OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# René Lorain

René Zacharie Alfred Lorain (Reims, Marne, 19 de març de 1900 - Ouchamps, Loir-et-Cher, 25 d'octubre de 1984) va ser un atleta francès, especialista en curses de velocitat, que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà tres proves del programa d'atletisme. En la cursa del 4x100 metres relleus, formant equip amb René Tirard, René Mourlon i Émile Ali-Khan, guanyà la medalla de plata. En els 100 i 200 metres quedà eliminat en sèries.
Lorain guanyà el títol nacional dels 100 metres el 1920 i finalitzà segon en els 200 metres el 1920 i 1923.

## Millors marques

* 100 metres. 10.8" (1922)
* 200 metres. 22.0" (1920)

## Referències

* 1 2 «René Lorain Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 3 novembre 2017].
* ↑ Rene Lorain a trackfield.brinkster.net
# Circuit de Montecarlo

Al Circuit de Montecarlo, situat a Mònaco, s'hi celebra el Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 i el de GP2. És un circuit famós pel seu traçat urbà, amb unes vies molt estretes on té més importància l'habilitat del pilot que la potència de la màquina.

## Història

La idea de crear una cursa pels carrers de Mònaco fou d'Anthony Noghes, president del Monegasque car club i amic de la família Grimaldi. La cursa inaugural es va disputar el 1929 i va ser guanyada per William Grover-Williams amb un Bugatti.

## Descripció

El circuit té una extensió de 3.320 m de recorregut, amb una gran quantitat de pujades i de baixades, revolts tancats i estretes vies amb les tanques molt a prop i en molts llocs sense escapatòries, pel que probablement és el circuit més esgotador pels pilots i pels seus vehicles a causa de la quantitat de frenades i acceleracions existents.
També és el circuit més perillós (a causa de la manca d'escapatòries en diversos dels revolts) entre els que actualment s'hi disputen les curses de la Fórmula 1. Al llarg de la història de la cursa hi ha hagut les morts dels pilots Luigi Fagioli el 1952 i de Lorenzo Bardini el 1967.
Això, el famós pas del túnel i els revolts a peu del Mar Mediterrani on va caure Alberto Ascari l'any 1955 d'on va ser rescatat ràpidament pels comissaris, fan que sigui el circuit més espectacular i un dels més seguits pels espectadors a la televisió.
Del circuit de Montecarlo es diu que és el test definitiu d'habilitat al volant d'un Fórmula 1.

## Últims guanyadors

* 1990 Ayrton Senna amb McLaren - Honda
* 1991 Ayrton Senna amb McLaren - Honda
* 1992 Ayrton Senna amb McLaren - Honda
* 1993 Ayrton Senna amb McLaren - Cosworth
* 1994 Michael Schumacher amb Benetton - Cosworth
* 1995 Michael Schumacher amb Benetton - Renault
* 1996 Olivier Panis amb Ligier - Honda
* 1997 Michael Schumacher amb Ferrari
* 1998 Mika Häkkinen amb McLaren - Mercedes
* 1999 Michael Schumacher amb Ferrari
* 2000 David Coulthard amb McLaren - Mercedes
* 2001 Michael Schumacher amb Ferrari
* 2002 David Coulthard amb McLaren - Mercedes
* 2003 Juan Pablo Montoya amb Williams - BMW
* 2004 Jarno Trulli amb Renault
* 2005 Kimi Räikkönen amb McLaren - Mercedes
* 2006 Fernando Alonso amb Renault
* 2006 Fernando Alonso amb McLaren - Mercedes

## Enllaços externs

* Monaco Grand Prix Arxivat 2006-01-09 a Wayback Machine.
# Suyurgatmix (kan)

