Ramona, es casà amb Berenguera de Cervelló i adquirí d'aquesta família el castell d'Aguiló (1240). En morir, dividí el patrimoni entre els fills: a Pere (Pere III de Queralt) li llegà Queralt, Santa Coloma, Figuerola, entre d'altres; a Berenguer, Timor —recuperat del seu cosí Guillem—, Montlleó, Sant Antolí i d'altres possessions menors.
Participà en la conquesta de València sota les ordres de Jaume I. Ja vidu, es feu templer. Dins de l'orde assolí càrrecs molt importants: comanador de Montsó (1260 i 1262), comanador de Miravet (1262-1264), comanador de Gardeny (1265-1267) i lloctinent del mestre provincial del Temple (1261-1266).
Segons una llegenda (recollida en època moderna pel pare Miguel Conill) diu que pel seu valor en les batalles se'l conegué popularment amb el sobrenom de Cor de Roure i en l'escut d'armes familiar hi figurà des de llavors un lleó dret.

## Cor de Roure

La llegenda de Pere Cor de Roure explica com Pere de Timor fou fet presoner pels sarraïns durant una ràtzia. Els enemics, que coneixien la fama de la valentia i el coratge de Pere, li van prometre la llibertat si aconseguia vèncer un lleó. Llavors, Pere va encomanar-se a la Mare de Déu de Bell-lloc i va sortir al tancat del lleó. Després d'un llarg combat, Pere aconseguí vèncer el lleó i els sarraïns, incrèduls, es veieren obligats a alliberar-lo.
En arribar a Santa Coloma de Queralt, Pere de Timor va fer ampliar i embellir el temple romànic de Santa Maria i va contractar els millors escultors del Principat de Catalunya per crear una portalada magnífica amb escenes de la Bíblia. En el capitell de la dreta, es pot observar la icona d'un cavaller medieval lluitant amb un lleó, precisament, l'origen de l'escut dels senyors, després barons i finalment comtes de Santa Coloma.

## Referències

* ↑ Miret i Sans, Joaquim. Itinerari de Jaume I el Conqueridor. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 63. ISBN 978-84-7283-751-5.
* ↑ Fuguet, 1995, p. 230 i Fuguet/Plaza/Hofbauerova, 2010, p. 18.
* ↑ Forey, 1973, p. 421-422.
* ↑ Fuguet, 1995, p. 236.

## Bibliografia

* Forey, Alan: The templars in the Corona de Aragon, Oxfort University Press, Londres 1973.
* Fuguet Sans, Joan: L'arquitectura dels templers a Catalunya; Ed. Rafael Dalmau; Barcelona, 1995.
* Joan Fuguet / Carme Plaza / Vera Hofbauerová, https://www.academia.edu/97634332/Joan_FUGUET_Carme_PLAZA_Vera_HOVBAUEROVA_Els_Queralt_a_Sta_Coloma_arquitectura_art_i_culturama, Ajuntament de Santa Coloma de Queralt, 2010.
# Te Deum (Bizet)

Te Deum, per a solistes (soprano i tenor), cor mixt i orquestra, és un tedèum compost per Georges Bizet la primavera de 1858. Es va interpretar per primera vegada al Conservatori de París el mateix any. És la seva única composició coneguda de caràcter religiós.

## Origen i context

El 1857, amb tan sols 19 anys, Bizet estrena a París l'opereta Le Docteur Miracle i obté, El 1857, a l'edat de 19 anys, Georges Bizet va guanyar amb la seva cantata Clovis i Clotilde el Prix de Rome per a la composició musical, un prestigiós trampolí en aquell moment per a una carrera com a compositor, la recompensa del qual era una estada de tres anys a la Villa Medicis de Roma. Allà compon aquest Te Deum com la primera de les tres obres d'encàrrec. Després seguirien l'òpera Vasco de Gama i una suite orquestral.
Bizet va presentar més tard el seu Te Deum al prestigiós Concurs Rodrigo, molt valorat en aquella època en l'àmbit de la música sacra. No va obtenir el premi, potser a causa de l'ús no ortodox del text litúrgic, ja que va alterar l'ordre del Sanctus i va ometre frases com Et rege eos i Dignare Domine. A més, la seva musicalització presenta accents que, a voltes, xocaven amb la pronunciació llatina.
Aquesta breu peça (uns vint minuts) va ser ignorada fins que va ressorgir quan es va publicar l'any 1971, tot i que no sembla haver guanyat popularitat des de llavors.

