OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Theodor Storm

Hans Theodor Woldsen Storm (14 de setembre de 1817 a Husum, Schleswig-Holstein, en aquell moment part de Dinamarca, avui a Alemanya – 4 de juliol de 1888 a Hademarschen, Alemanya) va ser un escriptor alemany.
Storm va néixer a Husum (die grau Stadt am grauen Meer, 'la ciutat grisa a la vora de la mar grisa') a la costa occidental d'Schleswig-Holstein. Mentre encara era estudiant de lleis, va publicar el seu primer volum d'obres en vers juntament amb els germans Tycho i Theodor Mommsen.
Va treballar com a advocat a Schleswig-Holstein, però va emigrar a Turíngia el 1851 després del començament de la supremacia danesa, deixant la llar paterna, i no va tornar fins a 1864, després que Schleswig-Holstein fos reincorporat a Alemanya.
Va escriure diversos relats, poemes i novel·les. Les seves dues obres més conegudes amb les novel·les Immensee (1849) i Der Schimmelreiter, publicada per primera vegada l'abril de 1888 al Deutsche Rundschau. Altres obres publicades inclouen un volum dels seus poemes (1852), la novel·la Pole Poppenspäler (1874) i la novel·la Aquis submersus (1877)

## Influències

Els seus poetes favorits eren Joseph von Eichendorff i Eduard Mörike, i la influència del primer és molt notable fins i tot a les últimes obres d'Storm. Durant una visita a Baden-Baden a l'estiu de 1864, convidat pel seu amic, l'escriptor i pintor Ludwig Pietsch, va conèixer l'escriptor rus Ivan Turguénev. Durant uns quants anys van intercanviar correspondència i es van enviar còpies dels seus treballs entre si.

## Obres

* Der kleine Häwelmann, 1849, relats.
* Immensee, Berlín, Duncker, 1851, novel·la
* Diu Stadt. 1852
* Im Sonnenschein, Berlín, 1854
* Gedichte, Berlín, Schindler 1856
* Auf dem Staatshof. 1859
* Veronica, 1861
* Im Schloß. Leipzig, 1862
* Auf der Universität. Münster, Brunn 1863
* Die Regentrude, 1863, relats
* Viola tricolor, 1874, novel·la
* Pole Poppenspäler, Braunschweig, Westermann 1875, novel·la
* Aquis submersus, Berlín 1877, novel·la
* Carsten Curator, Berlín 1878, novel·la
* Renate', 1878, novel·la.
* Die Söhne des Senators, 1880, novel·la.
* Hans und Heinz Kirch, Berlín 1883, novel·la.
* Zur Chronik von Grieshuus, Berlín 1883-1884, novel·la
* Bötjer Basch. Berlín 1887
* Ein Doppelgänger. 1887. També publicat amb el títol John Glückstadt.
* És waren zwei Königskinder. Berlín, 1888
* Der Schimmelreiter. Novel·la. Berlín, 1888
* Schlaflos
* Ich bin mir meiner Seele
* Knecht Ruprecht
* Sturmnacht
* Weihnachtslied

## Referències

* ↑ «Immensee». Online Books. [Consulta: 12 setembre 2024].
# Yon González Luna

Jon González Luna (Bergara, Guipúscoa, 20 de maig de 1986), més conegut com a Yon González, és un actor i model basc. Es va donar a conèixer interpretant l'Andrés a la sèrie 'SMS', a La Sexta, fins al maig del 2007. Va interpretar l'Iván Noiret a 'El Internado', sèrie espanyola que s'emet en horari de màxima audiència a Antena 3.

## Biografia

Germà del també actor Aitor González Luna (Montoya, a 'Los hombres de Paco'). Quan va iniciar la seva carrera artística estava cursant el batxillerat al seu poble natal, però va optar per anar-se'n a Madrid per treballar a la televisió.
Després de passar per 'SMS' -compartint pantalla amb Amaia Salamanca, Aroa Gimeno, María Castro i Mario Casas- es va consolidar com a actor que dona vida a protagonistes joves. Gràcies a això a l'actualitat es pot veure en Yon González treballant a la sèrie 'El Internado', de la qual s'està emetent ja la quarta temporada, interpretant l'Iván juntament amb altres actors com Luís Merlo, Natalia Millán, Marta Torné, Amparo Baró, entre d'altres.

