OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mira Milosevich

Mira Milosevich-Juaristi (Belgrad, 1966) és una investigadora, analista i escriptora, actualment investigadora sènior al Real Instituto Elcano.
Milosevich es va llicenciar en sociologia i en ciències polítiques a la Universitat de Belgrad. El 1996 es va establir a Madrid, on va completar la seva formació esdevenint doctora en Estudis Europeus per la Universitat Complutense de Madrid. També ha realitzat formació complementària a la Harvard Kennedy School i al CSIS.
Com a analista, s'ha especialitzat en temes com la relació de rivalitat entre Rússia, la Xina i els EUA, així com el rol de Rússia en l'ecosistema de seguretat internacional, tenint en compte la seva política exterior i les seves ambicions a l'espai postsoviètic. En aquesta línia, ha treballat assessorant diversos organismes nacionals i internacionals, com el Congrés Espanyol, el Parlament Europeu i el del Regne Unit, així com l'OTAN i el Departament d'Estat dels Estats Units, especialment en temes relacionats amb l'ús de la desinformació com a estratègia de Rússia a Occident.
Parla espanyol, anglès, rus i serbi i és col·laboradora de la IE University.

## Obra

* Las historias de los nacionalistas serbios (Espasa Calpe, 2000)
* El trigo de la Guerra. Nacionalismo y Violencia en Kosovo (Espasa Calpe, 2001)
* Breve Historia de la Revolución Rusa (Galaxia Gutenberg, 2017).
* El imperio Zombi. Rusia y el orden mundial (Galaxia Gutenberg, 2024)

## Referències

* 1 2 3 «Mira Milosevich-Juaristi» (en espanyol europeu). Real Instituto Elcano, 2023. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ Pastor, Dolores Glez. «Mira Milosevich: «China y Rusia no quieren un mundo marcado por las normas, por los valores y por los intereses geopolíticos de Occidente» - Jot Down Cultural Magazine» (en castellà), 06-07-2022. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ «Milosevich, Mira – Galaxia Gutenberg» (en castellà). [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ Hernández, Óscar. «Mira Milosevich: “Rusia es un zombi, un imperio que está muerto pero quiere resucitar”» (en castellà), 07-03-2024. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ COPE.es. «Mira Milosevich: “En el lenguaje de los espías la traición se castiga”» (en castellà), 13-03-2018. [Consulta: 16 març 2024].
# Llim (sèrie de televisió)

Llim és una minisèrie de televisió de drama social estrenada el 23 d'abril de 2023 a IB3 Televisió. Es tracta d'una producció d'IB3, Bastera, The Fly Hunter i La Perifèrica, amb la participació d'À Punt, 3Cat i el suport de l'Institut d'Indústries Culturals de les Illes Balears. Està formada per quatre episodis que narren la vida dels Andújar, una família que es veu en perill a causa de la corrupció, la crisi econòmica i un projecte mediambiental.

## Sinopsi

El drama s'inicia amb la imminent amenaça del projecte mediambiental Nova Albufera a la casa familiar dels Andújar, construïda en una urbanització il·legal en una zona inundable. Salvador Roig, regidor de medi ambient i amic de la família, es veu en una posició compromesa mentre Benet Vidal, un corrupte cacic del poble, promet impedir la demolició de la casa. Amb una sèrie de catastròfiques casualitats, la vida dels Andújar s'enfonsa, marcada per la fatalitat que els persegueix constantment.

## Repartiment

El cartell d'intèrprets està encapçalat per l'actriu mallorquina Júlia Truyol. El repartiment inclou també actors i actrius de les tres televisions públiques dels territoris de parla catalana: IB3, À Punt i TV3, amb una combinació de nous talents i professionals consolidats. Entre els noms destacats es troben Xim Vidal, Xavi Frau, Albert Mèlich, Tai Fati, Tània Fortea i Pep Ricart, que comparteixen pantalla amb dues cares noves, Rebeca Del Fresno i Xen Garcinuño.

