OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bertha Crowther

Bertha Crowther (Hendon, 9 de desembre de 1921 - Londres, 8 d'agost de 2007), de soltera Bertha Piggott, fou una atleta anglesa, especialista en el pentatló i el salt d'alçada, que va competir en els anys posteriors a la fi de la Segona Guerra Mundial.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Fou sisena en el salt d'alçada, mentre en els 80 metres tanques quedà eliminada en sèries.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en el pentatló del Campionat d'Europa d'atletisme de 1950, rere Arlette Ben Hamo, i una de plata en el salt d'alçada dels Jocs de l'Imperi Britànic de 1950, rere Dorothy Tyler. També guanyà tres campionats britànics de l'AAA, un dels 80 metres tanques (1946) i dos del pentatló (1949 i 1950). El 1949 va establir el rècord britànic de pentatló.

## Millors marques

* pentatló. 3.113 punts (1949)
* Salt d'alçada. 1,60 metres (1948)
* 80 metres tanques. 12.5" (1948)

## Bibliografia

* Athletics 2008 : the international track and field annual. Cheltenham: SportsBooks, 2008. ISBN 978-1-899807-65-9.

## Referències

* ↑ Bertha Crowther a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «Commonwealth Games Medallists - Athletics (Women)». [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «NUTS - WAAA and National Championships Medallists - Sprint Hurdles». [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «NUTS - WAAA and National Championships Medallists - Pentathlon and Heptathlon». [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 347. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 14 maig 2020].
# Geddy Lee

Gary Lee Weinrib (29 de juliol de 1953, Toronto), més conegut com a Geddy Lee, és un músic canadenc la popularitat del qual es deu a la seva participació com a vocalista, baixista, teclista i compositor de la banda de rock progressiu Rush. Lee entra a formar part de Rush el setembre de 1968 per invitació del seu amic de la infància, Alex Lifeson, reeplaçant el baixista i cantant original Jeff Jones. Com a músic guanyador de diversos guardons, l'estil, la tècnica i la destresa de Lee tocant el baix han estat de notable influència en altres artistes de rock i metal, com Steve Harris d'Iron Maiden, Nikki Sixx de Mötley Crüe, John Myung de Dream Theater, Les Claypool de Primus, Cliff Burton de Metallica i Tim Commerford de Rage Against the Machine i Audioslave.
A més del seu treball com a compositor, arranjador i intèrpret de Rush, Lee també ha produït àlbums per a altres bandes, com Rocket Science. També té una producció com a solista, My Favorite Headache, llançat en 2000. Juntament amb els seus companys de banda, Alex Lifeson i Neil Peart, va ser honrat amb l'Ordre del Canadà el 9 de maig de 1996, sent la primera banda de rock a rebre aquest reconeixement, com a grup. I també, com a grup, van entrar a la Rock and Roll Hall of Fame l'any 2013.

## Referències

* ↑ Prato, Greg. «Geddy Lee: Biography». allmusic.com. [Consulta: 1r maig 2012].
* ↑ Henderson, John. «Judge tosses bandmates' claims over Rush guitarist's 2003 scuffle». [Consulta: 29 octubre 2013].
* ↑ Banasiewicz, Bill. «Rush Visions: The Official Biography». Arxivat de l'original el 23 febrer 2007. [Consulta: 10 març 2007].
* ↑ «Steve Harris Biography». ironmiaden.webvis.net. Arxivat de l'original el 4 gener 2007. [Consulta: 18 desembre 2006].
* ↑ «John Myung on being named greatest bassist of all time». musicradar.com. [Consulta: 3 juny 2015].
* ↑ «You Say It's Your Birthday: Les Claypool of Primus in Addicted to Noise, September 1997».
* ↑ «CLIFF BURTON R.I.P. - 1986». metallicaworld.co.uk. Arxivat de l'original el 29 agost 2016. [Consulta: 25 abril 2012].
* ↑ «FBPO Exclusive Interview with Tim Commerford» (en anglès). For Bass Players Only, 14-06-2015 [Consulta: 19 juny 2017].
* ↑ "Rush highlights" Arxivat 15 July 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine., MapleMusic Recordings (accessed May 23, 2007).
* ↑ «Rush ingresó al Salón de la Fama del Rock And Roll» (en castellà). Futuro FM, 19-04-2013. [Consulta: 11 gener 2020].