Suyurgatmix o Soyurghatmix o Syorgatmix (+ 1384) fou kan del Kanat de Txagatai (1370–1384). Era fill de l'antic kan Danishmendji de la casa dels ogodeïdes.
Tamerlà va aconseguir el control complet del territori del kanat el 1370 i va fer matar el kan Khabul Shah, però va continuar amb la política de posar al front de l'estat a un kan genguiskànida mantenint-se ell mateix com amir principal. No obstant va apartar momentàniament als txagataïdes i va entronitzar a un ogodeïda de nom Suyargatmish o Syorgatmix que havia estat proposat per Xaikh Muhammad Selduz. Tamerlà fou, per descomptat, el verdader governant i el kan només era una figura cerimonial, encara que nominalment Tamerlà només era el seu delegat i comandant en cap.
Syorgatmix és esmentat com a participant al setge de Kalat el 1382.
Mentre Tamerlà estava d'expedició a Coràsmia (1384) el kan Syorgatmish, que era a Bukharà, es va posar malalt i va acabar morint allí mateix. El seu cos fou portat a Kish on fou enterrat en un mausoleu que s'havia fet construir allí. A la seva tornada, Timur va donar la posició de kan al fill del difunt, Mahmud Khan.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 2

## Bibliografia

* Manz, Beatrice Forbes, The Rise and Rule of Tamerlane. Cambridge University Press, 1989, ISBN 0-521-34595-2.
# María Teresa Mora Iturralde

María Teresa Mora Iturralde (l'Havana, 15 d'octubre de 1902 - 3 d'octubre de 1980) va ser una mestra d'escacs cubana. Mora va rebre el títol de Mestra Internacional Femenina (WIM) el 1950.
Nascuda a l'Havana, és l'única persona que va rebre lliçons directes de José Raúl Capablanca. Mora va ser la primera dona a guanyar el Campionat de Cuba d'escacs (l'any 1922).
Va participar dues vegades en el cicle pel Campionat del món d'escacs femení: va empatar al setè/vuitè lloc a Buenos Aires 1939 (la guanyadora fou Vera Menchik), i als llocs 10è-11è a Moscou 1949/50 (la campiona fou Liudmila Rudenko).

## Biografia

María Teresa era considerada una nena prodigi en diversos àmbits. Els escacs van ser un d'ells. Des de ben petita va jugar als escacs contra el seu pare, a qui era normal que guanyés. Això la va portar a ser alumna de Rafael de Pazos, que va ser durant diversos anys president del Club d'Escacs de l'Havana, i més tard José Raúl Capablanca, admirat per la seva manera de jugar, va decidir acceptar-la com a deixeble, sent l'única persona que li va atorgar un honor tan alt. Als 11 anys va participar i guanyar en el seu primer torneig, a l'Havana Chess Club, sent la seva primera gesta en aquest esport.
L'any 1922 va conquerir el títol nacional cubà guanyant el torneig de la Copa Dewars, un esdeveniment que va ser considerat el campionat nacional i amb ella sent l'única dona del torneig. El 1938 va obtenir el títol nacional femení, que va mantenir durant 22 anys, fins al 1960, retirant-se invicta. Va participar representant Cuba en dos campionats mundials d'escacs femenins, el 1939 a Buenos Aires, amb Vera Menchik com a guanyadora, i la 1949/50 a Moscou, amb Lyudmila Rudenko com a guanyadora. L'any 1950 va rebre el títol de Mestra Internacional Femenina de mans de Folke Rogard, president de la Federació Internacional d'Escacs, i es va convertir en la primera dona llatinoamericana a aconseguir-ho.

## Referències

* 1 2 Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 289. ISBN 0-7864-2353-6.
* ↑ Chessbase: Capablanca's student: María Teresa Mora Iturralde
* ↑ «Emisora Habana Radio». Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 18 octubre 2007].
* ↑ «Ajedrez». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 18 octubre 2007].
* ↑ Cuba -La Jiribilla
* ↑ Campeonato Mundo femenino Buenos Aires 1939
* ↑ «femminile». Arxivat de l'original el 2007-11-12. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ World Chess Championship (women) : 1949-50 Title Tournament
* ↑ «GRANDES OLVIDADOS. MARÍA TERESA MORA ITURRALDE». [Consulta: 28 febrer 2022].
# Győző Forintos

Győző Forintos (hongarès: Forintos Győző) (Budapest, 30 de juliol de 1935 - Budapest, 6 de desembre de 2018) fou un economista i jugador d'escacs hongarès, que des de 1974 tenia el títol de Gran Mestre (prèviament havia obtingut el de Mestre Internacional el 1963). La seva filla Gyöngyvér, també jugadora d'escacs, es va casar amb el GM anglofrancès Anthony Kosten.