## Referències

* ↑ «Arriba a la plataforma 3Cat "Llim", un drama social amb tints de thriller». CCMA, 21-12-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «La minisèrie ‘Llim’, nova col·laboració entre IB3, À Punt i TV3». Comunicació 21, 19-04-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «À Punt estrenarà pròximament ‘Llim’, un drama de ficció que combina històries de superació amb corrupció», 17-04-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Llim - Lloc web oficial
# Juan Segovia Noriega

Juan Segovia Noriega (Madrid, 21 de maig de 1982) és un polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol.
Nascut a Madrid el 21 de maig de 1982, es va llicenciar en dret. Va treballar en una editorial familiar abans de introduir-se en la política.
El 2008 va passar a liderar l'Agrupació Socialista al districte madrileny de Fuencarral-El Pardo.
Va començar la seva trajectòria com a parlamentari a l'Assemblea de Madrid, després de resultar elegit diputat de la novena legislatura de la càmera en les eleccions autonòmiques de 2011. Va resultar elegit diputat per a la desena legislatura en les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2015. Al juliol de 2015 va ser candidat a les primàries a la Secretaria General del PSM-PSOE, enfrontant-se a Sara Hernández. La seva candidatura va ser derrotada.
Juan Segovia, que es va adherir al sector susanista dels socialistes madrilenys, va veure la seva activitat parlamentària a l'Assemblea reduïda amb l'arribada de José Manuel Franco Pardo a la secretaria general. Va renunciar a la seva acta de diputat a l'abril de 2018, motivat per una oferta de treball al voltant d'un projecte de desenvolupament sostenible a Llatinoamèrica.

## Referències

* ↑ «Ilmo. Sr. D. Juan Segovia Noriega». Assemblea de Madrid.
* ↑ Sáez, Mónica «Juan Segovia, candidato a presidir el PSM: “Quitar los avales y abrir las listas garantizarán nuestra democracia interna”». Madridiario, 13-07-2015.
* ↑ Farraces, Flavia de «Habrá bicefalia gane quien gane, pero me complementaré con Gabilondo'». El Mundo, 25-07-2015.
* 1 2 3 4 Sánchez, Esther «El susanista Juan Segovia renuncia a su escaño y se va a la empresa privada». El País, 02-04-2018.
# Susanna Castilla i Martínez

Susanna Castilla Martínez (Igualada, Anoia, 17 de febrer de 1982) és una jugadora d'hoquei sobre patins catalana, ja retirada.
Membre del CN Igualada, amb el qual va desenvolupar tota la seva carrera esportiva, va aconseguir tres lligues catalanes i quatre Campionats d'Espanya. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins, va aconseguir la medalla d'or al Campionat del Món de 1996 i una medalla de bronze al Campionat d'Europa de 1997. Va retirar-se de la competició al final de la temporada 2000-01.

## Palmarès
### Clubs

* 3 Lliga catalana d'hoquei patins femenina: 1995-96, 1996-97, 1997-98
* 4 Campionat d'Espanya d'hoquei patins femení: 1995-96, 1996-97, 1997-98, 1999-00

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or al Campionat del Món d'hoquei patins femení: 1996
* 1 medalla de bronze al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 1997

## Referències

* ↑ «Susanna Castilla i Martínez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Història». Igualada Femení HCP. [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «España repite título en el Mundial femenino» (en castellà). Mundo Deportivo, 23-09-1996. [Consulta: 19 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Susanna Castilla Martínez - RinkHockey (anglès)
# Gran Sinagoga de París

La Gran Sinagoga de París (en francès: Grande synagogue de Paris) també és anomenada: "la sinagoga de la victòria". El temple es troba en el número 44 del carrer de la Victòria, en el districte 9 de la ciutat de París, la capital de França. L'arquitecte que la va dissenyar, va ser Alfred-Philibert Aldrophe (1834-1895) qui també va construir la sinagoga de Versalles i la de Enghien-les-Bains. La seva construcció va començar en 1867, i la sinagoga va ser inaugurada en 1874, es va obrir al públic en 1875, fou construïda en estil clàssic, però fou adornada amb motius romans d'Orient.

## Referències

* ↑ http://www.lavictoire.org/
# Baronia de Biosca

La Baronia de Biosca fou una jurisdicció feudal que comprenia la vila de Biosca (Solsonès), centrada en el castell de Biosca, pertanyia, aquest, inicialment al terme del castell de Llor. L'any 1093 el castell apareix en un testament de Berenguer Brocard, que el deixà al seu germà. El 1167 el comte Ermengol VII d'Urgell donà en testament el castell de Biosca al seu fill Ermengol. La castlania requeia el 1172 en Ramon Bernat de Seró, essent el castell propietat del Comte d'Urgell. La família emparentà amb els Camporrells, que conservaren la senyoria del lloc fins al 1709, quan passà als Delpàs. També fou dels Sacirera i dels marquesos de Santa Maria de Barberà. Al segle xix pervingué als Iglésias.

