OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alguer Miquel i Bo

Alguer Miquel i Bo (Sant Joan de les Abadesses, Ripollès, 26 de juliol de 1986) és un músic i cantant, conegut per haver estat cantant del grup català Txarango.

## Trajectòria

Des de ben jove va interessar-se per la música reggae i va començar a fer-ne juntament amb altres amics, alguns dels quals van formar part de Txarango. L'any 2006, juntament amb dos amics seus, companys de pis al barri gòtic de Barcelona, va començar a tocar pels carrers de Ciutat Vella, i tots tres van crear el grup Txarango.
És conegut per les seves posicions reivindicatives i d'inconformisme social i segons ell té "un altaveu que s'ha d'aprofitar". En diverses ocasions ha donat suport a moviments i organitzacions socials com Pallassos sense Fronteres. Segons ha declarat, en les lletres de les cançons que escriu pretén transmetre optimisme i alegria. En diverses ocasions ha mostrat la seva posició favorable a la independència de Catalunya tot i que no veu amb bons ulls les accions d'alguns líders polítics.
Durant el desembre del 2014 es va adherir al manifest de la candidatura municipal Capgirem Vic. De cara a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015, es va presentar en un lloc simbòlic de la llista de la candidatura Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent a la circumscripció de Girona.

## Discografia
### Amb Txarango

* Welcome to Clownia (2010)
* Benvinguts al Llarg Viatge (2012)
* Som Riu (2014)
* El Cor de la Terra (2017)
* De Vent i Ales (2020)
* El Gran Ball (2021)

## Referències

* ↑ Cesk Freixas, Txarango i Sant Joan a Nació Digital, 12/10/2011
* ↑ «Entrevista Diari Ara Txarango».
* ↑ «"Ja hi ha molts grups que diuen 'no'; nosaltres som optimistes"».
* ↑ «Alguer Miquel: "Veig els polítics venent fum"».
* ↑ «Manifest Capgirem Vic». [Consulta: 12 gener 2014].
# Marc Taxonera i Comas

Marc Taxonera i Comas (Barcelona, 12 de setembre de 1919 - 19 de desembre de 2014) va ser un monjo benedictí de l'abadia de Montserrat, figura destacada en el món de la cultura catalana.

## Biografia

El gran de tres germans, fou batejat a la Catedral de Barcelona amb el nom de Jordi. Estudià a la Mútua Escolar Blanquerna, sota el guiatge del pedagog Alexandre Galí. Els seus pares estaven estretament vinculats amb la Lliga Regionalista. Durant la Guerra Civil, perseguits per la FAI, s'establiren a Pamplona, on experimentà la cruesa de la guerra. Acabat el conflicte tornà a Barcelona, on comprovà la desaparició de totes les seves fotos i films familiars, i estudià dret a la Universitat de Barcelona. Antic membre de la Federació de Joves Cristians de Catalunya, participà en l'Acció Catòlica de la primera postguerra, abans d'entrar a Montserrat.
Ingressà al monestir el 1941, on va fer la professió solemne el 1946. Fou ordenat prevere el 1949. El 1950 marxà a estudiar arxivística a la Sorbona, animat per Aureli Maria Escarré. S'ha destacat en el món de la cultura i en la promoció i defensa dels drets humans. Fou un dels promotors de l'assemblea fundacional de Convergència Democràtica de Catalunya el 1974. El seu activisme contra la pena de mort el va fer visitar Salvador Puig i Antich a la seva cel·la abans de la seva execució i interessar-se pel cas de Jon Paredes Manot Txiqui, membre d'ETA afusellat a Barcelona el desembre de 1975. Fou el director de l'Arxiu de l'abadia i responsable de la Sala Cambó (Història d'Espanya des de la Segona República fins als nostres dies) de la biblioteca.
Fou fundador i directiu de l'Associació d'Arxivers de Catalunya, del Centre d'Estudis Catalans de la Sorbona i del Centre UNESCO de Catalunya. Va ser membre de la Fundació Congrés de Cultura Catalana. El 2000 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Mor als 95 anys el monjo de Montserrat Marc Taxonera, un dels promotors de l'assemblea fundacional de CDC». Diari Ara, 19-12-2014.
* 1 2 3 Ribas, Frederic «En la mort del pare Marc Taxonera». Serra d'Or, 2015 [Consulta: 6 març 2015]. Arxivat 2 April 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Institució Bíblica Evangèlica de Catalunya