## Treballs
### Televisió

* "Gran hotel" [2011-2013] - com Julio Olmedo (Antena3)
* El internado (2007-2010) - com Iván Noiret León (Antena3).
* SMS (2006) - com Andrés (LaSexta).
* Las chicas del cable (2017)
* 2024: Beguinas

### Cinema

* Rabia. (2009)
* Mentiras y gordas. (2008), coma Nico
* Las huellas del agua
* El sexo de los ángeles
* Perdiendo el norte

### Curtmetratges

* El forjador de historias
* Muñecos de latex
* Identidad
* Amores imposibles

### Publicitat

* Anunci Corte Inglés
* Anunci Nintendo
* Anunci amb Marta Torné
* Anunci Singstar
* Anunci Telefónica
* Anunci d'Internet

## Enllaços externs

* Web oficial de Yon González Arxivat 2009-04-14 a Wayback Machine.
* Foro Yon Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
* Curt
# Dai Sijie

Dai Sijie (xinès simplificat: 戴思杰, xinès tradicional: 戴思傑, pinyin: Dài Sījié) (1954, Putian, Fujian, Xina) és un cineasta i novel·lista xinès que viu a França des del 1984.

## Biografia

És conegut per les seves novel·les Balzac i la petita modista xinesa i El complex de Di. Fa els estudis primaris fins que té dotze anys, i entra a l'institut el 1969. Durant la Revolució Cultural (del 1966 al 1976) els seus pares, metges, anomenats "burgesos reaccionaris" són tancats a presó. L'envien el 1971 a un camp de reeducació en un poble molt mal comunicat a les muntanyes de la província de Sichuan. El 1974, té autorització per tornar a casa. Aquesta experiència li servirà més endavant com a inspiració per a la novel·la Balzac i la petita modista xinesa (2000).
Treballa a un institut de província. Quan mor Mao Zedong, el 1976, entra a la Universitat de Pequín per fer-hi els estudis d'història i art xinesos. Rep una beca per anar a l'estranger, i escull França com a destinació (1984).
S'instal·la al país gal i fa els estudis de cinema a l'IDHEC. Amb el seu primer llargmetratge, Xina, el meu dolor (1989), rep el premi Jean-Vigo.

## Filmografia

* 1984: El temple de la muntanya (Le temple de la montagne), curtmetratge
* 1989: Xina, el meu dolor (Chine ma douleur), premi Jean-Vigo
* 1994: El menjador de lluna (Le Mangeur de lune)
* 1998: Tang, l'onzè (Tang le onzième)
* 2002: Balzac i la petita modista xinesa (Balzac et la Petite Tailleuse chinoise)
* 2006: Les filles del botànic (Les Filles du botaniste)

## Bibliografia

Escrita en llengua francesa originalment.
* 2000: Balzac i la petita modista xinesa (Balzac et la Petite Tailleuse chinoise)
* 2003: El complex de Di (Le Complexe de Di), premi Femina
* 2007: Una nit que no havia sortit la lluna (Par une nuit où la lune ne s'est pas levée)
* 2009: L'acrobàcia aèria de Confuci (L'acrobatie aérienne de Confucius)
* 2011: Trois vies chinoises
# Lodewijk Prins

Lodewijk Prins (Amsterdam, 27 de gener de 1913 – 11 de novembre de 1999), fou un jugador i àrbitre d'escacs neerlandès. Obtingué el títol de Mestre Internacional el 1950, i el d'Àrbitre Internacional el 1960. El 1982 la FIDE el va fer Gran Mestre honorari.

