OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sarah Stevenson

Sarah Stevenson (Doncaster, 30 de març de 1983) és una taekwondista anglesa, ja retirada, guanyadora d'una medalla olímpica.

## Carrera esportiva

Va iniciar la pràctica del taekwondo als set anys. Va participar, als 17 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on finalitzà en quarta posició de la categoria de pes mitjà, aconseguint així un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) fou eliminada en la ronda preliminar de la categoria de pes pesant. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova femenina de pes pesant, esdevenint la primera esportista del seu país en aconseguir aquest fet.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit) fou l'encarregada de realitzar el jurament olímpic per part dels atletes en la cerimònia d'obertura i posteriorment participà en la prova femenina de pes mitjà de taekwondo, on fou eliminada en la ronda preliminar.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit tres medalles al Campionat del Món de taekwondo, entre elles dues medalles d'or, i sis medalles al Campionat d'Europa de l'especialitat.
El 2012 fou nomenda membre de l'Ordre de l'Imperi Britànic pels serveis a les arts marcials.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Sarah Stevenson». [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Taekwondo improves judging system». BBC News, 14-10-2009.
* ↑ «London 2012 latest: Sarah Stevenson delivers oath at opening ceremony». South Yorkshire Times, 28-07-2012 [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «London 2012: Sarah Stevenson suffers shock loss to Paige McPherson». The Guardian, 10-08-2012 [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ The London Gazette: (suplement) no. 60009. p. 22. 31 December 2011.
* ↑ Hart, Simon «Taekwondo champion Sarah Stevenson leads list of sporting stars honoured by Queen». The Daily Telegraph [Londres], 30-12-2011 [Consulta: 31 desembre 2011].
# Alberto Lombardi

Alberto Lombardi (Draonier, 21 d'agost de 1893 - Draonier, 10 d'abril de 1975) va ser un genet italià que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va disputar dues proves del programa d'hípica. En el concurs complet per equips, amb el cavall Pimplo, guanyà la medalla de bronze, mentre en el concurs complet individual fou onzè.

## Referències

* ↑ «Alberto Lombardi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 d'agost 2011. [Consulta: 23 abril 2018].
# Font del Carbó

La Font del Carbó és una font natural situada al peu de la Muntanya Pelada, al barri de la Salut de Barcelona. Està catalogada com a Bé amb elements d'interès (C).

## Història

La font era un lloc d'esbarjo a finals del segle xix. L'estructura actual fou construïda el 1941 en terrenys que pertanyien al Cottolengo del Pare Alegre, i que va cedir a l'Ajuntament de Barcelona. A finals del segle xx va quedar abandonada, deteriorant-se per actes vandàlics i per manca de manteniment. El 2014 l'Ajuntament aprovà un projecte de recuperació de l'espai, de 3.800 m², que no es va dur a terme. L'abril de 2021 es va arranjar la part baixa de l'espai per a acollir provisionalment l'hort de Quirhort.

## Descripció

La font és molt senzilla, que mitjançant obra vista enmarca dos plafons de ceràmica policroma que reprodueixen la imatge de la Mare de Déu de les Neus. El doll es troba a la part inferior i just a l'eix de la composició. El recinte es troba delimitat per uns murs de tanca de pedra de paredat irregular entre elements de rigidització i remat d'obra de fàbrica de maó ceràmic vist. La portalada és l'únic punt en què el mur deixa entreveure l'interior,

## Referències

* 1 2 3 «Portal d'informació urbanística BCN». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «La Font del Carbó queda en l’oblit». Betevé, 28-11-2018.
* ↑ «La Font del Carbó s'arranja com a espai per ubicar l'hort de Quirhort». L'independent de Gràcia, 27-04-2021.
# Firuzkuh (gúrides)