La Institució Bíblica Evangèlica de Catalunya (IBEC) és una associació creada el 1966 a Barcelona amb el nom de Fundació Bíblica Evangèlica de Catalunya, i que va adoptar l'actual nom el 1985. Fou fundada per un grup de pastors i laics protestants de l'Església Evangèlica, i el 2014 la seva presidenta és Noemí Cortès. La seva finalitat és contribuir a la normalització del català i traduir-ne la Bíblia.
Des de la seva fundació ha publicat: Sant Marc (1970), Sant Joan (1974) i els Salms (1985) i ha col·laborat en la versió del Nou Testament interconfessional de 1979. El 2000 editaren la Bíblia Evangèlica Catalana i el 2004 la publicaren a internet. Ha fet diverses edicions de Cants de Glòria i edita la revista Presència Evangèlica. També organitza diversos actes, conferències, audicions musicals, col·loquis i cursets. El 1997 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Vegeu també

* Fundació Bíblica Catalana

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (compte suspès)

## Referències

* ↑ «Composició de la junta directiva de la IBEC». IBEC. Arxivat de l'original el 2016-09-17. [Consulta: 27 abril 2016].
* 1 2 «Noemí Cortès: “La relació amb Déu és pròpia, teva, única"». Gencat, 28-10-2014 [Consulta: 23 maig 2016]. Arxivat 4 de juny 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-04. [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ «Presentació de la Bíblia del 2000. Bíblia versió "BEC". Bíblia Evangèlica Catalana.». IBEC. [Consulta: 27 abril 2016].
* ↑ «La Bíblia Evangèlica Catalana». IBEC. Arxivat de l'original el 2016-09-17. [Consulta: 27 abril 2016].
# Joaquín Murillo Pascual

Joaquín Murillo Pascual (Barcelona, 27 de febrer del 1932 - Saragossa, 10 de gener de 2009) fou un jugador català de futbol que ocupava la demarcació de davanter i que destacà per la seva capacitat golejadora.

## Trajectòria

Format al CE Europa de la seva ciutat natal, va arribar al Reial Valladolid l'any 1954, i hi va disputar 3 temporades fins que va fitxar pel Reial Saragossa amb el qual marcaria 113 gols en 178 partits oficials entre Lliga, Copa del Rei i Copa de Fires. Els seus 88 gols en lliga el converteixen en el màxim golejador de la història del club aragonès en aquesta competició. Després d'un encontre amb el seu entrenador en el Real Zaragoza fitxà per la UE Lleida. Amb 132 gols, fou el màxim golejador català a primera divisió, fins que fou superat per Raúl Tamudo.
El seu germà Bartolomé Murillo Pascual també fou futbolista.

## Palmarès

* Copa de Fires: 1 (1964)
* Copa del Rei: 1 (1964)

## Referències

* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Un gigante en el área». La Vanguardia, 12-01-2009.
* ↑ Joaquín Murillo Pascual a BDFutbol

## Enllaços externs

* Perfil a BDFútbol
# Jakobstad

Jakobstad (suec; en finès Pietarsaari) és una ciutat a la costa oest de Finlàndia. Jakobstad va rebre el títol de ciutat el 1652 durant el regnat de la reina Cristina de Suècia. La ciutat va ser fundada per Ebba Brahe, vídua del net del rei Joan III de Suècia Jacob De la Gardie d'on ve el nom de la ciutat (Jakobstad significa Ciutat de Jakob en suec). En 2009 Jakobstad tenia 19.673 persones, 19.287 el 31 de gener de 2019, i abans formava part de la regió de la província de Finlàndia Occidental.
La ciutat és bilingüe ja que el 56% de la població fa servir el suec com a llengua materna i el 42% utilitza el finès com a primera llengua. Jakobstad és la ciutat amb una majoria suecoparlant més gran de Finlàndia i és un important centre de la cultura del suec de Finlàndia.

## Història

La història de Pedersöre i també de Jakobstad comença al segle xiv, quan un decret del rei Magnus II Eriksson va definir les parròquies de la Ostrobothnia (Österbotten). Jakobstad va ser fundada a la costa de la parròquia de Pedersöre el 1652. El nom de la parròquia ha donat lloc al nom finès de la ciutat. Jakobstad va conèixer un creixement lent durant el seu primer segle. Jakobstad es va convertir en un important centre industrial al segle xviii i el nombre d'habitants del poble es va incrementar. La indústria paperera és la més important de la ciutat des de fa cent anys.