## Resultats destacats en competició

Al començament de la Segona Guerra Mundial (1939–1940), va participar en torneigs a Holanda. El 1940, va guanyar conjuntament amb Salo Landau i Nicolaas Cortlever a Leeuwarden, fou 2n, rere Max Euwe, a Amsterdam (VVGA), i empatà als llocs 3r–4t a Amsterdam (VAS, el guanyador fou Hans Kmoch). Després de la invasió nazi dels Països Baixos el maig de 1940, el seu nom ja no apareix en cap torneig celebrat al país ocupat, degut al seu origen jueu. Després de la guerra, guanyà el torneig Hoogovens Beverwijk el 1948 i també el de Madrid de 1951 amb 12.5/17, per davant de Herman Steiner, Herman Pilnik, i Ossip Bernstein.
El 1952 participà en l'Interzonal de Saltsjöbaden, on hi fou 21è i últim (el guanyador fou Aleksandr Kótov), Fou Campió dels Països Baixos el 1965.

### Participació en olimpíades d'escacs

Prins representà els Països Baixos dotze cops a les olimpíades d'escacs entre 1937 i 1968. Hi va guanyar dues medalles d'argent individuals (1939, 1950) i una de bronze (1968).

## Escriptor d'escacs

Prins va escriure conjuntament amb Max Euwe diversos llibres d'escacs, inclosa una biografia de Capablanca (1949) Het Schaakphenomeen Capablanca, i diversos llibres de torneig.

## Notes i referències

* 1 2 3 «Nota biogràfica de Lodewijk Prins» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 5 març 2014].
* ↑ Chess: Hitler and Nazi Germany. Chesshistory.com (1938-04-01). Consultat el 2012-11-10.
* ↑ «Madrid 1951: Classificació i partides» (en anglès). 365chess.com. [Consulta: 5 març 2014].
* ↑ «Dades estadístiques de l'Interzonal de Saltsjobaden» (en anglès). Chessmetrics. [Consulta: 7 març 2014].
* ↑ Weeks, Mark. «Interzonal d'Estocolm de 1952: Quadre de resultats» (en anglès). mark-weeks.com. [Consulta: 7 març 2014].
* ↑ Men's Chess Olympiads :: Lodewijk Prins. OlimpBase. Consultat el 2012-11-10.

## Bibliografia

* Brace, Edward. An Illustrated Dictionary of Chess. Londres: Hamlyn Publishing Group, 1977, p. 227. ISBN 1-55521-394-4.
* Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland & Company, 1987, p. 341. ISBN 0-7864-2353-6.
* Keene, Raymond. Golombek's Encyclopedia of Chess. Batsford, 1977, p. 247. ISBN 0-517-53146-1. «Prins, Lodewijk»
# Porxada de la plaça de l'Església (Torà)

La Porxada de la plaça de l'Església és un porxo de Torà, a la comarca del Solsonès, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Davant de la plaça de l'església de Sant Gil, es conserven petits fragments de l'antiga porxada de la plaça, ja que els antics pilars van ser profundament reformats, refent o recobrint d'estuc l'estructura original, aparentment amb la funció de reforçar els pilars primitius.
Es documenta un fragment d'un dels pilars, parcialment visible, que presentaria un fust circular amb un capitell molt rudimentari, decorat amb relleus geomètrics, amb un equí vuitavat i l'àbac amb decoració ondulada, tot coronat per una motllura llisa a la part superior.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 140. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* 1 2 «Porxada de la plaça de l'Església». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 març 2017].
# Dzihunia

Dzihunia és un gènere de peixos de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a l'Àsia central: el Kirguizstan i els rius Amudarià i Zarafxan.

## Taxonomia

* Dzihunia amudarjensis (Rass, 1929)
* Dzihunia ilan (Turdakov, 1936)
* Dzihunia pseudoamudarjensis Sheraliev & Kayumova, 2024
* Dzihunia turdakovi (Prokofiev, 2003)

