OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manabharana de Maya Rata

Mamabharana de Maya Rata fou rei de Maya Rata de vers el 1111 al 1130. Era fill de la princesa Mitta (germana de Vijayabahu I) i fou el pare de Parakramabahu I el Gran
A la mort de Vijayabahu I, la seva germana Mitta i els seus tres fills (Manabharana, Kirti Sirimegha i Sri Vallabha), d'acord amb Jaya Bahu (germà petit del difunt) es van apoderar del control del país i van proclamar rei a Jaya Bahu fou proclamat rei. El nou poder va confiscar tots els bens del rei difunt i els seus vehicles, elefants, etc. Jaya Bahu va enviar als tres fills de Mitta cap al sud amb un exèrcit. Vikramabahu, fill del rei difunt, que era rei a Ruhunu, va saber la notícia i es va preparar per la guerra i en sis successives batalles va derrotar les forces del rei Jaya Bahu i es va presentar a la capital del regne a la que va entrar i es va proclamar rei. Jaya Bahu va fugir al sud.
Manabharana i els seus dos germans mentre, havien aconseguit imposar el seu domini a Ruhunu i Maya Rata i es van repartir aquestes terres entre els tres: Manabharana es va quedar amb Maya Rata amb seu a Punkhagaraa; Kirti Sirimegha es va quedar el districte de Giruwapattu amb capital a Mahanagakula; i Sri Vallabha la regió d'Atthasahassa (korales d'Attakalan i Kolonna). Jaya Bahu, que havia fugit del nord, es va quedar residint amb Kirti Sirimegha.
Els tres germans van preparar una invasió del nord per apoderar-se de Pihiti Rata. Vikramabahu va avançar amb les seves forces contra ells per Maya Rata i va derrotar l'exèrcit conjunt dels tres a Bodhisena-pabbata; els tres germans es van refugiar al korale de Pasdun (Panca-yojana). Vikramabahu en el seu camí cap allí va rebre informació a Kelaniya de la invasió de l'illa per un exèrcit indi i va abandonar el sud als seus cosins i es va dirigir contra els invasors.
L'administració al sud no era bona; els tres germans no protegien la religió, cobraven impostos i taxes abusives. A Polonnaruwa, Vikramabahu no tenia el suport de la jerarquia religiosa que ja havia conspirat per fer-lo fora. Els monjos van abandonar la ciutat cap al sud i es van emportar la relíquia de la Dent de Buda i el bol d'almoines. Segons els Mahavansa la guerra fou constant entre els diversos reis i es van produir moltes destruccions; els habitants de Samantakuta (la regió a l'entorn del Pic d'Adam) i altres llocs, van refusar tot pagament de taxes i no reconeixien cap autoritat reial.
Ratanavali, germana de Vikramabahu i esposa de Manabharana va donar a llum (1123) a un fill anomenat Parakramabahu que segons una profecia dels bramans havia de créixer fins a esdevenir un guerrer capaç de conquerir l'Índia. Manabharana va morir uns anys després del naixement del seu fill i com a sobirà de Maya Rata el va succeir seu germà Kirti Sinmegha, que llavors va deixar els seus districtes de Ruhunu al seu germà Siri Vallabha d'Atthasahassa. La princesa Ratanavali va residir (amb les seues dues filles i el fill Parakramabahu) a Ruhunu amb Siri Vallabha.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.

## Referències

* ↑ la part occidental de l'illa entre Kaluganga i el Dedru Oya
# Ed Edmondson

Edmund Edmondson (13 d'agost de 1920 - 21 d'octubre de 1982) va ser president de la Federació d'Escacs dels Estats Units de 1963 a 1966 i director executiu de la Federació d'Escacs dels Estats Units de 1966 a 1975. Va servir com a oficial a la Força Aèria dels Estats Units, on va arribar al grau de tinent coronel.
Edmondson va tenir un paper clau en el camí de Bobby Fischer cap al Campionat del Món d'escacs el 1972. Va demanar a Pal Benko, que s'havia classificat per a l'Interzonal de 1970, que cedís el seu lloc a Fischer. Benko es va adonar que Fischer tenia moltes més possibilitats de guanyar i va acceptar, rebent per fer-ho una gratificació de 2.000 dòlars. A Edmondson també se li atribueix l'expansió considerable de la USCF. Edmondson va exercir com a entrenador de Fischer durant l'Interzonal de 1970 i durant els seus victoriosos matxs de Candidats de 1971 contra Mark Taimànov, Bent Larsen i Tigran Petrossian.
Edmundson va néixer a Rochester, Nova York, i va morir a Honolulu.