## Resultats destacats en competició

Va participar en el fort Campionat d'Hongria ja el 1954, i va aconseguir de guanyar-lo el 1968/9.
En torneigs, fou 1r a Reggio Emilia 1962/3, 2n a Wijk aan Zee 1970 (després d'Andersson), 1r a Baja 1971, 3r a Caorle 1972, 2n a Vrnjačka Banja 1973, 2n a Reykjavík 1974 (darrere de Smislov, i per davant de Bronstein), 2n a Novi Sad 1974, 2n empatat a Lone Pine 1976 (darrere de Petrossian), 2n a Sarajevo 1978, i 1r empatat a l'obert de Perpinyà de 1987.

### Participació en olimpíades d'escacs

Forintos va participar, representant Hongria, en sis Olimpíades d'escacs (1958, 1964, 1966, 1970, 1972, i 1974), i va obtenir una medalla d'argent i una de bronze per equips. El 1958, hi va obtenir la medalla d'or per la seva impressionant puntuació individual del 80%.

### Escriptor d'escacs

Com a escriptor d'escacs, va produir dues obres notables sobre obertures, en anglès, ambdues escrites conjuntament amb Ervin Haag: Petroff Defence, MacMillan Chess Library, 1992 i Easy Guide to the 5.Nge2 King's Indian, Everyman, 2000. Aquest darrer llibre descriu un mètode bastant poc convencional per jugar amb blanques contra la defensa índia de rei. Sovint mencionat com a «atac hongarès», és un sistema que Forintos desenvolupà ell mateix, i del qual en va esdevenir expert.

## Partides notables

* Gyozo V Forintos vs Vassili Tomovic, Belgrad 1957, Atac indi de rei (A07), 1-0
* Gyozo V Forintos vs Vassili Smislov, Sotxi 1974, defensa Nimzoíndia: Clàssica, variant Berlín (E39), 1-0

## Bibliografia

* Hartston, William R. Golombek's Encyclopedia of Chess. Crown Publishing, 1977, p. 120. ISBN 0-517-53146-1. «Forintos, Győző»
* Hooper, David and Whyld, Kenneth. The Oxford Companion to Chess. Oxford University, 1984. ISBN 0-19-217540-8.
* Sunnucks, Anne. The Encyclopaedia of Chess. St. Martin's Press, 1970, p. 140.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Győző Forintos» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 20 juny 2013].
* ↑ «Historial del Campionat d'Hongria» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ «Resultats, taula de creuaments, i partides, de totes les edicions del Torneo di Capodanno de Reggio Emilia» (en italià). ippogrifoscacchi.it. Arxivat de l'original el 2009-11-30. [Consulta: 21 juny 2013].
# Sistema òptic

Dins l'entorn de l'òptica geomètrica s'anomena sistema òptic a un conjunt de superfícies que separen mitjans amb diferents índexs de refracció.
Aquestes superfícies poden ser refractants o miralls, però no tenen per què ser de revolució ni presentar cap tipus d'alineació. Molt sovint es troben sistemes formats per superfícies esfèriques, amb els seus centres de curvatura situats sobre una mateixa recta anomenada eix del sistema o eix òptic . A aquests sistemes se'ls anomena sistemes òptics centrats , encara que amb freqüència s'omet aquest últim adjectiu al referir-se a ells.
Els sistemes òptics poden classificar-se en:
* Diòptrics, si estan formats només per superfícies refractants.
* Catóptrics, si ho estan només per miralls.
* Catadiòptrics, si estan formats per uns i altres.

## Limitació de raigs

Els feixos de raigs que travessen un sistema poden estar limitats per la mateixa muntura de la lent o per plaques amb orificis generalment circulars que s'interposen en el seu camí. Tècnicament, tant uns com altres reben el nom de diafragmes.

### Diafragma d'obertura

Al diafragma que limita el feix que, procedent d'un punt de l'eix òptic, penetra en el sistema, se l'anomena diafragma d'obertura .