## Referències

* ↑ Prokofiev, A. M., 2004. A record of Dzihunia (Prokofiev, 2001) (Osteichthyes: Balitoridae: Nemacheilinae) species in the basin of Talas River, Kyrgyzstan. J. Ichthyol. 44(1):120-123.
* ↑ Berg, L. S., 1964. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. Volum 2, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.
* ↑ Rass, T. S., 1929. Zur Ichthyofauna Turkestans. Beschreibung Nemachilus amudarjensis nova species aus Ost-Buchara. Zool. Anz. v. 83 (núms. 9/10): 253-257.
* ↑ Turdakov, F. A., 1936. Species of the genus Nemachilus from the rivers Zeravshan and Sanzar. Trudy Uzbeksk. Univ. v. 7: 197-212.
* ↑ Sheraliev, Bakhtiyor; Kayumova, Yorkinov «Dzihunia pseudoamudarjensis, a new nemacheilid loach from the Syr Darya drainage (Teleostei: Nemacheilidae)». Zootaxa, vol. 5536, 1, 2024, pàg. 185–192. DOI: 10.11646/zootaxa.5536.1.8.
* ↑ Prokofiev, A. M., 2003. A new species of the loach genus Dzihunia (Prokofiev) (Osteichthyes, Balitoridae: Nemacheilinae) from the Talas river basin. Natural Applied Sci. Núm. 2: 57-63.
* ↑ Froese, Rainer; Pauly, Daniel,. «Scientific Names where Genus Equals Dzihunia» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 27 gener 2023].
# Hermann von Oppeln-Bronikowski

Hermann von Oppeln-Bronikowski (Berlín, 2 de gener de 1899 - Gaißach, 19 de setembre de 1966) va ser un militar i genet alemany que va competir a començaments del segle xx.
Membre de la noblesa prussiana, el 1917 es va fer voluntari de l'exèrcit alemany. Durant la Primera Guerra Mundial va lluitar primer al front rus, i després a França. Acaba la guerra amb el rang de tinent. Després de la guerra, es va unir a la Reichswehr com a oficial de cavalleria.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va disputar dues proves del programa d'hípica amb el cavall Gimpel. Va guanyar la medalla d'or en la prova de doma per equips, mentre en la de doma individual fou desè.
Durant la Segona Guerra Mundial va participar en la campanya de Polònia i, com a membre de la 4a Divisió Panzer, al front rus. El 1943 va ser ferit. L'octubre d'aquell any passà a ser comandant de la 21a Divisió Panzer que es trobava a Normandia. Després del desembarcament de Normandia el seu regiment va participar en els combats que van tenir lloc al voltant de la ciutat de Caen i va aconseguir escapar de la Bossa de Falaise. El 28 de juliol de 1944 va rebre la Creu de Cavaller de la Creu de Ferro. L'octubre del mateix any va obtenir el comandament de la 20a Divisió Panzer, i el 30 de gener de 1945 fou ascendit a General Major. Durant els últims mesos de la guerra, la seva divisió va participar en batalles defensives a Hongria i al front de l'Oder amb gran valentia, cosa que li va valer noves condecoracions. El 8 de maig de 1945 va dissoldre les restes de la seva divisió i, després d'una breu captiveri, fou alliberat el 1947.
Després de la guerra va participar en la reconstitució de l'exèrcit alemany (Bundeswehr) i entrenà l'equip canadenc de doma als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964, a Tòquio.

## Referències

* 1 2 «Hermann von Oppeln-Bronikowski Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de gener 2011. [Consulta: 3 maig 2019].
* ↑ Scherzer, Veit. Die Ritterkreuzträger 1939–1945 Die Inhaber des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939 von Heer, Luftwaffe, Kriegsmarine, Waffen-SS, Volkssturm sowie mit Deutschland verbündeter Streitkräfte nach den Unterlagen des Bundesarchives (en alemany). Jena, Germany: Scherzers Militaer-Verlag, 2007. ISBN 978-3-938845-17-2.
# Ryoji Isaoka

Ryoji Isaoka (japonès: 砂岡良治) (Ōhira, 18 de febrer de 1962) és un aixecador de peses japonès, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes pesant lleuger del programa d'halterofília. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, fou sisè en la mateixa prova, mentre el 1992, als Jocs de Barcelona, disputà la prova del pes semipesant.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze al Campionat del món d'halterofília de 1984 i dues medalles d'or i una de bronze als Jocs Asiàtics entre les edicions de 1982 i 1990.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ryoji Isaoka». [Consulta: 15 gener 2024].
* ↑ «Ryoji Isaoka, Top Olympic Lifters of the 20th Century @ Lift Up». [Consulta: 15 gener 2024].
# Cúrling als Jocs Olímpics