## Referències

* 1 2 Gaige, Jeremy (1987), Chess Personalia, A Biobibliography, McFarland, p. 104, ISBN 0-7864-2353-6
* ↑ Donaldson, John (2020), Bobby Fischer and His World, Stiles Press, Los Angeles, p. 425-429, ISBN 978-1-890085-19-3
* ↑ «Edmund Broadly Edmondson Jr». World Chess Hall of Fame. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ The Games of Robert J. Fischer, edited by Robert Wade and Kevin O'Connell, Batsford 1981
# L'aventurer de mitjanit

L'aventurer de mitjanit (títol original: Honkytonk Man) és una pel·lícula americana dirigida per Clint Eastwood, estrenada l'any 1982. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la Gran Depressió, Red Stovall, guitarrista de talent de country, decideix d'emprendre un viatge en cotxe a través dels Estats Units amb el seu nebot Whit, així com el seu avi per passar una audició al Grand Ole Opry. Desgraciadament, l'oncle Red és afectat de tuberculosi i el seu desig de gravar un disc sembla seriosament compromès.

## Repartiment

* Clint Eastwood: Red Stovall
* Kyle Eastwood: Whit
* John McIntire: l'avi
* Alexa Kenin: Marlene
* Verna Bloom: Emmy
* Barry Corbin: Arnspringer
* Matt Clark: Virgil
* Jerry Hardin: Snuffy
* Tim Thomerson: l'agent de policia
* Macon McCalman: Dr. Hines
* Joe Regalbuto: Henry Axle
* Gary Grubbs: Jim Bob
* Rebecca Clemons: Bonica
* Johnny Gimble: Bob Wills
* Linda Hopkins: la cantant de blues
* John Russell: Jack Wade

## Nominacions

* Nominació al premi de la cançó més dolenta (Gail Redd i Mitchell Torok, per No Sweeter Cheater Than You), en els Razzie Awards 1983.

## Cita

* Red Stovall passa una audició en una sala d'espectacles i proposa cantar una cançó trista. L'administrador del lloc aprova aquesta tria amb aquestes paraules: « Un noi que mor, això plau al públic, això ».

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'aventurer de mitjanit. esadir.cat.
* ↑ «Honkytonk Man». The New York Times.
# Huang Chih-hsiung

Huang Chih-hsiung (en xinès simplificat: 黄志雄; en xinès tradicional: 黃志雄; en pinyin: Húang Zhìxióng) (Taipei, República de la Xina 1976) és un taekwondista taiwanès, ja retirat. Actualment exerceix de polític a la cambra de representants de Taiwan.

## Biografia

Va néixer el 16 d'octubre de 1976 a la ciutat de Taipei, capital de la República de la Xina.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en la categoria masculina de pes mosca (-58 kg). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) aconseguí guanyar la medalla de plata en la categoria masculina de pes lleuger (58–68 kg).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 3 medalles en el Campionat del Món de taekwondo, destacant les medalles d'or els anys 1997 i 2003 en la modalitat de pes gall. Així mateix guanyà la medalla d'or en els Jocs Asiàtics de 2002.

## Carera política

El 2004 fou escollit membre de la cambra de representants del seu país en les eleccions legislatives del desembre d'aquell any, sent reelegit en les eleccions legistalitves de gener de 2008.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina del govern
# Salt amb esquís als Jocs Olímpics d'hivern de 2010

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 celebrats a la ciutat de Vancouver (Canadà) es disputaren tres proves de salt amb esquís en categoria masculina.
La competició se celebrà entre els dies 12 i 22 de febrer de 2010 a les instal·lacions de Whistler Olympic Park.

