OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Entel·la

Entel·la (grec antic: Ἔντελλα, llatí: Entella) va ser una ciutat de l'interior de Sicília a l'esquerra del riu Hypsas (avui Belici) a mig camí entre les dues costes. Era una ciutat dels sicans (sicani), i estava situada en una posició molt forta a la cimera d'un turó rodejat de precipicis per tres dels quatre costats i amb un altiplà prou gran al cim.
La llegenda diu que la van fundar els troians, dirigits per Acestes, que li va donar el nom de la seva dona Entella. Altres autors diuen que la va fundar Èlim, i Virgili diu que va ser establerta per l'heroi epònim Entellos, amic i camarada d'Acestes. Tucídides diu en canvi que les ciutats que Èlim va fundar eren Erix i Egesta.
La primera menció històrica és deguda a Diodor de Sicília que diu que l'any 404 aC els mercenaris campanis que havien lluitat pels cartaginesos van ser admesos a la ciutat com a amics, però després es van revoltar contra els seus habitants i van matar a tots els mascles, es van fer els amos de la ciutat i es van quedar amb les dones; la van governar durant bastants anys. Durant les guerres de Dionís el Vell amb els cartaginesos, els mercenaris van estar al costat d'aquestos i encara eren els seus aliats l'any 396 aC, quan només cinc ciutats a tota l'illa escapaven al domini de Dionís de Siracusa, que finalment la va conquerir el 368 aC.
La ciutat va seguir governada pels campanis però ara enemics dels cartaginesos, que el 345 aC van assolar el seu territori i van bloquejar la ciutat fins que la van conquerir algun temps després. Timoleont la va reconquerir i li va restaurar la independència.
No va participar en la Primera Guerra Púnica. Després va passar a Roma amb la resta de l'illa a la Segona Guerra Púnica i va ser municipi romà, on es produïa molt de vi i blat. Va patir com d'altres ciutats les exaccions de Verres.
Plini el Vell l'esmenta com a ciutat estipendiaria. Claudi Ptolemeu en parla, però sense donar el rang. Ja no torna a aparèixer en altres autors però va seguir existint fins a l'edat mitjana (segle xiii). Els normands la van arrabassar als àrabs al segle xi, i al segle xiii la va fer destruir Frederic II. Els seus habitants van ser portats a Nocera, prop de Nàpols.
Les monedes porten la llegenda Entellinon i Entellas.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 475

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Entella». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ Servi Maure Honorat. In Vergilii Aeneidem commentarii, V, 73
* ↑ Virgili. Eneida, V, 387
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponès, VI, 2
# Entelecara

Entelecara és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per Eugène Louis Simon l'any 1884.
És sinònim del gènere Stajus Simon, 1884

## Distribució

Es poden trobar a la zona holàrtica.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Entelecara acuminata (Wider, 1834) (Espècie tipus)
* Entelecara aestiva Simon, 1918
* Entelecara aurea Gao & Zhu, 1993
* Entelecara cacuminum Denis, 1954
* Entelecara congenera (O. Pickard-Cambridge, 1879)
* Entelecara dabudongensis Paik, 1983
* Entelecara errata O. Pickard-Cambridge, 1913
* Entelecara erythropus (Westring, 1851)
* Entelecara flavipes (Blackwall, 1834)
* Entelecara forsslundi Tullgren, 1955
* Entelecara helfridae Tullgren, 1955
* Entelecara italica Thaler, 1984
* Entelecara klefbecki Tullgren, 1955
* Entelecara mitjana Kulczynski, 1887
* Entelecara fosca Miller, 1971
* Entelecara omissa O. Pickard-Cambridge, 1902
* Entelecara schmitzi Kulczynski, 1905
* Entelecara ombra (Chamberlin & Ivie, 1947)
* Entelecara strandi Kolosváry, 1934
* Entelecara tanikawai Tazoe, 1993
* Entelecara truncatifrons (O. Pickard-Cambridge, 1875)
* Entelecara turbinata Simon, 1918