El cúrling és un esport que forma part del programa olímpic des dels primers Jocs Olímpics d'Hivern realitzats a Chamonix (França) l'any 1924, si bé el resultat d'aquesta competició no fou considerat oficial fins als Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) pel Comitè Olímpic Internacional. Aquest esport fou considerat de demostració en els 1932, 1988 i 1992, passant a ser considerat com a esport oficial a partir dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó).
Actualment es realitzen dues competicions, una de masculina i una de femenina. Els grans dominadors d'aquest esport són el Canadà, Suècia i Suïssa.

## Programa

* = competició oficial, (d) = prova de demostració
| Prova | 24 | 28 | 32 | 36-84 | 88 | 92 | 94 | 98 | 02 | 06 | 10 | 14 | Anys |
| Categoria masculina | • | | (d) | | (d) | (d) | | • | • | • | • | • | 6 |
| Categoria femenina | | | | | | | | • | • | • | • | • | 5 |

## Medaller

| Posició | CON | | | | Total |
| 1 | Canadà | 5 | 3 | 2 | 10 |
| 2 | Suècia | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 3 | Regne Unit | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 4 | Suïssa | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 5 | Noruega | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 6 | Dinamarca | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Finlàndia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | R.P. de la Xina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 11 | 11 | 11 | 33 |

## Medallistes
### Categoria masculina

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Chamonix 1924 | Regne Unit | Suècia | França |
| 1928-1994 | no fou inclòs en el programa oficial dels Jocs | no fou inclòs en el programa oficial dels Jocs | no fou inclòs en el programa oficial dels Jocs |
| Nagano 1998 | Suïssa | Canadà | Noruega |
| Salt Lake City 2002 | Noruega | Canadà | Suïssa |
| Torí 2006 | Canadà | Finlàndia | Estats Units |
| Vancouver 2010 | Canadà | Noruega | Suïssa |
| Sotxi 2014 | Canadà | Regne Unit | Suècia |

### Categoria femenina

| Edició | Or | Argent | Bronze |
| Nagano 1998 | Canadà | Dinamarca | Suècia |
| Salt Lake City 2002 | Regne Unit | Suïssa | Canadà |
| Torí 2006 | Suècia | Suïssa | Canadà |
| Vancouver 2010 | Suècia | Canadà | R.P. de la Xina |
| Sotxi 2014 | Canadà | Suècia | Regne Unit |

## Medallistes més guardonats
### Categoria masculina

| Nom | CON | | | | Total |
| Kevin Martin | Canadà | 1 | 1 | 0 | 2 |
| Torger Nergård | Noruega | 1 | 1 | 0 | 2 |
| Markus Eggler | Suïssa | 0 | 0 | 2 | 2 |

### Categoria femenina

| Nom | CON | | | | Total |
| Eva Lund | Suècia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| Anette Norberg | Suècia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| Anna Svärd-Le Moine | Suècia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| Cathrine Lindahl | Suècia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| Mirjam Ott | Suïssa | 0 | 2 | 0 | 2 |

## Vegeu també

* Llista de medallistes olímpics de cúrling

## Referències

* ↑ (anglès) Scotland wins an Olypmic gold ... 82 yeras later Arxivat 2012-07-12 at Archive.is
* ↑ L'eisstock, esport semblant al cúrling, fou esport de demostració en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 i 1964.
# Hilda Smith

Hilda Smith (Leigh, 30 de setembre de 1909 - Gran Manchester, gener 1995) va ser una gimnasta artística anglesa que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Hilda Smith Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 2 juny 2018].
# Jonathan Tisdall