## Resultats

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Trampolí normal individual Detalls | Simon Ammann Suïssa | 276,5 | Adam Małysz Polònia | 269,5 | Gregor Schlierenzauer Àustria | 268,0 |
| Trampolí llarg individual Detalls | Simon Ammann Suïssa | 283,6 | Adam Małysz Polònia | 269,4 | Gregor Schlierenzauer Àustria | 262,2 |
| Trampolí llarg per equips Detalls | Àustria Wolfgang Loitzl Andreas Kofler Thomas Morgenstern Gregor Schlierenzauer | 1107,9 | Alemanya Michael Neumayer Andreas Wank Martin Schmitt Michael Uhrmann | 1035,8 | Noruega Anders Bardal Tom Hilde Johan Remen Evensen Anders Jacobsen | 1030,3 |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Suïssa | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 | Àustria | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 3 | Polònia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 4 | Alemanya | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Noruega | 0 | 0 | 1 | 1 |
# David Link

David Link (Colònia, 1971) és un artista alemany. El 2004 va escriure la seva tesi, titulada Poetry Machines / Machine Poetry, a la Universitat Humboldt de Berlín i a l'Acadèmia d'Art Multimèdia de Colònia. Entre el 2009 i el 2011 va ser titular de la Càtedra de Tecnologies Experimentals en el Context Artístic a l'Acadèmia d'Arts Visuals de Leipzig. L'objecte de recerca de l'artista se centra en la interrelació entre art, ciència i tecnologia, i opera des de l'art generatiu. Al principi de la seva carrera, David Link va fundar i editar la revista ARTIC, una publicació d'art i filosofia. També va fundar el grup Codelab a Berlín. Des del 1997 nombrosos festivals i institucions han mostrat les seves instal·lacions d'art informàtic, així com les seves performances. La seva obra Poetry Machine (2012) forma part de la col·lecció permanent del ZKM, Zentrum für Kunst und Medien de Karlsruhe. A Catalunya ha exposat al CCCB, dins d'una exposició monogràfica sobre Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Ramon Llull la màquina de pensar». CCCB. [Consulta: 26 juliol 2016].
# Manabharana de Ruhunu

Manabharana de Ruhunu fou rei de Ruhunu de vers el 1136 al 1153. Fou fill i successor de Sri Vallabha.
Parakramabahu I va conquerir Polonnaruwa però en contra de les seves ordres els soldats van saquejar la ciutat. Els caps locals que afavorien a Parakramabahu encapçalats pel general Gokanna, es van disgustar pels excessos en el saqueig i van decidir cridar en ajut a Manabharana de Ruhunu. Aquest va arribar amb un exèrcit i va derrotar les forces de Parakramabahu a Polonnaruwa, forces que havien perdut la disciplina i s'havien dedicat a la mala vida des que havien conquerit la ciutat, fins al punt que eren inútils per a la guerra en front dels aguerrits soldats del sud.
Manabharana es va establir a Polonnaruwa i va decidir no alliberar a Gajabahu II, al que les forces de Parakramabahu havien fet presoner, sinó al contrari eliminar-lo; com que no el podia executar públicament o en secret perquè hauria estat molt impopular va planejar aplicar-li tractaments que li causessin la mort amb el temps. Gajabahu va aconseguir fer arribar una crida a Parakramabahu per tal que el deslliure's del procés al que estava sotmès. I Parakramabahu va avançar amb un exèrcit dirigit per Kesadatu-Nayaka i altres i va poder derrotat a Kanta Disanayaka (un general de Manabharana) i va reconquerir Polonnaruwa. Gaja Bahu fou alliberat mentre Manabharana va fugir a Ruhunu amb la relíquia de la Dent de Buda i el bol d'Almoines de Buda.
Gaja Bahu va morir pocs anys després i Parakramabahu (al que havia cedit el regne de Raja Rata) i Manabharana de Ruhunu, es van disputar la regió amb un mínim de 58 batalles. L'exèrcit de Ruhunu, format només per soldats d'aquest regió era superior a l'exèrcit de Parakramabahu que estava en part format per estrangers. Però la implicació personal de Parakramabahu va imposar la seva victòria. En la batalla final a la capital, que va durar set dies, Manabharana al final va aprofitar la nit per escapar sent perseguit fins al Mahaweli Ganga on fou atrapat; allí ell mateix, el seu fill Siri Vallabha i diversos alts oficials foren capturats vius amb els seus tresors, elefants, cavalls i armament, i foren portats a Pulatthi (Polonnaruwa). Uns dies després Manabharana va morir d'un atac de cor; abans de morir havia recomanat al seu fill Kirti Sirimegha i a altres oficials no presoners, de jurar fidelitat a Parakramabahu. Kirti Sirimegha, que era a Ruhunu, va anar a Polonnaruwa on va assistir a la coronació de Parakramabahu I i el va reconèixer, el que va posar fi a la lluita.