Firuzkuh fou la capital de la dinastia gúrida (shansàbanida), situada prop del lloc del poble actual de Jam (Afganistan), a la vora del Hari Rud. El minaret de Jam és l'única resta de la ciutat que es conserva.
Al començament del segle xii, els shansabànides de Gur o Ghor havien aconseguit l'hegemonia com a caps de les regions muntanyoses del país, al centre del modern Afganistan. El 1118, el soldà seljúcida Sandjar va posar al tron a Gazni Bahram Shah ben Masud (1118-1157). La sobirania que exercia Gazni sobre Ghor des del començament del segle xi, i que el 1108 s'havia trencat de fet, va arribar a la fi. Un dels caps shansabànides de Ghor, Malik Kutb al-Din Muhammad, fou enverinat per ordre de Bahram, quan havia iniciat la construcció d'una vila fortalesa per servir de capital al districte de Warshada, que fou la futura Firuzkuh; un altre germà, Sayf al-Din Suri, va dirigir una expedició de revenja a Gazni, però fou capturat i crucificat; un altre germà, Baha al-Din Sam I (1149), va morir abans de poder prendre cap mesura per venjar els seus germans, i el va succeir com amir i malik Ala al-Din Husayn, senyor shansabànida de Mandesh. La seva primera mesura fou acabar la construcció de la fortalesa de Firuzkuh, que va proclamar com la seva capital. Després va fundar l'Imperi gúrida.
Fou capital durant més de 60 anys i on es van recollir totes les riqueses derivades del botí dels gúrides arreu. Fou també un centre cultural, en què van florir escriptors i poetes. Ghiyath al-Din Muhammad (1163-1203) es va instal·lar a Gazni el 1173 i, a la seva mort, el 1203, Firuzkuh va perdre importància. El 1210, la va conquerir Ala al-Din Muhàmmad de Coràsmia i, el 1222, fou destruïda pels mongols dirigits per Ogodei.

## Bibliografia

A. Maricq i G. Wiet, Le minaret de Djam, París, 1959.
# Meridià 43 a l'oest

El meridià 43 a l'oest de Greenwich és una línia de longitud que s'estén des del pol Nord travessant l'oceà Àrtic, Groenlàndia, Amèrica del Sud, l'oceà Atlàntic, l'oceà Antàrtic, i l'Antàrtida fins al pol Sud.
El meridià 43 a l'oest forma un cercle màxim amb el meridià 137 a l'est. Com tots els altres meridians, la seva longitud correspon a una semicircumferència terrestre, uns 20.003,932 km. Al nivell de l'Equador, és a una distància del meridià de Greenwich de 4.787 km.

## De Pol a Pol

Començant en el pol Nord i dirigint-se cap al pol Sud, aquest meridià travessa:
    Coordenades País, territori o mar Notes 90° 0′ N, 43° 0′ O﻿ / ﻿90.000°N,43.000°O﻿ / 90.000; -43.000﻿ (Oceà Àrtic) Oceà Àrtic 83° 41′ N, 43° 0′ O﻿ / ﻿83.683°N,43.000°O﻿ / 83.683; -43.000﻿ (Mar de Lincoln) Mar de Lincoln 83° 17′ N, 43° 0′ O﻿ / ﻿83.283°N,43.000°O﻿ / 83.283; -43.000﻿ (Groenlàndia) Groenlàndia Terra de Peary Fiord J.P. Koch — 82° 51′ N, 43° 0′ O﻿ / ﻿82.850°N,43.000°O﻿ / 82.850; -43.000﻿ (Fiord J.P. Koch) Paatusoq — 60° 47′ N, 43° 0′ O﻿ / ﻿60.783°N,43.000°O﻿ / 60.783; -43.000﻿ (Paatusoq) 60° 32′ N, 43° 0′ O﻿ / ﻿60.533°N,43.000°O﻿ / 60.533; -43.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 2° 28′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿2.467°S,43.000°O﻿ / -2.467; -43.000﻿ (Brasil) Brasil Maranhão Piauí — 5° 31′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿5.517°S,43.000°O﻿ / -5.517; -43.000﻿ (Piauí) Maranhão — 6° 7′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿6.117°S,43.000°O﻿ / -6.117; -43.000﻿ (Maranhão) Piauí — 6° 45′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿6.750°S,43.000°O﻿ / -6.750; -43.000﻿ (Piauí) estat de Bahia — 9° 25′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿9.417°S,43.000°O﻿ / -9.417; -43.000﻿ (Bahia) Minas Gerais — 14° 41′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿14.683°S,43.000°O﻿ / -14.683; -43.000﻿ (Minas Gerais) Rio de Janeiro (estat) — 22° 2′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿22.033°S,43.000°O﻿ / -22.033; -43.000﻿ (Rio de Janeiro), passa a l'est de la ciutat de Rio de Janeiro (a 22° 54′ S, 43° 11′ O﻿ / ﻿22.900°S,43.183°O﻿ / -22.900; -43.183﻿ (Rio de Janeiro)) 22° 58′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿22.967°S,43.000°O﻿ / -22.967; -43.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 60° 0′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿60.000°S,43.000°O﻿ / -60.000; -43.000﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 78° 7′ S, 43° 0′ O﻿ / ﻿78.117°S,43.000°O﻿ / -78.117; -43.000﻿ (Antàrtida) Antàrtida Antàrtida Argentina, reclamat per Argentina Territori Antàrtic Britànic, reclamat per Regne Unit