## Referències

* ↑ Calleja, Fernando. «Te Deum de Bizet per l'Orquestra Ciudad de Alcalá». liricacomplutense.com. Arxivat de l'original el 2012-02-03. [Consulta: 12 agost 2013].
* ↑ «Te Deum». Opera Scotland. [Consulta: 13 octubre 2024].
# Zhu Ting

Zhu Ting (xinès: 朱婷; pinyin: Zhū Tíng; 29 de novembre de 1994) és una jugadora de voleibol xinesa.
Forma part de la selecció femenina de voleibol de la Xina i juga per al Tianjin des de 2019. Juga en la posició d'atacant exterior.
Zhu i l'equip nacional xinès han guanyat diverses medalles d'or en competicions internacionals, inclosos els Jocs Olímpics de 2016 i la Copa del Món de 2019. Des del seu debut el 2011, Zhu ha rebut 13 premis MVP en tots els nivells de competició, inclòs el premi MVP dels Jocs Olímpics de Rio 2016. És considerada com una de les millors i més condecorades jugadores de voleibol de tots els temps. També és la jugadora de voleibol professional més ben pagada del món, home o dona, a partir de la temporada 2018/19.

## Vida personal

Zhu Ting va néixer a una família rural a la província de Henan. Té quatre germanes (dues germanes grans i dues germanes menors) i els seus pares no tenen antecedents esportius.
El 2007, Zhu, que tenia 13 anys i mesurava 1,7 metres d'alçada, va ser enviada a una escola d'entrenament esportiu per la seva mestra d'educació física de l'escola secundària. El 2008, va començar l'entrenament professional de voleibol a l'escola esportiva de la província de Henan.

## Clubs

* Guangdong Evergrande (2012–13)
* Henan Huawei (2013-16)
* Vakıfbank Istanbul (2016-19)
* Tianjin Bohai Bank (2019-20)

## Referències

* ↑ «FIVB Volleyball World Grand Prix 2013» (en anglès). [Consulta: 12 juny 2020].
# Letizia Paternoster

Letizia Paternoster (Cles, Província de Trento, 22 de juliol de 1999) és una ciclista italiana, que combina tant la carretera com el ciclisme en pista.

## Palmarès en pista

* 2016
** Campiona del món júnior en Persecució per equips (amb Chiara Consonni, Elisa Balsamo i Martina Stefani)
** Campiona d'Europa júnior en Puntuació
** Campiona d'Europa júnior en Scratch
** Campiona d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Chiara Consonni, Elisa Balsamo i Martina Stefani)
* 2017
** Campiona del món júnior en Òmnium
** Campiona del món júnior en Madison (amb Chiara Consonni)
** Campiona del món júnior en Persecució per equips (amb Chiara Consonni, Martina Fidanza i Vittoria Guazzini)
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Elisa Balsamo, Tatiana Guderzo i Silvia Valsecchi)
** Campiona d'Europa júnior en Persecució
** Campiona d'Europa júnior en Òmnium
** Campiona d'Europa júnior en Cursa per eliminació
** Campiona d'Europa júnior en Madison (amb Chiara Consonni)
** Campiona d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Chiara Consonni, Martina Fidanza i Vittoria Guazzini)
* 2019
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips
** Campiona d'Europa sub-23 en Cursa per eliminació
** Campiona d'Europa sub-23 en americana
* 2021
** Campiona del món en Cursa d'eliminació
* 2024
** Campiona d'Europa en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2015
** 1a al Festival olímpic de la joventut europea en ruta
* 2016
** Vencedora d'una etapa a l'Albstadt-Frauen-Etappenrennen
* 2017
** Campionat d'Itàlia de ciclisme en ruta júnior
** Campionatd'Itàlia de ciclisme en contrarellotge júnior
* 2018
** 1a al Gran Premi Elsy Jacobs i vencedora d'una etapa
** 1a al Gran Premi della Liberazione
* 2019
** Campiona d'Europa de ciclisme en ruta sub-23
** Vencedora d'una etapa al Santos Women's Tour
* 2024
** 1a al Gran Premi de Gatineau

## Resultats a les Grans voltes
### Giro d'Itàlia

2023: 56a

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# La sabateta al balcó

La sabateta al balcó és una comèdia en dos actes i en vers, original de Frederic Soler, estrenada al Teatre de l'Odèon de Barcelona, el 10 de febrer de 1868. L'acció passa a Barcelona i a casa de Don Carlos.