### Mesura de la limitació

Una mesura de la mida dels feixos s'obté mitjançant dos magnituds:
* L'obertura relativa o número f per a objectes situats a l'infinit.
* L'obertura numèrica per objectes situats a distàncies finites.

### Aproximació paraxial

Quan el diafragma d'obertura presenta un orifici molt petit, els raigs que el travessen penetren en el sistema amb una petita inclinació. En aquest cas la imatge obtinguda és el més semblant que podem exigir en òptica a una representació perfecta. Però perquè això es produeixi cal mantenir fortes restriccions sobre obertura i mida dels objectes.

### Aberracions

Per desgràcia, en augmentar les obertures o la mida dels objectes, apareixen defectes que anomenem aberracions, que poden classificar-se en:
* Aberració esfèrica
* Coma
* Astigmatisme
* Curvatura de camp (Petzval)
* Distorsió
* Aberració cromàtica

## Càlcul d'un sistema òptic

El càlcul d'un sistema òptic és una tasca que conjuga ciència, experiència i intuïció. En un primer pas es procedeix a substituir el sistema buscat per una lent prima de potència equivalent. Un cop determinada aquesta es procedeix al doblat de la lent : la seva substitució per diverses lents gruixudes de potència equivalent. En aquest pas hi ha infinites possibilitats, en les quals es procedeix al càlcul i correcció de les aberracions produïdes per mitjà de diversos mètodes.

## Referències

* ↑ No confondre amb superfícies asfèriques, denominació que reben les superfícies no esfèriques.

## Bibliografia

* Justiniano Casas, Óptica , Llibreria General, Saragossa, ISBN 84-300-2448-4
# Hermann Blazejezak

Hermann Blazejezak (Hildesheim, 3 de juny de 1912 - Mönchengladbach, 13 de gener de 2008) va ser un atleta alemany, especialista en el curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on quedà eliminat en semifinals en la cursa dels 400 metres del programa d'atletisme. En el seu palmarès destaca una medalla d'or en els 4x400 metres al Campionat d'Europa d'atletisme de 1938, tot formant equip amb Manfred Bues, Erich Linnhoff i Rudolf Harbig.
Durant la Segona Guerra Mundial fou sergent del 7è Regiment d'intanteria a Hannover. Un cop finalitzada la guerra treballà en el comerç a l'engròs de fruites i hortalisses, i a partir del 1948 a la pastisseria "Heinemann", fundada per la seva germana Johanna i el seu cunyat Hermann Heinemann.

## Millors marques

* 100 metres. 10,8" (1937)
* 200 metres. 22,0" (1937)
* 400 metres. 47,9" (1936)

## Referències

* 1 2 «Hermann Blazejezak Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de gener 2015. [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ Klaus Amrhein: Biographisches Handbuch zur Geschichte der Deutschen Leichtathletik 1898–2005. 2 Bände. Darmstadt 2005
# Volant (bàdminton)

El volant, juntament amb la raqueta, és un element imprescindible per a jugar a bàdminton. Aquest té una forma cònica, i està format per setze plomes de l'ala esquerra de l'oca que estan enganxades a una semiesfera de suro coberta per una fina capa de cuir, mitjançant l'ús d'un fil gruixut molt resistent. A més, cal esmentar que a la part superior del suro, hi ha una cinta de color que serveix per evitar que el cuir se separi. També s'utilitza a altres jocs similars.
La característica forma aerodinàmica del volant, fa que el suro del projectil projectiu de sempre acabi situant-se a la part davantera.
Tot i això, cal dir que a part dels volants de ploma, utilitzats en l'alta competició perquè aporten molta més precisió i qualitat en els cops, també existeixen els volants sintètics formats de nylon. Aquests volants són molt més resistents i econòmics que els de ploma i sobretot s'utilitzen en la iniciació, però aquests no aporten tanta qualitat en els cops, de manera que els jugadors no tenen tant control.
Pel que es refereix al reglament sobre aquests està establert que els seu pes ha d'oscil·lar entre els 4,64 i els 5,50 grams; la llargada de les plomes ha de ser d'entre 6,4 i 7 centímetres, però han de ser totes iguals; i el diàmetre del suro ha de trobar-se entre 2,54 i 2,86 cm.
Per altra banda, un aspecte important dels volants és precisament el seu vol, ja que segons les condicions ambientals (temperatura, humitat i alçada respecte el mar) aquest pot ser més ràpid o menys. Per això, hi ha diferents models de volant, per aconseguir que el vol d'aquest sigui adient en qualsevol condició. A més, també existeixen un seguit de normes per a provar el volant i distingir quin és el més adequat, aquesta consisteix en colpejar el volant per sota la cintura des del fons de la pista, i aquest ha de caure sobre les dos línies que hi ha al final de la pista. En els casos en què aquest les sobrepassa es diu que el volant va ràpid, i quan no hi arriba es determina que el seu moviment és lent. En aquestes ocasions es pot modificar la rapidesa del volant picant-lo, de manera que s'aconsegueix que vagi més ràpid o més lent.