## Referències

* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
* ↑ «Vincenty formula for distance between two Latitude/Longitude points».

## Vegeu també

* Meridià 42 a l'oest
* Meridià 44 a l'oest
# Iuri Ielisséiev

Iuri Mikhàilovitx Ielisséiev (en rus: Ю́рий Миха́йлович Елисе́ев, 29 de juliol de 1996 – 26 de novembre de 2016) fou un jugador d'escacs rus, que tenia el títol de Gran Mestre des de 2013. Morí de forma tràgica en caure d'un dotzè pis a l'edat de 20 anys mentre feia parkour.
A la llista d'Elo de la FIDE de novembre de 2016, hi tenia un Elo de 2614 punts, cosa que en feia el jugador número 39 (en actiu) de Rússia. El seu màxim Elo va ser de 2614 punts, a la llista de novembre de 2016 (posició 197 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 2012 fou campió de Rússia Sub16 i campió del Món Sub16. El 2013 guanyà la copa RSGU i el 2015 guanyà l'Obert de Moscou.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica d'Iuri Ielisséiev» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ «Urii Eliseev se cayó del 12° piso». chessbase.com. [Consulta: 28 novembre 2016]. (castellà)
* ↑ «Muere el ajedrecista Yuri Yeliseyev al caer desde una planta 12» (en castellà). El Mundo, 28-11-2016. [Consulta: 3 desembre 2016].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Rússia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Iuri Ielisséiev «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-11-29. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ «In Memoriam – GM Urii Eliseev». chessdom.com/. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ Urii Eliseev and Daria Charochkina are new Moscow Champions Chessdom
# Glen Mervyn

Glen Mervyn (Vancouver, 17 de febrer de 1937 - Kelowna, 18 de març de 2000) fou un remer canadenc que va competir durant la dècada de 1950.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or als Jocs de la Commonwealth de 1958, així com una medalla de plata als Jocs Panamericans de 1959.
Una vegada retirat, el 1960, passà a exercir d'entrenador de l'equip de rem de la Universitat de la Colúmbia Britànica i de la selecció canadenca durant la dècada de 1960. Ha estat inclòs al British Columbia Sports Hall of Fame i University of British Columbia Sports Halls of Fame.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Glen Mervyn». [Consulta: 13 agost 2022].
* ↑ «G.A. Mervyn | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-11-20. [Consulta: 13 agost 2022].
# Ígor Simuténkov

Ígor Vitàlievitx Simuténkov - Игорь Витальевич Симутенков (rus) - (3 d'abril de 1973, Moscou, Rússia) és un exfutbolista i entrenador de futbol rus.