## Repartiment

* Helena: Carlota de Mena
* Elvira: Carme Rossell i Mañé
* Avi: Andreu Cazurro
* Carlos: Joan Beltran
* Jorge: Hermenegild Goula
* Ramon: Joaquim Bigorria
* Pere: ?
* Tobies (negre): ?

## Edicions

* 2ª ed.: Impremta de Salvador Bonavia. Barcelona, 1910

## Referències

* ↑ «La Sabateta al balcó | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 23 octubre 2024].
# Lliga ucraïnesa de futbol

La lliga ucraïnesa de futbol o Premier League d'Ucraïna (en ucraïnès Вища ліга, Vysxa liha) és la màxima competició futbolística d'Ucraïna.

## Competició

Va ser creada l'any 1991 amb la independència del país.
Hi prenen part 16 clubs. Els dos darrers classificats de la competició baixen a la segona divisió, la Perxa Liha i són reemplaçats pels dos primers d'aquesta competició. Els primers classificats obtenen plaça per les competicions europees.
El SC Tavriya Simferopol en fou el primer campió. El club amb més títols és el FC Dinamo de Kíiv.
La competició és organitzada per la Lliga de Futbol Professional d'Ucraïna. És una associació que representa 67 clubs ucraïnesos professionals que representen un total de 78 equips (alguns clubs tenen equip B). La lliga professional fou creada l'any 1996; fins aleshores la competició era organitzada per la Federació Ucraïnesa de Futbol.

## Historial

Font:
* 1992: Tavriya Simferopol (1)
* 1992-93: Dinamo de Kíiv (1)
* 1993-94: Dinamo de Kíiv (2)
* 1994-95: Dinamo de Kíiv (3)
* 1995-96: Dinamo de Kíiv (4)
* 1996-97: Dinamo de Kíiv (5)
* 1997-98: Dinamo de Kíiv (6)
* 1998-99: Dinamo de Kíiv (7)
* 1999-00: Dinamo de Kíiv (8)
* 2000-01: Dinamo de Kíiv (9)
* 2001-02: Xakhtar Donetsk (1)
* 2002-03: Dinamo de Kíiv (10)
* 2003-04: Dinamo de Kíiv (11)
* 2004-05: Xakhtar Donetsk (2)
* 2005-06: Xakhtar Donetsk (3)
* 2006-07: Dinamo de Kíiv (12)
* 2007-08: Xakhtar Donetsk (4)
* 2008-09: Dinamo de Kíiv (13)
* 2009-10: Xakhtar Donetsk (5)
* 2010-11: Xakhtar Donetsk (6)
* 2011-12: Xakhtar Donetsk (7)
* 2012-13: Xakhtar Donetsk (8)
* 2013-14: Xakhtar Donetsk (9)
* 2014-15: Dinamo de Kíiv (14)
* 2015-16: Dinamo de Kíiv (15)
* 2016-17: Xakhtar Donetsk (10)
* 2017-18: Xakhtar Donetsk (11)
* 2018-19: Xakhtar Donetsk (12)
* 2019-20: Xakhtar Donetsk (13)
* 2020-21: Dinamo de Kíiv (16)
* 2021-22: Abandonat
* 2022-23: Xakhtar Donetsk (14)

## Referències

* ↑ «Professional Football League of Ukraine». PFL. Arxivat de l'original el 2005-02-14. [Consulta: 1 maig 2003].
* ↑ «Ukraine – List of Champions». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.

## Notes

* ↑ Campionat abandonat per la invasió russa d'Ucraïna del 2022.