## Enllaços externs

* Geddy Lee Interview on The Hour with George Stroumboulopoulos
# José López Rega

José López Rega, conegut com El Brujo pels seus adversaris i com Daniel o Lopecito pels seus aliats, (Buenos Aires, 1916 - Buenos Aires, 1989) fou un policia i polític argentí. Home de confiança tant de Juan Perón com de la seva vídua, María Estela Martínez ("Isabelita"), va ser secretari personal d'aquests, i Ministre de Benestar Social des del 25 de maig de 1973 fins a l'11 de juliol de 1975.
Diverses fonts l'assenyalen com al fundador de l'organització terrorista Triple A, responsable de nombrosos actes de violència política com ara assassinats i segrestos.
Personatge obscur, amb una important afició per l'espiritisme i les ciències ocultes, va influenciar poderosament en el líder populista i la seva vídua, fins al punt que es creu que va practicar rituals amb el cadàver d'Evita per tal que la seva ànima posseís la personalitat d'Isabelita.
Una vegada perdut el poder, va anar-se'n de l'Argentina, i va residir a diversos països. El 1986, però, va ser extradit a l'Argentina per tal de jutjar-lo per les seves responsabilitats penals en relació a la violència política. Va morir tres anys després, el 1989, per la qual cosa el procés judicial es va tallar, sense sentència.
# James Fenimore Cooper

James Fenimore Cooper (Burlington, Nova Jersey, 15 de setembre de 1789 - Cooperstown, Nova York, 14 de setembre de 1851) fou un novel·lista estatunidenc del Romanticisme molt influent en la literatura estatunidenca posterior.
Escrigué trenta-quatre novel·les d'aventures, en les quals narrà la vida dels pioners estatunidencs, sobre tot la dels del Far West i llurs pugnes amb els "pells-roges". Entre sa producció, destaquen Els pioners (The Pioneers, 1823), El darrer mohicà (The Last of the Mohicans, 1826), La planúria (The Prairie, 1827), El trampista (1840) i El caçador de cérvols (The Deerslyer, 1841).

## Biografia

Nascut al nucli de Burlington (població ubicada a l'interior de l'estat de Nova York fundada pel seu pare), va tenir una coneixença directa de la natura, atesa l'exuberància forestal de l'entorn on es crià. Després de tres anys d'estudis a la Universitat Yale, s'enrolà a la Marina dels Estats Units d'Amèrica. Abandonà el servei l'any 1811 amb la intenció de casar-se amb Susan DeLancey.
Fenimore Cooper va iniciar la seva carrera literària amb força retard, fins que va fer trenta anys. El seu primer llibre, Precaució (Precaution, 1820) és un relat devcaràcter convencional imitatiu, basat en les obres de Jane Austen. La seva novel·la següent, L'espia (The Spy, 1821), una composició a l'ombra de la influència de Walter Scott, va tenir un èxit considerable.
El 1823 va escriure Els pioners, obra de molt d'èxit que va ser l'inici de la sèrie de relats Leatherstocking Tales, que inclou també El darrer mohicà (The Last of the Mohicans, 1826), La planúria (1827), L'explorador (1840) i El caçador de cérvols (1841).
Cal fer també esment d'altres creacions independents, com El pilot (The Pilot, 1823), la primera obra situada en el context del món marí, o la trilogia composta per El brau (The Bravo, 1831), Els Heidenmauer (1832) i El botxí (1833), un retrat acurat del feudalisme medieval europeu.
Fenimore Cooper va entendre la seva obra des d'una perspectiva romàntica traslladada al Nou Món. La seva ferma convicció democràtica és palesa en obres com ara Carta als seus compatriotes (A Letter to His Countrymen, 1834), Els monikin (1835) o El demòcrata estatunidenc (The American Democrat, 1838), que posen de manifest la seva manera de pensar.
L'autor va viure els darrers anys de la seva vida a Cooperstown, on va cnrinuar escrivint obres del nivell de El desig del diable (Satanstoe, 1845), L'encadenat (The Chainbearer, 1845) o Els pells roges (The Red Skins, 1846), novel·les constituents de la trilogia titulada Littlepage que, en conjunt, defensen el poder de l'aristocràcia basat en la possessió de terres en contraposició a l'emergent vigor de la burgesia. El 14 de setembre de 1851 va morir a Cooperstown.

## Referències

* ↑ Biografia de James Fenimore Cooper, en espanyol.

## Vegeu també

* L'últim dels mohicans
# André Barrais

André Barrais (Levallois-Perret, 22 de febrer de 1920 - Plougastel-Daoulas, 15 de gener de 2004) fou un jugador de bàsquet francès que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la competició de bàsquet. Durant la seva carrera esportiva jugà 6 partits amb la selecció francesa, entre 1945 i 1949. Posteriorment exercí d'entrenador.
Durant la dècada de 1950 va crear el minibàsquet. El 1955 va escriure el llibre Basket-ball, techniques simplifiées et progressions d'apprentissage.