## Trajectòria

Comença la seua carrera professional al Dinamo de Moscou, en l'antiga lliga soviètica, el 1990. Passa cinc anys al conjunt capitalí, tot vivint el canvi a la nova competició russa. Hi destaca el 1994, quan marca 21 gols. Eixe any marxa a l'AC Reggiana, on roman quatre anys. La 98/99 la disputa amb un altre conjunt italià, la Bologna FC 1909.
El 1999 és transferit al CD Tenerife, on no acaba de quallar en les tres temporades que hi milita al conjunt canari. Posteriorment, hi recala al Kansas City Wizards, sent el primer jugador rus de la Major League Soccer estatunidenca. Hi marcaria el gol d'or a la final de la Lamar Hunt U.S. Open Cup, però no hi continua i retorna al seu país, per jugar amb el Rubin Kazan. Es retiraria a l'any següent, després d'haver militat al FC Dynamo Voronezh.
Simuténkov seria també conegut pel seu cas jurídic, en el qual la Cort de Justícia Europea va reconèixer l'efecte directe dels acords entre Rússia i la Unió Europea. Això va significar una escletxa en els reglaments espanyols per als futbolistes i esportistes russos.

## Selecció

Simuténkov va ser internacional amb Rússia en 20 ocasions, tot marcant nou gols i disputant l'Eurocopa de 1996.

## Carrera com a entrenador

El 2007 dirigeix al FC Torpedo-RG, de la segona divisió russa. Entre eixe any i finals del 2009 es fa càrrec de les seleccions inferiors del seu país, passant a ser, al desembre del mateix 2009, assistent al Zenit de Sant Petersburg.

## Palmarès

* Futbolista rus de l'any: 1994

## Referències

* ↑ «У СВОИХ ВОРОТ• ПРИЕДУТ ЛИ “ЧЕРНЫЕ ЗВЕЗДЫ” В МОСКВУ?• ТОВАРИЩЕСКИЕ МАТЧИ• ЧЕМПИОНАТ РОССИИ• ПРЕМЬЕР-ЛИГА• ВТОРОЙ ДИВИЗИОН• РФС• ЭСК. СПОРТ-ЭКСПРЕСС: Ежедневная спортивная газета / SPORT-EXPRESS: Daily sport newspaper. Чемпионаты мира и Европы по футболу, хоккею, баскетболу. Биатлон, теннис, зимние виды спор». Arxivat de l'original el 2012-09-11. [Consulta: 18 gener 2010].
* ↑ «Tribunal UE abre otra barrera en el deporte con el caso Simuténkov» (en castellà). Terra.
* ↑ Игорь Симутенков стал тренером «Зенита»

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Laura Ràfols i Parellada

Laura Ràfols Parellada (Vilafranca del Penedès, 23 de juny de 1990) és una exfutbolista catalana. Va jugar de portera al FC Barcelona de la Primera Divisió femenina de futbol d'Espanya.
Va començar a jugar a futbol el 1999 al club de la seva ciutat, l'Atlètic Club Vilafranca, de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès), club fundat per Joanjo Estregué i Jose Mari del Pozo l'any 1994. Va començar a jugar a futbol-7 i va debutar a la selecció catalana Sub-14 amb 12 anys, gràcies a la promoció que va fer el seu entrenador, Joanjo Estregué, per la gran qualitat que va demostrar des de ben petita.
Va començar a jugar a futbol a la seva ciutat,concretament a la Fundació Esportiva Atlètic Vilafranca en un equip de futbol 7 femení, on moltes de les seves companyes eren nenes de la seva escola o bé de la mateixa ciutat.
Va sortir de les categories inferiors de la Fundació Esportiva Atlètic Vilafranca, arriba al club el 2007 quan passava per un dels seus pitjors moments després d'haver baixat de categoria, però amb l'arribada a la banqueta de Xavi Llorens tot millora amb un ràpid ascens, passa el temps i va agafant importància sota pals, arribant a ser la portera titular de l'equip. Després de 3 anys amb l'equip blaugrana finalment aconsegueix el primer trofeu oficial quan guanya la Copa de la Reina el 2011, que s'ha de sumar a les 3 Copes Catalunya que havia guanyat prèviament. L'any següent defensant en partits de les tres competicions l'equip aconsegueix un triplet històric al guanyar la Copa Catalunya, la Lliga Espanyola i la Copa de la Reina.
Continua sent titular indiscutible fins al 2015; però amb l'arribada de Sandra Paños perd la titularitat i cada cop juga menys partits. Va ser la capitana des del 2017. Va ser jugadora de la Selecció femenina de futbol de Catalunya. Va disputar 4 partits.
Al final de la temporada 2017-2018, anuncia la seva retirada del futbol professional. Un cop retirada, s'integra al futbol base del Futbol Club Barcelona en qualitat de preparadora física i comença a escriure articles setmanals al Diari Ara.