## Enllaços externs

* (ucraïnès) Lliga de Futbol Professional d'Ucraïna
* (ucraïnès)/(anglès) Federació Ucraïnesa de Futbol Arxivat 2012-06-06 a Wayback Machine.
* (anglès) Ukrainian Soccer Arxivat 2009-03-02 a Wayback Machine.
* (ucraïnès)/(rus)/(anglès) Futbol ucraïnès Arxivat 2019-06-15 a Wayback Machine.
* (anglès)/(ucraïnès) Història del futbol ucraïnès
# Anthem

Anthem és una paraula anglesa que designa un tipus de composició de música vocal, en llengua anglesa. El terme deriva del grec antiphon (antífona). Generalment, es tradueix per himne. Existeixen dues menes de anthem: el full anthem, que era dividit en quatre parts exclusivament corals amb la característica imitativa del contrapunt, i el verse anthem, que presentava una alternança entre parts per a solista i parts per a cor. Un national anthem, en anglès, és un himne nacional.
Molts anthems s'inclouen en les cerimònies per a la coronació dels reis d'Anglaterra. Els textos dels anthem provenen generalment de la Bíblia o de parts de la litúrgia. També es pot relacionar amb el motet; ambdós son obres amb una part coral. Tot i així, l'anthem és una forma musical essencialment anglesa que ha tingut un desenvolupament propi. Ha una estructura semblant al cant antifonal.
Els primers exemples d'anthems van sorgir durant el període elisabetià amb compositors com William Byrd, Thomas Tallis i d'altres que no aparegueren en el Book of Common Prayer fins al 1662, any en qui va venir afegida una secció per fer un reconeixement a aquests músics. Entre els compositors més destacats cal citar Orlando Gibbons, John Blow, Thomas Weelkes, Henry Purcell i Georg Friedrich Händel.

## Referències

* 1 2 3 EB, 1878.

## Enllaços externs

* «Anthem». A: T.S. Baynes. Encyclopædia Britannica. 2. 9th. New York: Charles Scribner's Sons, 1878.
* «Anthem». A: Hugh Chisholm. Encyclopædia Britannica (en anglès). 2. 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Panakhes

Panakhes - Панахес (rus) - és un aül de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a 23 km a l'oest de Takhtamukai i a 118 km al nord-oest de Maikop, la capital de la república.
Pertany al municipi d'Afipsip.
# Hadrami

Hadrami o Hadhrami és una tribu del Iemen que viu al nord-est de l'Alt Yafa prop de la zona de l'antiga frontera entre els dos Iemen. Com el seu nom indica aquesta tribu té el seu origen a la regió oriental de l'Hadramaut i es va establir a la zona vers el 1820. Els territoris del xeicat limitaven al sud amb el Baix Yafa, a l'est amb el Iemen del Nord, al nord amb el soldanat yafi de Mahjabah i a l'oest amb el territori de la tribu dubi.
Fou un dels xeicats inclosos de facto al protectorat d'Aden i des de 1917 al Protectorat Occidental d'Aden, però no consta cap tractat específic amb els britànics. No es va adherir a la Federació d'Aràbia del Sud, i va quedar nominalment dins el Protectorat d'Aràbia del Sud (1963-1967). El 1967 va quedar integrat a la República Popular del Iemen del Sud; des de 1990 forma part de la República del Iemen unificada.

## Xeics

* Ghalib al-Hadrami vers 1820-1850
* Muhammad ben Ghalib al-Hadrami vers 1850-1870
* Muhsin ben Ghalib al-Hadrami vers 1870-1900
* Muhsin ben Muhsin al-Hadrami vers 1900-1915
* Nasi ben Muhsin al-Hadrami 1915-1945
* Muhammad ben Muhsin al-Hadrami 1945-1958
* Abd Allah ben Muhammad al-Hadrami 1959
* Abd al-Qawi ben Muhammad al-Hadrami 1959-1967
# Haciendo la mierda

Haciendo la mierda (lit. ‘Fent la merda’) és una sèrie de sketches d'humor compartits a través de la plataforma de YouTube, en el seu propi canal o a través del canal Top Trending Video. Està format per 5 amics, 4 dels quals interpreten als personatges Llimoo, Javi García, Ritxi Naval i David DeLillo; i un cinquè membre, Ignasi, que és el càmera i el màxim responsable en temes d'edició dels vídeos.
Van ser un fenomen viral i en els seus vídeos han col·laborat estrelles de la televisió, la ràdio i l'humor com Berto, Ignatius Farray o veterans de YouTube com Loulogio. El seu humor, sovint qualificat d'absurd, ha estat comparat al del programa de televisió espanyol Muchachada Nui.