## Referències

* ↑ «Baronia de Biosca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Castell de Biosca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2015].
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968

Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1968 :
| Ciclisme en ruta |||||
| Ruta | homes |
| Contrarellotge per equips | homes |
| Ciclisme en pista |||||
| Velocitat individual | homes |
| Persecució individual | homes |
| Persecució per equips | homes |
| Quilòmetre | homes |
| Tàndem | homes |
| < 1964 1972 > |||||
Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) es disputaren 7 proves de ciclisme, totes elles en categoria masculina. Aquestes proves es dividiren en dues de ciclisme en ruta, formades per una contrarellotge individual i una contrarellotge per equips, i en cinc proves de ciclisme en pista.
La competició se celebrà entre els dies 15 i 21 d'octubre de 1968 al Velòdrom Olímpic de Ciutat de Mèxic, i participaren un total de 329 ciclistes de 52 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Ciclisme en ruta

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Ruta individual Detalls | Pierfranco Vianelli | Leif Mortensen | Gösta Pettersson |
| Contrarellotge per equips Detalls | Països BaixosJoop Zoetemelk Fedor den Hertog Jan Krekels René Pijnen | SuèciaSture Pettersson Tomas Pettersson Erik Pettersson Gösta Pettersson | ItàliaPierfranco Vianelli Giovanni Bramucci Vittorio Marcelli Mauro Simonetti |

### Ciclisma en pista

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Quilòmetre contrarellotge Detalls | Pierre Trentin | Niels Fredborg | Janusz Kierzkowski |
| Velocitat individual Detalls | Daniel Morelon | Giordano Turrini | Pierre Trentin |
| Tàndem Detalls | FrançaDaniel Morelon Pierre Trentin | Països BaixosLeijn Loevesijn Jan Jansen | BèlgicaDaniel Goens Robert van Lancker |
| Persecució individual Detalls | Daniel Rebillard | Mogens Jensen | Xaver Kurmann |
| Persecució per equips Detalls | DinamarcaPer Lyngemark Reno Olsen Gunnar Asmussen Mogens Jensen Peder Pedersen (q) | RFAKarl Link Udo Hempel Karlheinz Henrichs Jürgen Kissner Rainer Podlesch (q) | ItàliaLuigi Roncaglia Lorenzo Bosisio Cipriano Chemello Giorgio Morbiato Gino Pancino (q) |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | França | 4 | 0 | 1 | 5 |
| 2 | Dinamarca | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 3 | Itàlia | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 4 | Països Baixos | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Suècia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | RFA | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Bèlgica | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Polònia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Suïssa | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Cycling Road at the 1968 Summer Olympics». olympedia.org. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Cycling Track at the 1968 Summer Olympics». olympedia.org. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «CYCLING». A: Olympic Games 1968 Mexico City: Official Report. Vol III, 1968, p. 206-223.
* ↑ «Pierfranco Vianelli». cyclingranking.com. [Consulta: 30 juny 2024].
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1976

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 celebrats a la ciutat de Mont-real (Canadà) es disputaren vuit proves d'esgrima, sis d'elles en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició se celebrà entre els dies 20 i el 29 de juliol de 1976 al Winter Stadium de la Universitat de Mont-real.
Participaren 281 esgrimistes, 211 homes i 70 dones, de 34 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Fabio dal Zotto | Aleksander Romankov | Bernard Talvard |
| Floret per equips Detalls | RFAMatthias Behr Thomas Bach Harald Hein Klaus Reichert Erik Sens-Gorius | ItàliaFabio dal Zotto Carlo Montano Stefano Simoncelli Giovanni Battista Coletti Attilio Calatroni | FrançaChristian Noël Bernard Talvard Didier Flament Frederic Pietruszka Daniel Revenu |
| Espasa individual Detalls | Alexander Pusch | Hans-Jürgen Hehn | Gyözö Kulcsar |
| Espasa per equips Detalls | SuèciaCarl von Essen Hans Jacobson Rolf Edling Leif Högström Göran Flodström | RFAAlexander Pusch Hans-Jürgen Hehn Reinhold Behr Volker Fischer Hanns Jana | SuïssaFrançois Suchanecki Michel Poffet Daniel Giger Christian Kauter Jean-Blaise Evequoz |
| Sabre individual Detalls | Viktor Krovopuskov | Vladimir Nazlymov | Viktor Sidyak |
| Sabre per equips Detalls | Unió SovièticaViktor Krovopuskov Eduard Vinokurov Viktor Sidyak Vladimir Nazlymov Mikhail Burtsev | ItàliaMario Aldo Montano Michele Maffei Angelo Arcidiacono Tommaso Montano Mario Tullio Montano | RomaniaDaniel Irimiciuc Ioan Pop Marin Mustata Corneliu Marin Alexandru Nilca |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Ildiko Schwarczenberger | Maria Collino | Elena Novikova |
| Floret per equips Detalls | Unió SovièticaElena Novikova Olga Knyazeva Valentina Sidorova Nailia Gilizova Valentina Nikonova | FrançaBrigitte Latrille Brigitte Gapais Christine Muzio Veronique Trinquet Claudette Herbster | Hongria Ildiko Schwarczenberger Edit Kovacs Magda Maros Ildiko Rejtö Ildiko Bobis Anne Meygret |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 2 | RFA | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 3 | Itàlia | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 4 | Hongria | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 5 | Suècia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | França | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 7 | Romania | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Suïssa | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Bertrans (Biosca)