## Referències

* ↑ Simon, E. Les arachnides de France. Tome cinquième, deuxième et troisième partie, 1884.
* ↑ Millidge, A. F. «The conformation of the male palpal organs of linyphiid spiders, and its application to the taxonomic and phylogenetic analysis of the family (Araneae: Linyphiidae).». Bulletin of the British Arachnological Society, vol. 4, 1977, pàg. 37.
* 1 2 «Gen. Entelecara Simon, 1884». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Ermita del Humilladero (Calanda)

L'ermita del Humilladero de Calanda, dedicada a la Verge del Pilar, està situada en una de les antigues entrades a la població, la denominada del "Portal de València". La seva construcció es remunta als segles XV i XVI, en un estil renaixentista distorsionat al llarg del temps per diverses addicions. Rebia el seu nom perquè es va edificar al costat d'un humilladero o creu de terme.

## Descripció

Es tracta d'un petit oratori, d'una sola nau, realitzat en pedra carreu. La cobertura està realitzada per mitjà d'una cúpula sobre petxines, presentant forma octogonal a l'exterior. La façana, de certa pobresa, destaca en el seu front per la seva porta, amb arc de mig punt. Edifici esquemàtic, desnaturalitzat per l'espadanya de maó que s'alça sobre el frontó, destaca en qualsevol cas per la unitat d'estil que ofereix la seva fàbrica que utilitza carreu, excepte a l'espadanya.

## Referències

* 1 2 http://www.calanda.es/index.php?option=com_zoo&view=item&layout=item&Itemid=265

## Bibliografia

* GARCÍA MIRALLES, Manuel, Historia de Calanda, Tipografía Artística Puertes, Valencia, 1969, p. 96.
# Ernst Johann von Biron

Ernst Johann von Biron (23 de novembre de 1690 - 29 de desembre de 1772) va ser duc de Curlàndia i Semigàlia i regent de l'Imperi Rus.

## Referències

* ↑ Encyclopædia Britannica
# Ernst Ihbe

Ernst Ihbe (Erlbach, Saxònia, 20 de desembre de 1913 - Leipzig, 30 d'agost de 1992) va ser un ciclista en pista alemany, que va competir en els anys previs a la Segona Guerra Mundial.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, en què una medalla d'or en la prova del tàndem, formant parella amb Carl Lorenz.

## Palmarès

* 1934
** Campió del Regne Unit de tàndem (amb Carl Lorenz)
* 1936
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Berlín en tàndem

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ernst Ihbe». [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ Kluge, Volker. Olympische Sommerspiele: die Chronik. Berlin: Sportverlag, 1997. ISBN 978-3-328-00738-8.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ernst Ihbe a sitiodeciclismo.net
# España cañí

España cañí (que significa Espanya gitana) és un pasdoble compost per Pascual Marquina Narro el 1923. Marquina l'hi va dedicar al seu benvolgut amic José López de la Osa.
Els primers enregistraments van ser realitzats per la Banda del Regiment d'Enginyers de Madrid i publicades pels segells Odeón i Regal el 1926. L'any següent també la Banda Regal i la Banda del Regiment de Badajoz número 73 van gravar el famós pasdoble. De 1928 és la versió (palillos i taconeo) d'Encarnación López Júlvez, coneguda com La Argentinita (1895-1945). La Rondalla Usandizaga (pulso y púa) es va enregistrar el 1929 per Victor Recordings. El 1931 la discogràfica Odeón va publicar la primera versió amb lletra, composta per Alfredo Corral Moraleda i cantada per Marcos Redondo, acompanyat per la Banda Odeón dirigida pel Mestre Antonio Capdevila.

## Referències

* ↑ Catálogo general de discos Odeón, juny 1931.
# Canyeller blanc

El canyeller blanc (Canella winterana) és l'única espècie de planta amb flors del gènere monotípic Canella dins la família de les canel·làcies (Canellaceae). Es una planta nativa les zones de clima tropical humit de la península de Florida, el Carib, el sud-est de Mèxic i el nord-oest de Venezuela.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser publicada per primer cop l'any 1753, sota el nom de Laurus winterana, al primer volum de l'obra Species Plantarum del botànic suec Carl von Linné (1707-1778). Més tard, l'any 1788, el botànic alemany Joseph Gaertner (1732-1791) va publicar el primer volum de l'obra De Fructibus et Seminibus Plantarum: accedunt seminum centuriae quinque priores cum tabulis on aquest tàxon apareix al gènere Canella, com a Canella winterana, el seu nom actual.
El gènere Canella va ser publicat per primer cop l'any 1756 a l'obra The civil and natural history of Jamaica : in three parts del botànic irlandès Patrick Browne (1720-1790).