## Creació

Els 5 membres es van conèixer realitzant la carrera de periodisme en la UAB (Universitat Autònoma de Barcelona). En acabar la carrera van decidir seguir dins de l'àmbit periodístic tractant de realitzar un programa de ràdio que van presentar a diverses ràdios locals, les quals no posaven facilitats per a iniciar el projecte. Cansats d'aquesta situació, Llimoo va proposar la idea de crear un canal de YouTube on compartir una sèrie d'humor amb el públic. El pensament era el de crear contingut audiovisual en forma de sketches, vídeos de curta durada, un format amb el qual arribar a un públic més ampli, al contrari que amb la realització de diversos podcasts d'una durada molt més llarga. Ignasi va començar com a ajudant, conseller i realitzador d'algunes de les cançons (inclosa la sintonia principal), però quan es va quedar sense treball, es va integrar més en el grup fins al punt de ser el director dels sketches, el càmera oficial i el realitzador de les labors en edició de vídeo.

## Referències

* 1 2 Camacho, Marina. «¡Entrevistamos a Haciendo la mierda!» (en espanyol europeu). Silenzine, 18-12-2013. [Consulta: 15 desembre 2018].
* 1 2 Sierra, Irene. «Reflexiones sobre la viejuventud o el gin tonic en copa de balón: el regreso más intenser de Haciendo la mierda» (en castellà). The Wat Mag, 23-02-2018. [Consulta: 21 març 2023].
* ↑ Pacheco, Anna; Gómez, Andrea. «Haciendo vídeos desde la facultad (mientras internet exista)» (en castellà). El Periódico, 03-04-2014. [Consulta: 21 març 2023].

## Enllaços externs

* Canal de YouTube de Haciendo la mierda
# Hell Divers

Hell Divers és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George W. Hill, estrenada el 1931. Va ser oficialment la primera "protagonitzada" abans que es deixés créixer el seu bigoti. Gable havia aparegut en un paper secundari en una altra pel·lícula amb Beery, The Secret Six, el mateix any. Per Gable, Hell Divers no va ser una experiència agradable per treballar una altra vegada amb Beery, un actor que personalment no li agradava.Tres anys més tard, Gable cobraria més que Beery en l'èpica China Seas. Altres actors que apareixen són Conrad Nagel, Dorothy Jordan, Marjorie Rambeau i Marie Prevost. Un Robert Young que no surt als crèdits apareix gairebé al final de la pel·lícula en un paper parlat, com Graham, un pilot.

## Argument

Hell Divers és una pel·lícula de 1931 protagonitzada per Wallace Beery i Clark Gable com a oficials a bord de l'USS Saratoga. Beery és el veterà que mira d'entrebancar el jove Gable; la història és convencional però la representació és magnífica. La pel·lícula presenta seqüències considerables d'operacions a bord del Saratoga, amb dramàtiques preses d'enlairaments i aterratges del Curtiss F8C "Helldivers", bombarders biplans, el nom dels quals dona nom a la pel·lícula. Les escenes inclouen un exercici en el qual els Hell Divers enfonsen un vell cuirassat en pocs minuts, com havia de passar a Pearl Harbor només deu anys més tard.

## Repartiment

* Wallace Beery: CPO H.W. 'Windy' Riker
* Clark Gable: CPO Steve Nelson
* Conrad Nagel: D.W. 'Duke' Johnson
* Dorothy Jordan: Ann Mitchell
* Marjorie Rambeau: Mame Kelsey
* Marie Prevost: Mrs. Lulu Farnsworth
* Cliff Edwards: Baldy
* John Miljan: Jack Griffin
* Landers Stevens: Admiral
* Reed Howes: tinent Fisher
* Alan Roscoe: Capità, U.S.S Saratoga
* Frank Conroy: Chaplain

## Referències

* ↑ Wollstein, Hans J "Hell Divers: Sumari." Arxivat 2012-07-20 at Archive.is allrovi.com.
* ↑ «Hell Divers». The New York Times.