Bertrans és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Pertany al veïnat dispers de Lloberola, al nord del terme municipal, enmig dels plans de la carena que s'estén entre els barrancs de Lloberola, al sud, i el de Lluc al nord. S'hi accedeix des de la carretera asfaltada de Lloberola a Sant Climenç. A 4,7 km de Lloberola un trencall en direcció a Sanaüja hi mena.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i quatre plantes. A la façana sud, hi ha una entrada amb porta de fusta de doble batent, té una finestra a cada costat, amb aquesta entrada s'hi accedeix mitjançant unes escales que hi ha a l'oest, davant de la façana hi ha una gran terrassa amb barana de ferro. A la planta següent, hi ha tres balcons amb barana de ferro, repartits per la façana. Al pis següent hi ha tres finestres.
A la façana est, hi ha dues obertures a la segona planta, a la planta següent a l'esquerra hi ha una finestra, a la seva dreta hi ha un balcó amb barana de ferro, i més a la dreta hi ha dues finestres. A la darrera planta hi ha tres petites obertures.
A la façana nord, a la part esquerra hi ha un edifici adjunt. A la part dreta, hi ha unes escales amb barana de ferro, que porten a la segona planta, on hi ha una porta. A la seva dreta hi ha una gran finestra. A la darrera planta hi ha dues finestres.
A la façana oest, hi ha una porta metàl·lica que dona a la planta baixa, a la planta següent hi ha tres finestres i a la següent dues. A l'esquerra de la façana, hi ha un edifici annex.
La coberta és de dos vessants (est-oest), acabada amb teules. L'edifici adjunt a la façana nord, té un accés a l'interior a la façana oest, i a la façana est i nord té una finestra. Hi ha diversos edificis que tenen o han tingut funció ramadera. Es concentren al nord del conjunt d'edificis. Hi ha també edificis que són de nova construcció.

## Referències

* ↑ «Bertrans (Biosca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 «Masia de Bertrans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
Viccionari
# Cal Vinyaire de la Melgosa

Cal Vinyaire de la Melgosa és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana sud-est, té una entrada amb llinda de pedra i porta de fusta que dona a la segona planta. A la seva dreta hi ha una petita finestra amb reixa. A la planta següent hi ha dues finestres emmarcades amb pedra. A la façana sud-oest, a la planta baixa a la dreta, hi ha un petit edifici annex de nova construcció. A l'esquerra hi ha una petita obertura. A la planta següent, hi ha dues finestres emmarcades amb carreus i a la darrera una altra.
A la façana nord-est, es troba quasi a nivell de terra, hi ha una entrada amb porta metàl·lica. A la façana nord-oest, hi ha dues finestres amb reixa a la planta baixa, i una a la següent. La coberta és de dues vessants(nord-oest, sud-est), acabada amb teules.
Hi ha un edifici adjunt de quatre façanes i dues plantes. Es troba just a sobre de l'anterior. A la façana nord-est, té una entrada amb porta metàl·lica a la planta de dalt. A la façana sud-est, hi ha una entrada amb llinda de pedra i porta de fusta rudimentària a la planta baixa, a la planta superior hi ha una finestra. A la façana sud-oest, no hi ha cap obertura. A la façana nord-oest, hi ha una finestra a la planta de dalt. La coberta és de dues vessants(nord-est, sud-oest), acabada amb teules.
Davant de la façana sud-est del primer edifici, hi ha un edifici que tenia funció ramadera. A l'altre costat del camí, hi ha un petit edifici de dues plantes i quatre façanes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Vinyaire de la Melgosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# La Coromina (Biosca)