## Fills il·lustres

* Fredrika Runeberg, escriptora en finès, nasqué a Jakobstad en 1807
* Johan Ludvig Runeberg, poeta nacional i autor de l'himne de Finlàndia, nasqué a Jakobstad
* Ossian Schauman, fundador de l'organització no governamental de parla sueca Folkhälsan, va néixer i va passar la seva joventut a Jakobstad. Folkhälsan proporciona serveis de benestar social i assistència sanitària a Finlàndia.
* Anna-Maja Henriksson (1964), política
* Bertel Storskrubb (1917-1996), atleta

## Referències

* ↑ «Suomen virallinen tilasto (SVT): Väestön ennakkotilasto [verkkojulkaisu. Tammikuu 2019]» (en finès). Statistics Finland, 2019. [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ «Utbilda dig till massör!» (en suec). Folkhälsan 2019. [Consulta: 21 abril 2020].
# Germà

* Per a altres significats, vegeu «Germà (desambiguació)».
Un germà és un home o nen que comparteix un o més pares amb un altre germà o germana. La contrapart femenina és una germana. Tot i que el terme normalment es refereix a una relació familiar, de vegades s'utilitza de manera entranyable per referir-se a relacions no familiars. Un germà de primer grau comparteix el 50% de gens.

## Referències

* ↑ «Definition of brother in English by Oxford Dictionaries». Oxford Dictionaries. Arxivat de l'original el May 24, 2019. [Consulta: 24 maig 2019].
* ↑ Mufwene, Salikoko S. For example Beau is brother to Serge as they have the exact same mother and father."The pragmatics of kinship terms in Kituba." (1988): 441–454.
# Llac Päijänne

El llac Päijänne és el segon llac més gran de Finlàndia (1.080 km²). El llac s'estén durant 119 km, des de la ciutat de Lahti al sud fins a Jyväskylä, capital de Finlàndia Central, al nord; desguassa al golf de Finlàndia a través del riu Kymi.
Les seves illes principals són, de nord a sud, Vuoritsalo, Muuratsalo, Onkisalo, Judinsalo, Edessalo, Taivassalo, Haukkasalo, Vehkasalo, Mustassalo, Virmailansaari i Salonsaari. L'illa més gran és Virmailansaari. La paraula saari significa illa. Saló va significar una gran illa, avui en dia vol dir una gran zona de bosc.
Un aqüeducte subterrani connecta el llac amb Vantaa, proporcionant aigua a la zona del Gran Hèlsinki. El punt més profund de qualsevol llac de Finlàndia es troba a Päijänne (95,3 metres).
El nom del llac Päijänne prové possiblement d'una llengua de substrat pre-ugrofinès.

## Referències

* ↑ «Saimaa».
# Talpó de Lavernède

El talpó de Lavernède (Microtus lavernedii) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 0 i 2.600 msnm a Àustria, Bòsnia i Hercegovina, Croàcia, Eslovènia, Espanya, França, Hongria, Itàlia, Sèrbia i Suïssa. És un animal oportunista que pot ocupar una gran varietat d'hàbitats. Té una llargada de cap a gropa de 97-140 mm, la cua de 26-51 mm i un pes de 20,5-59 g. Fou anomenat en honor d'E. Thomas de Lavernède. Durant molt de temps fou considerat una subespècie del talpó muntanyenc (M. agrestis).

## Referències

* 1 2 Kryštufek i Schönbrodt, 2022, p. 303.

## Bibliografia

* Kryštufek, B.; Schönbrodt, G. I. Voles and Lemmings (Arvicolinae) of the Palaearctic Region (en anglès). University of Maribor Press, 2022. DOI 10.18690/um.fnm.2.2022. ISBN 978-961-286-611-2.
# Club Deportivo Universidad Católica

El Club Deportivo Universidad Católica és una entitat esportiva xilè, destacat en futbol, de la ciutat de Santiago de Xile.

## Història

El club nasqué com una de les diverses branques esportives de la Pontificia Universidad Católica de Chile, fundat oficialment el 1937, ja des de 1910 alumnes de la universitat hi practicaven el futbol, sovint enfrontant-se amb altres universitats com la Universidad de Chile.
La idea de formar un club professional de futbol es formalitzà el 21 d'abril de 1937. Debutà a la segona divisió contra la Universidad de Chile. La rivalitat entre ambdós clubs ha esdevingut un clàssic que és conegut com el clàssic de les universitats.
Fins al 2018 el club ha guanyat 13 campionats nacionals com a títols més destacats. Internacionalment ha guanyat una copa Interamericana i ha arribat a una final de la Copa Libertadores de América, perdent contra l'equip brasiler del São Paulo i ha guanyat un bicampeonat en 2016.