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims de Canella winterana:
* Sinònims homotípics
* Laurus winterana L.
* Sinònims heterotípics
* Canella alba Murray
* Canella canella (L.) H.Karst.
* Canella laurifolia Sweet
* Canella obtusifolia Miers
* Winterana canella L.
* Winterana obtusifolia (Miers) Warb.
El gènere Canella té un sinònim heterotípic:
* Winterana L.

## Referències

* ↑ «canyeller blanc». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 28 setembre 2024].
* 1 2 «Canella winterana (L.) Gaertn.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 28 setembre 2024].
* 1 2 «Canella P.Browne» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ «Laurus winterana L.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ Linné, 1753, p. 371.
* ↑ «Canella winterana (L.) Gaertn.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ Gaertner, 1788, p. 373.
* ↑ «Canella P.Browne» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ Browne, 1756, p. 275.

## Bibliografia

* von Linné, Carl. Species plantarum, exhibentes plantas rite cognitas ad genera relatas, cum differentiis specificis, nominibus trivialibus, synonymis selectis, locis natalibus, secundum systema sexuale digestas (en llatí). vol. 1. Estocolm: Laurentius Salvius, 1753.
* Gaertner, Joseph. De Fructibus et Seminibus Plantarum: accedunt seminum centuriae quinque priores cum tabulis (en llatí). vol. 1, 1788.
* Browne, Patrick. The civil and natural history of Jamaica : in three parts (en anglès i llatí), 1756.
# Espinó (física)

Els espinons són una de les dues quasipartícules, juntament amb els holons, que els electrons en els sòlids aconsegueixen separar durant el procés de separació espín-càrrega, quan es veuen estrictament limitats a temperatures pròximes al zero absolut.
Els electrons, essent de càrrega igual, es repel·leixen. Consegüentment, a la fi d'haver travessat tots junts en un medi extremadament concorregut, es veuen obligats a modificar el seu comportament. Una recerca, publicada en el juliol del 2009 per la Universitat de Cambridge i per la de Birmingham (Anglaterra), demostrava que els electrons podien saltar de la superfície del metall sobre un fil quàntic localitzat precisament per mitjà del túnel quàntic, de tal manera que se separen en dues quasipartícules, definides pels investigadors com a espinons i holons.

## Notes

* ↑ «Discovery About Behavior Of Building Block Of Nature Could Lead To Computer Revolution» (en anglès), 31-07-2009.
* ↑ Y. Jompol [et al]. «Probing Spin-Charge Separation in a Tomonaga-Luttinger Liquid» (en anglès). Science, 325, 5940, 2009. DOI: 10.1126/science.1171769.
* ↑ «Orbitone, una nuova "quasi-particella"». Le Scienze.

## Vegeu també

* Física de la matèria condensada
# Panerola discoide

Blaberus discoidalis, coneguda comunament com a panerola discoide, panerola tropical, falsa "death's head" o panerola haitiana, és una panerola originària d'Amèrica Central de la família de les "paneroles gegants", Blaberidae.
L'adult fa uns 35–45 mm de llargada i és de color marró amb una taca de color marró fosc o negre al pronot. El juvenil és marró amb taques marrons i madura fins a l'edat adulta en 4-5 mesos. Els adults tenen ales però no són voladors actius, i no poden escalar superfícies verticals llises, facilitant la seva cria en captivitat.
Blaberus discoidalis s'anomena panerola falsa "death's head" per la seva semblança superficial amb la panerola "death's head" vertadera, anomenada Blaberus craniifer.
Blaberus discoidalis es troba a Jamaica, Cuba, Hispaniola, Puerto Rico, Puerto Rico (illa de Vieques), Panamà, Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Tobago i Florida.