## Referències

* 1 2 «volant | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ «¿Por qué los volantes de bádminton tienen que ser de pluma de ganso del ala izquierda?» (en espanyol europeu), 05-12-2019. [Consulta: 5 novembre 2024].
* ↑ «volant | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 20 març 2021].
# René Tirard

René Eugène Ernest Tirard (Le Havre, Seine-Maritime, 20 de juliol de 1899 - Clichy, Hauts-de-Seine, 12 d'agost de 1977) va ser un atleta francès, especialista en curses de velocitat, que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà tres proves del programa d'atletisme. En la cursa del 4x100 metres relleus, formant equip amb René Lorain, René Mourlon i Émile Ali-Khan, guanyà la medalla de plata. En els 100 i 200 metres quedà eliminat en sèries.

## Millors marques

* 100 metres. 11.0" (1919)
* 200 metres. 22.2" (1920)

## Referències

* ↑ «René Tirard Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 3 novembre 2017].
* ↑ Rene Tirard a trackfield.brinkster.net
# Circuit de Lleida

El Circuit de Lleida, o Circuit Municipal d'Autocròs de Lleida és un circuit de velocitat sobre terra i d'Eslàlom.

## Geografia

Està ubicat a l'oest del terme de Lleida, a cavall de les partides de la Caparrella i Malgovern, a la zona coneguda com La Serra. Té accés directe des de la carretera N-IIa, al quilòmetre 456,5. És situat a 162.1 metres d'altitud sobre el nivell del mar a la seva part més baixa, a l'est, i a 177,5 metres a la més alta, a l'oest del traçat, amb un desnivell màxim de 8 metres.

## El Traçat

Disposa de 2 sub-traçats diferents, un amb una longitud de 1.200 metres i l'altre amb 1.000 metres. La pista presenta una amplada mínima de dotze metres i màxima de catorze. Pel que fa a les corbes, el traçat llarg en té sis d'esquerres i 3 de dretes, mentre que el curt ofereix cinc d'esquerres i dues de dretes. Un pantà permanent propi assegura el reg per mantenir el traçat en condicions òptimes d'humitat.

## Les Instal·lacions

Disposa de graderies naturals a la seva part més alta i vial exterior a tot el perímetre. Els seus boxs ocupen una superfície de 20.000 metres quadrats i disposa de 40.000 m² de zona d'aparcament. Infermeria, una zona de dutxes,dos serveis públics, dos Bars i tribuna VIP completen les instal·lacions.

## Les Curses

Amb un historial de campionats de Catalunya d'autocròs des del 2004 i d'Espanya des del 2002, a més d'altres campionats menors i locals des dels inicis, el circuit ha col·laborat de sempre en la formació dels pilots lleidatans.

## Actualitat

El circuit segueix gestionat i explotat per l'Escuderia Lleida, qui hi afegeix millores any rere any.

## Vegeu també

* Autocròs

## Referències

* ↑ Web de la Federació Catalana d'Automobilisme.
* ↑ «Plànol Municipal de Lleida». Arxivat de l'original el 2011-07-26. [Consulta: 6 agost 2011].
* ↑ Institut Català de Cartografia
* 1 2 3 4 Informació de l'Escuderia Lleida.