La Coromina és una masia al terme municipal de Biosca (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
A mig camí dels nuclis de Peracamps i Lloberola. Aquest antic casal és un edifici que té funció d'habitatge, amb annexos que tenien funció agrícola i ramadera. És de planta rectangular, orientada de nord-est a sud-oest, amb el carener paral·lel a la façana.
A l'edifici amb funció d'habitatge, a la façana principal sud-est, hi ha una entrada amb arc rebaixat i porta de fusta. A la seva dreta, hi ha una petita obertura. A la planta següent, hi ha dues finestres amb ampit a cada lateral, i al centre un balcó amb barana de ferro.
A la façana nord-oest, hi ha una obertura triangular a la part esquerra, a la seva dreta hi ha tres espitlleres. A la segona planta, hi ha tres finestres. A la façana sud-oest, hi ha una finestra al segon pis, i dues al tercer. A la façana nord-est, hi ha diverses espitlleres repartides per la façana. La coberta és de dos aiguavessos (nord-sud), acabada en teules.
Hi ha diverses casetes amb una sola entrada, i amb coberta d'un vessant, que tenien funció ramadera. Tant aquestes casetes com la façana principal de la casa, es troben dins d'una era tancada per murs, on a la cara nord, hi ha un baluard amb reixa. A la llinda del baluard es pot llegir "JOAN COROMINA Y COLL FEU FER EL BALUART Y CORTS ANO 1863".

## Referències

* ↑ «La Coromina (Biosca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «La Coromina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «La Coromina (Biosca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Huguets (Biosca)

Huguets és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Pertany al veïnat disseminat de Lloberola, al nord del terme municipal. Es troba al vessant esquerre de la rasa de Lloberola, als plans de la carena entre la rasa de Montconill i el barranc de la Vila, a l'obaga del serrat de Sasserra. S'hi va des de la carretera C-451 (de Guissona a Solsona), prenent al km 38 un trencall senyalitzat que hi mena.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana nord, hi ha una gran entrada a la planta baixa amb porta metàl·lica, i petita coberta a sobre. A l'esquerra, hi ha una petita espitllera. A la planta següent, hi ha tres finestres i a la darrera una de petita.
A la façana oest, hi ha una entrada a la planta baixa, al costat té una petita obertura. A la planta següent, hi ha quatre finestres, i a la darrera una. A la façana est, hi ha diverses finestres a la part esquerra, a la part inferior, a la part superior hi ha una terrasseta amb barana de ferro, que s'hi accedeix per una entrada que dona a l'última planta. Més a la dreta, a la planta baixa, hi ha unes escales que pugen a la planta següent. La coberta és de dos vessants (Est-Oest), acabada amb teules.
A la façana sud, hi ha un edifici adjunt que cobreix quasi tota la planta baixa. A la dreta hi ha una porta. A la planta següent, hi ha quatre finestres. L'edifici adjunt a la façana sud, té una sola planta, i té una entrada a la façana oest. La coberta és d'un vessant (Sud), acabada amb teules.
Hi ha un edifici davant de la façana oest, que té funció de paller, té dues plantes i quatre façanes. Té una entrada a la planta baixa i una altra a la segona a la façana sud. També en aquesta façana té dues petites obertures a la planta superior. La coberta és d'un sol vessant (oest), acabada amb teules.

## Referències

* 1 2 3 «Mas d'Huguets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Bitlles als Jocs Olímpics d'estiu de 1988

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a la ciutat de Seül (Corea del Sud) es disputaren cinc proves de bitlles, sent aquesta l'única vegada que aquest esport ha format part del programa olímpic, si bé com a esport de demostració. La competició se celebrà el 18 de setembre de 1988 al Centre de Bitlles de Seül.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Homes | Kwon Jong Yul | Jack Wong Loke Chin | Tapani Peltola |
| Dones | Arianne Cerdena | Atsuko Asai | Annikki Maattola |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Corea del Sud | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 1 | Filipines | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Japó | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Singapur | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Finlàndia | 0 | 0 | 2 | 2 |

## Notes

* ↑ Com a esport de demostració les madalles aconseguides no es tenen en compte en el còmput general de medalles de cada país.

## Enllaços externs

* (anglès) Official Olympic Report Arxivat 2007-06-12 a Wayback Machine.