## Locomoció

El moviment de B. discoidalis s'executa de manera relativament ineficient, perdent el moviment mentre corre. Pot moure's unes 25 vegades el seu cos per segon, aproximadament la meitat de la velocitat de la panerola comuna, Periplaneta americana. En proves de laboratori, les paneroles de B. discoidalis eren hàbils en l'escalada d'obstacles i mantenien l'estabilitat amb "canons" en miniatura lligats als seus cossos dissenyats per desequilibrar-les a mitja carrera. L'espècie va servir de base per al disseny de la cinemàtica de diversos robots inspirats en paneroles.

## Usos
### Menjar per a mascotes

Són molt fàcils de criar en captivitat, així que són un bon aliment per a mascotes insectívores com ara taràntules, dracs barbuts i altres llangardaixos. Aquests animals es reprodueixen fàcilment en captivitat. Arriben a l'edat de reproducció en uns 6 mesos si es mantenen calents, amb 85-90 °F recomanats per a una cria més productiva. Les femelles porten els seus ous dins d'una bossa de cria fins que són fecundades per l'espermatòfor masculí.

### Concurs de menjar insectes

Les paneroles discoides també s'utilitzen en competicions de menjar insectes, ja que sovint es crien en captivitat i són més fàcils de reunir en gran nombre durant un concurs. El 2012, Edward Archibold va morir com a conseqüència ''d'asfixia i aspiració de contingut gàstric", segons el seu informe d'autòpsia, en un concurs de menjar paneroles al sud de Florida.

### Pila de combustible

Blaberus discoidalis es va utilitzar en un experiment per crear una pila de combustible en miniatura, produint electricitat a partir del sucre natural de l'insecte i oxigen a l'aire. La densitat de potència de l'espècie es considera un bon objectiu de disseny per a petits robots.
# Can Gomis (desambiguació)

«Can Gomis o Casa Gomis» té aquests significats:
* Can Gomis (Santa Perpètua de la Mogoda), masia de Santa Perpètua de la Mogoda.
* Can Gomis (Vallcarca i els Penitents), palau a Vallcarca, Barcelona.
* Colònia Gomis o Can Gomis, colònia tèxtil de Monistrol de Montserrat.
* Can Parellada o can Gomis (Agullana), edifici d'Agullana.
* Palau Gomis, palau al carrer Princesa de Barcelona.
* Casa Francesc Gomis, edifici a la Rambla de Barcelona.
* Casa Gomis (El Prat de Llobregat) o La Ricarda, edifici del Prat de Llobregat.
* Casa Gomis (la Sénia), masia de la Sénia.
# Club Hoquei Lloret

El Club Hoquei Lloret és una entitat esportiva de Lloret de Mar, a la comarca de La Selva, fundada el 1969 i dedicada a la pràctica de l'hoquei patins.
El Club Hoquei Lloret es fundà l'any 1969, arribant a la 1a Nacional la temporada 1981/82, assolint quatre anys més tard l'ascens a Divisió d'Honor, on tan sols hi jugà dues temporades. Fins a la temporada 2001/02 l'equip no tornà a assolir l'ascens a Divisió d'Honor. Del 9 al 12 de març del 2006 se celebrà a Lloret de Mar la Copa del Rei amb la participació dels Club Hoquei Lloret, caient aquest a quarts davant l'Igualada HC, en una edició de la Copa que acabà guanyant el Reus Deportiu. El CH Lloret arribà a la final four a Dinan de la Copa de la CERS 2007-2008, caient en semifinals davant el Hockey Valdagno i el 2009 va ser subcampió de la CERS a la final four disputada a Lloret de Mar.
El club té una bona quantitat de jugadors y aficionats, tant es així que el dia 13 de novembre del 2023 dos persones lloretenques van crear la grada d'animació del Club Hoquei Lloret; 1, 2, 3, Lloret

## Referències

* 1 2 «CH Lloret. Entitat amb base local (1)». El Mundo Deportivo, 04-05-2007, p. 32.
* ↑ «CH Lloret. Entitat amb base local (2)». El Mundo Deportivo, 04-05-2007, p. 33.
* ↑ «Paguen el mal inici». El 9 Esportiu, 20-04-2008.
* ↑ «Títol d'or per al Mataró». El 9 Esportiu, 20-04-2008.