## Enllaços externs

* Pàgina Web de l'Escuderia Lleida.
* Web de l'esport municipal de Lleida. Seleccioneu Singular dins d'Instal·lacions
* Turisme de Lleida. Circuits. Arxivat 2017-01-18 a Wayback Machine.
* Web de la Federació Catalana d'Automobilisme.
# Suzana de Nóbrega

Dona Suzana de Nóbrega de Lovota (morta a començaments del s.XVIII) fou reina del regne del Congo vers 1670-1700.
Es considera que Dona Suzana de Nóbrega era filla del rei Àlvar II del Congo i mitja germana del rei Àlvar III del Congo. A causa d'aquesta relació va néixer a principis de la dècada 1610, el que implica que va morir gairebé centenària a principis del segle xviii. De fet, si el seu origen reial va ser acceptat per tots, sembla que ningú sabia exactament de quin rei era filla. No obstant això, exerceix com la seva contemporània Dona Ana Afonso de Leão, una gran autoritat com a matriarca del Kanda Kimpanzu durant les guerres civils al Regne del Congo.
Després de la presa del poder per Àlvar VI del Congo els Kimpanzu es va refugiar a les muntanyes del sud de Soyo sota la protecció del comte Daniel da Silva, que dirigeix la província com a príncep gairebé independent entre 1641 i 1650. Soyo esdevindrà refugi per als partidaris de Kimpanzu al llarg de la guerra civil (1665-1709).
D'acord amb el caputxí Antonio Zucchelli de Gradisca d'Isonzo, Dona Suzana hauria estat la mare de tres manikongo del Kanda Kimpanzu: Alfons II del Congo i Nkondo en 1665, Afonso III Mvemba a Nimi (1673-1674) i Daniel Miala mia Nzimbwila (1674-1678).
Dona Suzana també va afavorir la fortuna del seu altre fill Manuel de Vuzi a Nóbrega (Ne Ninga a Ngenge en kikongo), marquès de Lovota, germà del rei Daniel I del Congo qui regnarà de manera quasi independent al seu territori de Mbamba Lovata des de 1678 fins a la seva mort en 1715.
S'ignora la data de la mort de Dona Suzana, qui en 1701, ja nonagenària, residit en una illa l'Ambriz.

## Notes

* ↑ missioner caputxí italià que va morir en 1714 i que va viure a Angola i el Regne del Congo de 1698 a 1702

## Fonts

* (portuguès) Fernando Campos « O rei D. Pedro IV Ne Nsamu a Mbemba. A unidade do Congo », dans Africa. Revista do centro de Estudos Africanos, USP S. Paulo 18-19 (1) 1995/1996 p. 159-199 & USP S. Paulo 20-21 1997/1998 p. 305-375.
# Roger Bruce Myerson

Roger Bruce Myerson (Boston, EUA 1951) és un economista i matemàtic estatunidenc guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques l'any 2007.

## Biografia

Va néixer el 29 de març de 1951 a la ciutat de Boston, ciutat situada a l'estat nord-americà de Massachusetts. Va estudiar matemàtica aplicada a la Universitat Harvard, en la qual es va llicenciar el 1973 i doctorar el 1976. Interessat en la docència l'any 1982 va esdevenir professor a la Northwestern University, càrrec que ocupà fins al 2002, moment en el qual va esdevenir professor d'economia de la informació a la Universitat de Chicago.

## Recerca econòmica

Especialista de la Teoria de jocs i de la teoria de preus, va iniciar la seva recerca al voltant del disseny dels mecanismes que desenvolupen un papel clau en les relacions polítiques i econòmiques, teoria formulada durant la dècada del 1960 per Leonid Hurwicz.
L'any 2007 fou guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques, juntament amb Hurwicz i Eric Maskin, per establir les bases de la teoria del disseny de mecanismes.

## Enllaços externs

* (anglès) Informació de Roger Myerson a la Universitat de Chicago
* «Roger Bruce Myerson» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.