## Referències

* ↑ «André Barrais Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ Jean-Marie Jouaret 2012, p. 231

## Bibliografia

* Éditions L'Harmattan. Sport, religion et nation, 2004, p. 340. ISBN 978-2-74756-950-7.
* LME La maison d'éditions. Le dictionnaire des Médaillés olympiques français, 2011, p. 416. ISBN 978-2-36026-026-3.
* L'Harmattan. La fédération des sections sportives des patronages catholiques de France (1898-1998), 2012, p. 248. ISBN 978-2-296-55969-1. .
# Limnonectes limborgi

Limnonectes limborgi és una espècie de granota que viu a Myanmar.

## Referències

* Ohler, A. 2004. Limnonectes limborgi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Llac de Plateliai

El llac de Plateliai (en dialecte samogitià: Plateliu ežers) és el llac més gran de Samogítia i el novè més gran de Lituània. És l'atracció central del Parc Nacional de Žemaitija. Cobreix al voltant de 12 km² i arriba fins als 47 metres de profunditat. Compta amb set illes, una d'elles albergava un castell i actualment s'anomena illa del Castell. Els arqueòlegs van trobar restes de dos castells i creuen que podria ser el castell de la reina Bona. En el llac s'hi poden trobar tant submarinistes com clubs nàutics. La ciutat de Plateliai està situada a la riba oest del llac.
El llac és famós per diversos esdeveniments. Des del 2002 és la seu del festival de música Nits de Rock (en lituà: Roko naktys). Sembla ser, però, que el festival s'haurà de traslladar perquè el petit poble no té la capacitat d'allotjar les més de 4.000 persones que assisteixen a l'esdeveniment. Durant 25 anys, nombrosos nedadors han competit en una marató en aquest llac. L'any 2006, es va assolir el rècord de participants amb 21 persones van nedar una distància de 3,5 quilòmetres i 154 d'1,8.
El llac és un dels més interessants per a l'arqueologia subaquàtica. Els científics creuen que, fa uns anys, el nivell de l'aigua era molt més baix, fet que comporta que algunes illes es trobin submergides. Per exemple, el 2002, els bussos hi van trobar una gran pedra amb marques fetes per l'home, que s'assemblaven a la lletra L. La troballa estava envoltada de pedres més petites i es va plantejar la hipòtesi que era un lloc sagrat per als pagans. L'any 2002, a la part inferior del llac, els arqueòlegs hi van trobar tres vaixells, del voltant de 5,5 metres de longitud, que daten dels temps de Vytautas el Gran.
El Museu de la Guerra Freda es va crear a la base de míssils de Plokštinė, situat en un bosc no lluny del llac.

## Referències

* ↑ «Archeologai ieškos nuskendusių salų» (en lituà). ELTA. Delfi.lt, 02-07-2005. [Consulta: 7 desembre 2013].
* ↑ «"Roko naktys" šiemet Plateliuose vyks paskutinį kartą» (en lituà). Delfi.lt, 31-07-2006. [Consulta: 7 desembre 2013].
* ↑ Radzevičiūtė, Justė. «Platelių plaukimo didįjį maratoną laimėjo G.Sikorskytė ir V.Volodko» (en lituà). Delfi.lt, 30-07-2006. [Consulta: 7 desembre 2013].
* ↑ Buitkutė, Asta. «Platelių dugne - mįslingas akmuo» (en lituà). Lietuvos rytas. Delfi.lt, 25-07-2002. [Consulta: 7 desembre 2013].
* ↑ «Iš Platelių ežero bus iškelta senovinė valtis-luotas» (en lituà). BNS. Delfi.lt, 05-07-2002. [Consulta: 7 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Llacs del Parc Nacional de Žemaitija (anglès)
* Imatges de les rutes de submarinisme Arxivat 2007-05-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Llengües omòtiques

No s'ha de confondre amb l'omotik, una llengua de Kenya que segons un cens lingüístic de l'any 1980 tenia una cinquantena de parlants.