## Notes

* ↑ alguns caps que simpatitzaven amb ell no li havien oposat resistència
* ↑ el capítol 72 del Mahavansa dona detalls d'aquestes batalles i dels llocs on es van produir

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# The Boy Who Harnessed the Wind

The Boy Who Harnessed the Wind (El nen que va domar el vent) és una pel·lícula britànica dramàtica del 2019 escrita, dirigida i protagonitzada per Chiwetel Ejiofor. La pel·lícula està basada en la memòria homònima de William Kamkwamba i Bryan Mealer. Es va projectar a la secció d'estrenes al Festival de Cinema de Sundance.

## Sinopsi

Un nen de la República de Malaui durant la fam de Bakili Muluzi decideix ajudar les persones del seu poble construint una turbina després de llegir un llibre de ciències en què s'expliquen els passos per a la seva creació i ús.

## Repartiment

* Maxwell Simba com William Kamkwamba
* Chiwetel Ejiofor com Trywell Kamkwamba
* Noma Dumezweni com Edith Sikelo
* Joseph Marcell com el Cap Wembe
* Aïssa Maïga com Agnes Kamkwamba

## Referències

* ↑ «Sundance Unveils Politics-Heavy Lineup Featuring Ocasio-Cortez Doc, Feinstein Drama». [Consulta: 4 març 2019].
# Ingrid Schmidt

Ingrid Schmidt (Rudolstadt, 3 de març de 1945 - Zimmern ob Rottweil, 6 d'agost de 2023) fou una nedadora alemanya, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1950 i 1960.
Amb tan sols 15 anys va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma de 1960, on disputà dues proves del programa de natació. Guanyà la medalla de bronze en els 4x100 metres estils, formant equip amb Ursula Küper, Bärbel Fuhrmann i Ursel Brunner, mentre en els 100 metres esquena quedà eliminada en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, disputà les dues mateixes proves, però en aquesta ocasió fou desqualificada en els 4x100 metres estils, mentre en els 100 metres esquena tornà a quedar eliminada en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en els 4x100 metres estils del Campionat d'Europa de natació de 1962, formant equip amb Barbara Göbel, Ute Noack i Heidi Pechstein. En aquesta prova va establir un nou rècord del món. Per aquest èxit les quatre integrants de l'equip de relleus fou reconegudes com a esportistes alemanyes de l'any en la categoria d'equip el 1962. A nivell nacional va establir 14 rècords de l'Alemanya Oriental i guanyà els títols dels 100 metres esquena de 1959, 1960, 1961 i 1963, i dels 200 el 1963.
Un cop retirada estudià medicina i el 1984 fugí a la República Federal Alemanya.

## Referències

* 1 2 3 Ingrid Schmidt a Sports Reference (arxivat)
* ↑ EUROPEAN SWIMMING CHAMPIONSHIPS (WOMEN). gbrathletics.com
* ↑ Mannschaften des Jahres seit 1947 Arxivat 2013-01-01 a Wayback Machine.. sportler-des-jahres.de
# Rohullah Nikpai

Rohullah Nikpai (Kabul, 15 de juny de 1987) (en dari: روح‌الله نیکپا) és un practicant de taekwondo afganès, ja retirat, que va competir entre finals de la dècada del 2000 i començaments de la del 2010. En el seu palmarès destaca pel fet de ser l'únic esportista de l'Afganistan que ha aconseguit guanyar una medalla olímpica.