## Enllaços externs

* Club Hoquei Lloret - Lloc web oficial
# Líquid cefalorraquidi

El líquid cefalorraquidi (LCR) és un filtratge del plasma que omple l'espai subaracnoidal i les cavitats internes de l'encèfal, com també part de l'eix neural. Conté poques proteïnes, però sí ions de sodi, potassi i clor. És transparent i de baixa densitat. També pot presentar cèl·lules escamades i limfòcits ocasionals. Deriva de la secreció activa dels plexes coroides i té com a funcions protegir, sostenir i nodrir el sistema nerviós central, eliminar substàncies, i fer de via de comunicació hormonal. El líquid cefalorraquidi és important per a l'activitat metabòlica del sistema nerviós central (SNC), perquè els metabòlits es difonen per mitjà seu; la seva anàlisi, pel que fa a glucosa, ions i diferents tipus d'elements cel·lulars com les hematies i els limfòcits, obtingut per punció lumbar, es fa servir per al diagnòstic de certes malalties inflamatòries i infeccioses del SNC.

## Funcions

El líquid cefalorraquidi té diverses funcions de les quals destaquen:
* Actua com a amortidor i protegeix de traumatismes al sistema nerviós central.
* Proporciona a l'encèfal el suport hidropneumàtic necessari contra l'excessiva pressió local.
* Serveix com a reservori i ajuda en la regulació del contingut del crani.
* Compleix funcions de nutrició de l'encèfal (en menor mesura).
* Elimina metabòlits del sistema nerviós central.
* Serveix com a via perquè les secrecions pineals arribin a la glàndula hipòfisi.
* Permet el diagnòstic de diverses malalties neurològiques, i constitueix una via d'entrada per a l'anestèsia epidural.
# New Philadelphia (Pennsilvània)

New Philadelphia és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.149 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Philadelphia tenia 1.149 habitants, 507 habitatges, i 311 famílies. La densitat de població era de 297,7 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 507 habitatges en un 24,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,2% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 22,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.159 $ i la renda mediana per família de 38.229 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.107 $ mentre que les dones 20.192 $. La renda per capita de la població era de 17.899 $. Entorn del 6,3% de les famílies i el 10,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Philadelphia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Philadelphia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Estació d'Avinguda Tibidabo

Mapa Metro Línia 7 :
Mapa Tramvia Blau :
Avinguda Tibidabo és una estació de la xarxa de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) que pertany a la L7, situada sota el carrer de Balmes i la plaça John F. Kennedy, entre el barri del Putxet i el de la Bonanova del districte de Sarrià - Sant Gervasi de Barcelona.
Es va inaugurar el 1954 quan es va obrir el tram des de l'estació de Gràcia fins a aquesta estació. Té una única via, que està a força profunditat degut al fort pendent del darrer tram del carrer de Balmes, i per això hi ha quatre ascensors que salven el desnivell fins al vestíbul.
En la superfície hi ha l'origen del Tramvia Blau, que uneix l'estació amb l'inici del Funicular del Tibidabo.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 1.609.430 passatgers.
Línia Barcelona-Vallès de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Pl. Catalunya | El Putxet | | terminal | terminal |

## Accessos

* Plaça John F. Kennedy

## Vegeu també

* Línia 7 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Línia Barcelona-Vallès
* Tramvia Blau
* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Referències

* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
# Escándalo Films

Escándalo Films és la productora associada de l'Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya. Va ser creada l'any 1999 i des d'aleshores ha produït més de 200 curtmetratges i llargmetratges que han recollit més de 400 premis a diferents festivals nacionals i internacionals. L'any 2012, la productora com a tal va obtenir el premi a la categoria "Indústria Cultural Consolidada" dins la 5a edició de Tendències que lliura anualment el diari El Mundo.

## Referències

* ↑ Ara. Escándalo Films prepara l'adaptació al cinema d'Ullals. Ara.
* ↑ btv. /el-blog-delena-trape-subratlla-la-bona-acollida-del-cinema-catala/ (en anglès). btv.
* ↑ «Filmin y Escándalo Films, premios Tendències 2012».