## Palmarès

* 4 Lligues espanyoles de futbol femenina: 2011-12, 2012-13, 2013-14 i 2014-15
* 5 Copes espanyoles de futbol femenina: 2011, 2013, 2014, 2017 i 2018
* 8 Copes Catalunya de futbol femenina: 2009-10, 2010-11, 2011-12, 2012-13, 2014-15, 2015-16, 2016-17 i 2017-18

## Referències

* ↑ El Barça gana la Copa de la Reina y logra el triplete
* ↑ «Laura Ràfols deixarà de ser jugadora del Femení». Futbol Club Barcelona. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Tuve la suerte de escoger cuando me quería retirar» (en castellà). El País. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Laura Ràfols». [Consulta: 15 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Laura Ràfols: http://www.fcbarcelona.es/futbol/femenino/plantilla-femenino-a/plantilla/jugadores/rafols
# Bárbara Latorre Viñals

Bárbara Latorre Viñals (Favara, 14 de març del 1993) és una jugadora de futbol espanyola.

## Carrera esportiva

Va començar jugant a futbol sala a l'equip Natudelia de la Primera Divisió de futbol sala femení espanyola, fins que el 2011 la va fitxar el Prainsa Zaragoza de la Primera Divisió femenina de futbol d'Espanya. Va estar dues temporades al club, i hi va aconseguir el subcampionat de la Copa de la Reina el 2013. Aquell estiu va fitxar pel RCD Espanyol, fins a l'any 2015 en que va passar a jugar al FC Barcelona.
El juny de 2019 es va acomiadar del FC Barcelona després de quatre temporades, en les quals va guanyar dues Copes de la Reina (2017 i 2018). Posteriorment va fitxar per la Reial Societat fins al 30 de juny de 2021.

### Selecció espanyola

Ha jugat també amb la selecció espanyola, amb qui va debutar el 15 de setembre del 2016, en un partit classificatori per l'Europeu del 2017 contra la selecció de Montenegro a Las Rozas de Madrid, on es va aconseguir una victòria per 13-0.

## Palmarès

| Títol | Club | Any |
| Copa de la Reina | FC Barcelona | 2017 |
| Copa de la Reina | FC Barcelona | 2018 |
| Copa Catalunya | RCD Espanyol | 2013 |
| Copa Catalunya | FC Barcelona | 2015 |
| Copa Catalunya | FC Barcelona | 2016 |
| Copa Catalunya | FC Barcelona | 2017 |
| Copa Catalunya | FC Barcelona | 2018 |

## Referències

* ↑ Primera: Bárbara Latorre es nueva jugadora del Espanyol
* ↑ «Bárbara Latorre se despide del Barcelona después de cuatro temporadas». diari Sport, 11-06-2019 [Consulta: 22 juliol 2019].
* ↑ «Barbara Latorre ficha por la Real Sociedad». diari Sport, 15-06-2019 [Consulta: 22 juliol 2019].
* ↑ España se divierte marcando 13 goles a Montenegro
# Giovana Queiroz

Giovana 'Gio' Queiroz Costa (São Paulo, 21 de juny de 2003) és una futbolista professional brasilera que juga de davantera per l'Arsenal de la lliga anglesa i a la selecció del Brasil. Té triple nacionalitat: brasilera, estatunidenca i espanyola, i la temporada 2022-23 es troba cedida a l'Everton.