## Carrera

Nikpai va començar a practicar el taekwondo a Kabul, Afganistan, quan tan sols tenia 10 anys. Durant la guerra civil sobre la capital, la seva família va abandonar Kabul i es va instal·lar en un dels molts camps de refugiats afganesos de l'Iran. Aviat es va convertir en membre de l'equip de taekwondo de refugiats afganesos després de veure pel·lícules d'arts marcials. Va tornar a Kabul el 2004 i va continuar la seva formació a les instal·lacions d'entrenament olímpic proporcionades pel govern. Als Jocs Asiàtics de 2006 disputats a Doha, Qatar, Nikpai va competir a la categoria del pes mosca, on va ser derrotat pel futur medallista de plata Nattapong Tewawetchapong en els vuitens de final.
El 2008 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Pequín, on acabà guanyant la medalla de bronze en la categoria del pes mosca del programa de taekwondo. Per guanyar aquesta medalla hagué de superar al dues vegades campió del món de la categoria, l'espanyol Juan Antonio Ramos. Aquesta medalla fou la primera aconseguida per un esportista de l'Afganistan en qualsevol competició olímpica. Es va convertir en un heroi nacional i en tornar a l'Afganistan va ser rebut per una multitud de persones. El president de l'Afganistan, Hamid Karzai, el va trucar immediatament per felicitar-lo. Karzai també li va atorgar una casa, un cotxe i altres luxes a costa del govern. "Espero que això enviï un missatge de pau al meu país després de 30 anys de guerra", va dir Nikpai. Quatre anys més tard, als Jocs de Londres de 2012, va disputar la categoria del pes lleuger, on va ser derrotat per l'iranià Mohammad Bagheri Motamed, però finalment va revalidar la medalla de bronze. En ambdues participacions olímpiques va ser l'encarregat de dur la bandera nacional durant la cerimònia de clausura dels Jocs.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de 2011 i tres medalles als Campionats d'Àsia de taekwondo, una de plata i dues de bronze.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Afghanistan (AFG)». [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ Nikpai hopes his medal can serve as message of peace ESPN
* 1 2 3 «Olympedia – Rohullah Nikpai». [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ Amir Shah and Rahim Faiez (2008-08-20). Afghan medalist wins a house, cheers from country. Associated Press
* ↑ Amir Shah; Rahim Faiez «Afghanistan in awe after winning first Olympic medal.». Associated Press. USA Today, 20-08-2008 [Consulta: 20 agost 2008].
* ↑ Athlete Biography of Rohullah Nikpai. beijing2008.cn
# Tennis als Jocs Olímpics d'estiu de 1988 - Dobles femenins

La competició de dobles femenins va ser una de les quatre proves del programa de tennis als Jocs Olímpics de Seül de 1988. La competició se celebrà al Seoul Olympic Park Tennis Center del Parc Olímpic de Seül.
El tennis retornà a la competició oficial des de la seva inclusió en el programa oficial en l'edició de 1924, i havent estat esport de demostració en les edicions de 1968 i 1984.
Hi participaren 14 parelles de països diferents.

## Classificació

| Posició | Nom | País |
| | Zina Garrison Pam Shriver | Estats Units |
| | Jana Novotná Helena Suková | Txecoslovàquia |
| | Elizabeth Smylie Wendy Turnbull | Austràlia |
| | Steffi Graf Claudia Kohde-Kilsch | RFA |
| 5 | Isabelle Demongeot Nathalie Tauziat | França |
| 5 | Larisa Savchenko Natasha Zvereva | Unió Soviètica |
| 5 | Etsuko Inoue Kumiko Okamoto | Japó |
| 5 | Carling Bassett-Seguso Jill Hetherington | Canadà |

## Caps de sèrie

* Zina Garrison / Pam Shriver (EUA)
* Steffi Graf / Claudia Kohde-Kilsch (RFA)
* Jana Novotná / Helena Suková (TCH)
* Larisa Savchenko / Natasha Zvereva (URSS)