## Llengües omòtiques

* Aari (també anomenada bako, biyo, galila, gozza, laydo, seyki, shangama, sido, ubamer i zeddo)
* Bench (també anomenada becn, gimira, mer, mernon, non, she i shenon)
* Bosha (desapareguda)
* Dime
* Dizoid (també anomenada dizi, jeba, adikas, nayi, na'o, sheko, dorsha, bulla i daan)
* Hamer (també anomenada karo i banna)
* Kefoid (també anomenada kafa, bonga, manjo, mocha, boro, shinasha, amuru, wembera, gamila, guba, anfillo, gonga, kaficho i kafi nono)
* Mao (també anomenada bambassi, hozo, bambesha, seze, begi, ganza, bambeshi, siggoyo, amam, fadiro, didessa i kere)
* Ometo (també anomenada ch'ara, wolaitta, basketo, welamo, dache, dawro, dorze, laha, gamo, gofa, kullo, konta, kucha, malo, oyda, ganjule, zala, balta, gidicho, kachama, dokka, doko, dolo, misketto, basketto, gatame, haruro, zayse, koorite, koyra, badittu, masketo, maale, wolamo, zergula, amarro, kore, badittu i nuna)
* Yemsa (també anomenada yem, fofa i toba)

## Enllaços externs

* Plana sobre les llengües afroasiàtiques Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Les llengües de Congo-Sahara (no s'ha de confondre amb el grup de les llengües omítiques)
# Lo Còr de la Plana

Lo Còr de la Plana és un grup de polifonies masculines que canta en occità. El grup va néixer el 2001 al districte de La Plana de Marsella.

## Història

Lo Còr de la Plana està compost per membres que provenen d'altres grups musicals que també tenien l'occità com a llengua d'interpretació. Manu Théron ve de Gacha Empega, Benjamin Novarino-Giana ve de Nux Vomica, Denis Sampieri ve de Raspigaous.
Malgrat la seva base musical es basa en el repertori tradicional provençal, el grup també experimenta amb la música mediterrània integrant instruments com el bendir (tamborí de marc). Més enllà dels referents culturals propis, l'univers musical de Lo Còr de la Plana es deixa influenciar per grups que van des de Ramones fins a The Velvet Underground.
Si bé les cançons del primer disc eren interpretacions de la música tradicional, els textos del segon disc ja van ser majoritàriament creacions pròpies.

## Discografia

Lo Còr de la Plana ha tret tres discs (2020)ː
* Es lo titre (Nord Sud) 2003
* Tant deman (Buda Musique) 2007
* Marcha ! (Buda Musique) 2012

## Referències

* ↑ «En chair et en oc’ : la nouvelle scène musicale occitano-marseillaise» (en francès). France Culture, 02-01-2018. [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ «LO CÒR DE LA PLANA (OCCITÀNIA), CHANTS À DANSER». L'Auditori. [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ «Lo Còr de la Plana» (en anglès). occitanie-musique.com. [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ «Lo Còr De La Plana». Discogs. [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ «Lo Còr de la Plana, du quartier à New York» (en francès). RFI, 05-07-2012. [Consulta: 18 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista a Lo Còr de la Plana Arxivat 2020-09-30 a Wayback Machine.. (francès)
# Lincoln (Alabama)

Lincoln és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 5.000 tenia 4.577 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lincoln tenia 4.577 habitants, 1.831 habitatges, i 1.354 famílies. La densitat de població era de 82,8 habitants/km².
Dels 1.831 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 28,8% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones hi havia 95,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.053 $ i la renda mediana per família de 36.900 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.407 $ mentre que les dones 24.102 $. La renda per capita de la població era de 18.442 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i el 13,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Llort

* Per a altres significats, vegeu «Lluís Llort Carceller».
Llort o Novelles és un despoblat, reduït a un parell de bordes, del terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà. És al sud-est d'Estaís, a prop i al sud-oest del lloc on hi ha les restes del Castell de Llort, al costat nord del Collet del Terrissaire, en els Camps de Llort. Era en el mateix lloc on es dreça actualment la Central hidroelèctrica d'Espot i en el vessant de muntanya a ponent de la central. Hi romanen nombroses restes de parets, en una àrea bastant extensa, entre les quals hom ha identificat les restes de l'església del poblat, dedicada a Sant Esteve. Pertany a aquest conjunt l'antiga torre medieval reaprofitada per a les instal·lacions de la central, coneguda com la Torrassa, que dona nom a tot el paratge.

## Referències

* ↑ Roig i Deulofeu, Albert. «Despoblat de Novelles». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Bibliografia

* Coromines, Joan. «Escart». A: Onomasticon cataloniae. IV D - J. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona La Caixa, 1995. ISBN 84-7256-825-3.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Espot». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* El Despoblat de Novelles i el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* Llort en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lloro pitblau

El lloro pitblau (Pionus reichenowi) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones boscoses de Brasil oriental.