## Trajectòria

Nascuda al Brasil, Gio va créixer als Estats Units, i el 2014 va anar a viure a Madrid amb la seva família. Formada a les categories inferiors de l'Atlético de Madrid, va debutar a la Primera Divisió Femenina d'Espanya amb 15 anys defensant la samarreta del Madrid CFF en un partit contra el FC Barcelona.
El 2020 va ser traspassada al FC Barcelona per reforçar la seva davantera, signant un contracte fins a la temporada 2023 a l'Estadi Johan Cruyff. L'estiu del 2021 va disputar els Jocs Olímpics, i la temporada 2021-2022 fou cedida al Llevant UE, equip que debutava en la Lliga de Campions. Va debutar en la primera eliminatòria prèvia contra el Celtic, i va eixir com a suplent en el minut 80 de la segona eliminatòria, contra el Rosenborg. Feu dos gols en un partit amb pròloga que finalitzà 4-3 per a les granotes.
El febrer de 2022, es va anunciar que Gio va guanyar el Samba d'Or de 2021, per una jugada en què va driblar 29 rivals. El guardó, que premia els millors jugadors brasilers jugant a Europa, es va donar per primer cop a una futbolista de futbol femení.
El setembre de 2022, va ser traspassada a l'Arsenal de la lliga anglesa per 40.000 €, però immediatament va ser cedida a l'Everton per a la mateixa temporada.

## Referències

* ↑ «Fútbol femenino | Gio Queiroz ya está en Londres para fichar por el Arsenal» (en castellà), 07-09-2022.
* ↑ «Barcelona vs. Madrid - 9 desembre 2018 - Soccerway». [Consulta: 16 octubre 2020].
* ↑ Sport. «Fichajes Barcelona: Giovana Queiroz, nuevo fichaje del Barça femenino» (en castellà), 17-07-2020. [Consulta: 16 octubre 2020].
* 1 2 Sport. «Gio Queiroz, cedida al Levante por el Barça» (en castellà), 12-08-2021. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ Sport. «Gio Queiroz debuta con el Levante» (en castellà), 18-08-2021. [Consulta: 22 agost 2021].
* 1 2 «Gio señala el camino hacia la fase de grupos». Levante-EMV, 22-08-2021. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ «El Levante supera la ronda 1 de la Champions con una exhibición de Gio Queiroz». Eurosport, 21-08-2021. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ «Gio Queiroz ganha a primeira edição feminina do Samba Gold, como melhor brasileira no exterior» (en portuguès brasiler). [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ Sport. «Fútbol femenino | Gio Queiroz ya está en Londres para fichar por el Arsenal» (en castellà), 07-09-2022. [Consulta: 22 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de la jugadora a Fcbarcelona.cat
* Fitxa de la jugadora de la Women.soccerway.com
# La llegenda de Tombatossals

La llegenda de Tombatossals és una pel·lícula d'animació espanyola del 2013 dirigida per Manuel García Pozo i produïda per Nereida Animation Films, S.L. Es basa en el llibre Tombatossals de Josep Pascual Tirado i la mitologia castellonenca. S'ha doblat al valencià. Fou nominat a la Medalla del CEC al millor documental.

## Sinopsi

Tombatossals és un gegant bondadós i valent, fill de les muntanyes Penyeta Roja i Tossal Gros i nascut en una nit de tempesta. Els seus amics són els gegants Arrencapins, Bufanúvols, Tragapinyons i Cagueme, que l'aprecien força per la seva bondat. Un dia el Rei Barbut els crida perquè l'ajudin a reconstruir el regne contra els atacs dels pirates i recuperar les terres arrabassades pel malvat príncep Garxolí i les illes Columbretes arrabassades pels bàrbars del nord.

## Referències

* ↑ DVDstore. «La llegenda de Tombatossals (edició en valencià)».
* ↑ Gegants, la llegenda de Tombatossals Arxivat 2021-05-10 a Wayback Machine. a dibuixosvalencia.com
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2013». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-02. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ ¿Conoces la leyenda del Tombatossals?, El Periódico Mediterráneo, 7 de juny de 2018

## Enllaços externs

* (català) La llegenda de Tombatossals a YouTube (versió en valencià)
* Tombatossals, el gigante valiente a castellon-en-ruta-cultural.es