Jonathan D. Tisdall (Buffalo, Estat de Nova York, 26 d'agost de 1958), és un jugador d'escacs que té el títol de Gran Mestre des de 1995, i treballa com a periodista freelance. Tot i que ciutadà estatunidenc per origen, el seu pare és irlandès, i la seva mare japonesa. Va esdevenir primer irlandès i posteriorment noruec.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'octubre de 2020, hi tenia un Elo de 2417 punts, cosa que en feia el jugador número 20 (en actiu) de Noruega. El seu màxim Elo va ser de 2515 punts, a la llista de juliol de 1996 (posició 330 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Tisdall fou Campió de Noruega tres cops, els anys 1987, 1991, i 1995. Combinant els escacs amb la seva feina de periodista, sovint cobreix grans torneigs d'escacs com a reporter per a Reuters.
És un dels dos membres de l'equip de treball en anglès de l'edició a internet del diari noruec Aftenposten'. També ha escrit articles a revistes com ara The Spectator, The Economist, i Scanorama.
En els darrers anys, s'ha dedicat a estudiar la variació dels escacs japonesa del shogi.

## Llibres

* Tisdall, Jonathan (1997). Improve Your Chess Now. Everyman Chess. 224 pp. ISBN 1-85744-156-7.
* Seirawan, Yasser; Tisdall, Jonathan. Five Crowns. International Chess Enterprises, 1997. ISBN 978-1879479029.
* Speelman, Jon; Tisdall, Jon; Wade, Bob. Batsford Chess Endings. B. T. Batsford, 1993. ISBN 0-7134-4420-7.

## Referències

* 1 2 3 «Nota biogràfica de Jonathan Tisdall» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Noruega"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Jonathan Tisdall «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 24 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Capsule biography of Jonathan Tisdall – From Aftenposten's News in English/News from Norway staff page
* USCF tournament record for Jon Tisdall – From the Member Services Area of the United States Chess Federation (USFC)
# Maddaloni

Maddaloni és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la província de Caserta. L'any 2005 tenia 39.157 habitants.
# Helen Schifano

Helen Schifano (Newark, 13 d'abril de 1922 - Fanwood, 9 de novembre de 2007) va ser una gimnasta artística estatunidenca que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.
Va guanyar set campionats nacionals entre 1939 i 1948. Després de retirar-se de la competitiva va escriure 10 llibres sobre l'esport i va ser col·laboradora habitual de la revista Gymnast. Va fer d'entrenadora i jutge de gimnàstica en diferents competicions internacionals.

## Referències

* 1 2 «Helen Schifano Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 11 gener 2019].
# Sant Gil de Torà

Sant Gil de Torà és l'església parroquial de Torà, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Descripció

Església gòtica-tardana d'una sola nau amb dos trams de volta de creueria, el cor i el presbiteri. A l'interior es pot observar una única nau molt ampla i quatre capelles laterals a cada banda. Les del S més petites i les del N més grans i ricament decorades. L'altar Major està presidit per la imatge de Sant Gil, patró del municipi de Torà. Tota la nau es troba arrebossada i pintada amb cromatismes ocres. Gris o rosat a les motllures i nervadures. Es pot accedir a l'interior de l'església a través de dues portades, una principal al mur sud i l'altra al mur de ponent. La façana que mira a la Pl. de l'Església és molt sòbria i només s'hi poden veure dues obertures d'arc escarser i un rellotge de sol al centre de la façana. El portal d'accés presenta una porta semicircular amb la clau decorada, emmarcada per dues fornícules amb petxina i columnes estriades adossades al mur. Damunt aquesta portada trobem una fornícula central de petxina en molt mal estat. A l'extrem O de la façana s'aixeca la torre del campanar. Aquest té dos trams i presenta una planta quadrangular amb les arestes tallades i una obertura d'arc de mig punt a cada cara. Tot el parament és de pedra amb filades de carreus mitjans molt ben escairats. Actualment aquesta església està en restauració perquè es vol recuperar uns arcs de la primitiva església medieval.
* Sant Gil de Torà
* Portada al mur sud
* Interior
* Campanar
* Des de la Costa de l'Aguda
* Inscripció

## Notícies històriques

En diverses actes de consagració de les esglésies de Santa Maria de Solsona l'any 1070 trobem el nom de Torà entre els noms de les esglésies cedides a Solsona.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 189-193. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* 1 2 «Sant Gil de Torà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2014].