## Taxonomia

Considerat a moltes classificacions, una subespècie de Pionus menstruus recentment ha estat considerada una espècie de ple dret.

## Referències

* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 0.14344/IOC.ML.7.2.
* ↑ N Collar (2018). Parrots (Psittacidae). J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie i E. de Juana, (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Lukas Pöstlberger

Lukas Pöstlberger (Vöcklabruck, Baixa Àustria, 10 de gener de 1992) és un ciclista austríac, professional des del 2016 i actualment a les files del Team Jayco AlUla. El 2012, amb només vint anys, es proclamà campió nacional en ruta.

## Palmarès

* 2012
** Campió d'Àustria en ruta
** Campió d'Àustria sub-23 en ruta
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2013
** Campió d'Àustria sub-23 en ruta
** 1r al Gran Premi Kranj
* 2014
** 1r al Tour Bohemia
* 2015
** 1r a l'An Post Rás
** Vencedor d'una etapa a l'Istrian Spring Trophy
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta de l'Alta Àustria
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2018
** Campió d'Àustria en ruta
* 2019
** Vencedor d'una etapa al Dwars door Vlaanderen
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia
* 2021
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné
* 2023
** 1r a la Hong Kong Challenge

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2017. 114è de la classificació general. Vencedor d'una etapa Porta el Mallot rosa durant 1 etapa
* 2023. 95è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2018. 132è de la classificació general
* 2019. No presentat (18a etapa)
* 2020. Abandona (19a etapa)
* 2021. 116è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2018. No surt (19a etapa)

## Referències

* ↑ «Team Jayco–AlUla». UCI. [Consulta: 12 gener 2023].
* ↑ «National Championship, Road, Elite, Austria (Men)». Cycling Archives. [Consulta: 30 juny 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Lukavica (Banská Bystrica)

* No s'ha de confondre amb Lukavica (Prešov).
Lukavica és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1389.
# Linda Plush

Linda Marie Haight Plush és una infermera de família amb especialitzacions secundàries en l'atenció d'adults i nefrologia. A més de graus als EUA, Linda és membre de la Royal Society of Health, Regne Unit. També va ser una alumna pilot i va treure el certificat PADI de bussejadora d'aigües obertes.
Linda manté un interès actiu en qüestions de microgravetat i de salut relacionades amb la vida i el treball en l'espai. Linda és una Membre LIFE Membre de l'Aerospace Medical Association. Linda era una estudiant membre de la Societat Americana de Biologia Gravitacional i de l'Espai, mentre treballava en la seva tesi de màster sobre el tema de repòs en llit i la desmineralització òssia. Actualment, és membre de l'Associació americana per l'avanç de la ciència. També va ser President Fundador de la Space Nursing Society, un membre fundador dels Rogerian Scholars, i un membre de Sigma Theta Tau (grup científic d'infermeria). Més recentment, Linda s'ha convertit en assessora de la Moon Society.
Ha col·laborat en la publicació de la National Space Society, Ad Astra, i la Space Nursing Society, escrivint sobre la medicina espacial i temes relacionats. Ha estat coordinadora del tema per al Suport i la Biosfera de Ciències de la Vida des de la seva fundació, i membre del Consell Editorial de la revista "Journal of Human Performance in Extreme Environments". Linda va presentar "14th IAA Humans in Space Symposium" a Banff, Alberta, Canadà, i va participar com a ponent convidat al programa Espacial. Va ser copresidenta de diverses pistes de medicina espacial per a les Conferències Internacionals de Desenvolupament de l'Espai de la National Space Society.
Linda va esdevenir la primera infermera de pràctica avançada que va participar en la Terapèutica i Atenció Clínica Integrada de l'equip de productes a la NASA-Johnson Espacial Center, on va ser convidada a unir-se a l'Equip de Projectes Avançats de la NASA-JSC, i va estar involucrada en qüestions de telemedicina i cura de ferides per als vols espacials de llarga durada.
A més de les seves activitats aeroespacials, Linda té en l'actualitat una empresa de consultoria d'educació per a la salut, un equip de diàlisi aguda mòbil, i és sòcia d'una instal·lació ambulatòria crònica, a més de treballar amb els metges locals en consultoris privats.

## Referències

* ↑ http://www.nss.org/adastra/

## Bibliografia

* Space Enterprise: Living and Working Offworld in the 21st Century
* Treballs per o sobre Linda Plush en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)