## Quadre

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Zina Garrison Pam Shriver | | | |
| | ningú | | | | 1 | Zina Garrison Pam Shriver | 7 | 6 | |
| | Isabelle Demongeot Nathalie Tauziat | 6 | 4 | 6 | | Isabelle Demongeot Nathalie Tauziat | 5 | 2 | |
| | Sara Gomer Clare Wood | 2 | 6 | 1 | | | | | | 1 | Zina Garrison Pam Shriver | 7 | 6 |
| 4 | Larisa Savchenko Natasha Zvereva | 6 | 6 | | | | | | | | Elizabeth Smylie Wendy Turnbull | 6⁵ | 4 |
| | Xóchitl Escobedo Claudia Hernández | 2 | 1 | | | Larisa Savchenko Natasha Zvereva | 3 | 2 | | | | | |
| | Katerina Maleeva Manuela Maleeva | 2 | 6 | 0 | | Elizabeth Smylie Wendy Turnbull | 6 | 6 | | | | | |
| | Elizabeth Smylie Wendy Turnbull | 6 | 3 | 6 | | | | | | | | | | 1 | Zina Garrison Pam Shriver | 4 | 6 | 10 |
| | Etsuko Inoue Kumiko Okamoto | 6 | 6$^4$ | 8 | | | | | | | | | | 3 | Jana Novotná Helena Suková | 6 | 2 | 8 |
| | Sandra Cecchini Raffaella Reggi | 3 | 7 | 6 | | Etsuko Inoue Kumiko Okamoto | 3 | 2 | | | | | |
| | Kim Il-soon Lee Jeong-myung | 2 | 6$^4$ | | 3 | Jana Novotná Helena Suková | 6 | 6 | | | | | |
| 3 | Jana Novotná Helena Suková | 6 | 7 | | | | | | | 3 | Jana Novotná Helena Suková | 7 | 6 |
| | C. Bassett-Seguso Jill Hetherington | 7 | 5 | 20 | | | | | | 2 | Steffi Graf C. Kohde-Kilsch | 5 | 3 |
| | Mercedes Paz Gabriela Sabatini | 6$^8$ | 7 | 18 | | C. Bassett-Seguso Jill Hetherington | 3 | 6 | 2 | | | | |
| | ningú | | | | 2 | Steffi Graf C. Kohde-Kilsch | 6 | 3 | 6 |
| 2 | Steffi Graf C. Kohde-Kilsch | | | | | | | | |

## Enllaços externs

* Quadre dobles femenins a Seül 1988 Arxivat 2018-08-31 a Wayback Machine. a ITF (anglès)
# Frankie Genaro

Frank "Frankie" Genaro (Nova York, 26 d'agost de 1901 - Staten Island, Nova York, 27 de desembre de 1966) va ser un boxejador estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla d'or de la categoria del pes mosca, del programa de boxa.
En acabar els Jocs passà a lluitar com a professional, on disputà 130 combats fins a 1934, amb un balanç de 96 victòries, 26 derrotes, 8 empats i 4 nuls. BoxRec situa a Genoro en el lloc número treze dels pesos mosca de tots els temps, mentre la revista The Ring el situa en el lloc número tres. La International Boxing Research Organization situa a Genaro en el sisè lloc dels pesos mosca de tots els temps. Va ser inclòs al The Ring magazine Hall of Fame el 1973 i a l'International Boxing Hall of Fame el 1998.
El 1928 guanyà l'equivalent al campionat mundial de l'Associació Nacional de Boxa contra Franchy Belanger. El 1930 disputà una unificació de títols contra Midget Wolgast, campió de la New York State Athletic Commission, però el combat acabà en empat. Va defensar el seu títol fins a perdre contra Victor "Young" Pérez el 1931. Degut a pesar molt poc, en els seus inicis com a esportista va temptar la possibilitat de fer de jockey.

## Referències

* 1 2 «Frankie Genaro Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 30 octubre 2017].
* ↑ Frankie Genaro a boxrec.com'
* 1 2 Cyber Boxing Encyclopedia – Frankie Genaro CyberBoxingZone.com Consultat el 2014-04-30
* ↑ All-Time Flyweight Rankings. BoxRec.com. Consultat el 2014-04-11.
* ↑ All-Time Flyweight Rankings Arxivat 2011-12-01 a Wayback Machine. IBROresearch.com Consultat el 2014-04-29
# Marta Urbanová

Marta Urbanová (České Budějovice, 14 d'octubre de 1960), casada com a Daňhelová, va ser una jugadora d'hoquei sobre herba txeca que va competir sota la bandera de Txecoslovàquia durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Marta Urbanová Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 16 juny 2019].