## Palmarès

* Trofeo Internacional de Pascua 1950
* Lliga xilena B 1956
* Copa República 1983
* Trofeu Ciutat de Palma de Futbol 1984
* Lliga xilena 1987
* Lliga xilena 1997 (Apertura)
* Copa xilena de futbol 2011
* Copa UC Sub-17
* Manchester United Premier Cup Sub-15 2012

## Títols
### Torneigs internacionals

* 1 Copa Interamericana: 1994

### Torneigs internacionals no oficials

* 1 Torneig internacional de Pasqua: 1950

### Torneigs nacionals

* 16 Lliga xilena de futbol: 1949, 1954, 1961, 1966, 1984, 1987, 1997 (Apertura), 2002 (Apertura), 2005 (Clausura), 2010, 2016 (Clausura), 2016 (Apertura), 2018, 2019, 2020, 2021
* 4 Copa xilena de futbol: 1983, 1991, 1995, 2011
* 3 Supercopa xilena de futbol: 2016, 2019, 2020
* 1 Copa de la República: 1983
* 2 Lliga xilena de segona divisió: 1956, 1975
* 8 Lliguilla Pre-Libertadores: 1985, 1989, 1991, 1992, 1994, 1995, 1996, 1998
* 3 Lliguilla Pre-Sudamericana: 2003, 2015 (I), 2015 (II)

## Seccions

A més del futbol, el Club Deportivo Universidad Católica té altres seccions. Aquestes són:
* Aeromodelisme
* Atletisme
* Basquetbol
* Equitació
* Gimnàstica artística
* Hoquei herba
* Hoquei patins
* Natació
* Rugbi
* Esquí
* Tennis
* Triatló
* Voleibol

## Jugadors destacats

| Alberto Acosta David Bisconti José María Buljubasich Darío Conca Néstor Raúl Gorosito Facundo Imboden Pablo Lenci Sergio Fabián Vázquez José Manuel Moreno Néstor Isella Jorge Quinteros Ricardo Lunari Cristian Álvarez Jorge Aravena Marco Antonio Cornez Sergio Livingstone Mario Lepe Alberto Foullioux | Mark González Juvenal Olmos Sebastián Rozental Jorge Acuña Sergio Livingstone Javier Margas Milovan Mirosevic Gustavo Moscoso Eduardo Rubio Ignacio Prieto Fernando Riera Nelson Tapia Patricio Toledo Raimundo Tupper Osvaldo Hurtado José Guillermo del Solar José Saturnino Cardozo Jorge Campos |

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial del club
* CDUCatolica.com
* Los Cruzados Arxivat 2007-02-06 a Wayback Machine.
# Gaya (ciutat)

Gaya és una ciutat i municipi de Bihar, capital del districte de Gaya. Està a 100 km al sud de Patna a la riba del riu Falgu, a 24° 47′ N, 85° 00′ E﻿ / ﻿24.78°N,85.0°E﻿ / 24.78; 85.0. Segons el cens de 2011 la ciutat tenia 474.093 habitants. Gaya disposa d'un aeroport internacional.
La ciutat està formada per la unió de l'antiga Gaya, i de la veïna ciutat comercial i administrativa de Sahibganj on vivien els europeus i on estaven tots els edificis oficials considerada la Nova Gaya. Conjuntament van formar una municipalitat (1865) amb una població el 1881 de 76.415 habitants. L'edifici més significatiu de la Gaya vella és el tempe de Vishnupada, però hi ha altres temples i capelles, i hi viuen els sacerdost de Gayawal. El 1891 va arribar a 80.383 habitants però va baixar el 1901 a 71.288.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* National Information Center - Gaya
# Gemini 9A

Gemini 9A (oficialment Gemini IX-A) va ser un vol espacial tripulat en 1966 sota el programa Gemini de la NASA. Va ser el 7è vol Gemini tripulat, el 13è vol tripulat americà i el 23è vol de tots els temps (s'inclouen els vols X-15 per sobre dels 100 km).

## Referències

* ↑ Hacker, Barton C.; Grimwood, James M. «Chapter 11 Pillars of Confidence». A: On the Shoulders of Titans: A History of Project Gemini. SP-4203. NASA, setembre 1974, p. 239. Arxivat 2010-01-13 a Wayback Machine. Amb Gemini IV, la NASA va canviar als nombres romans de denominacions missió Gemini.

## Vegeu també

* Agena
* Activitat extravehicular
* Amaratge de naus espacials
* Exploració espacial
* Vestit espacial
* Càpsula espacial
# António de Abreu

António de Abreu (Madeira c. 1480 - Açores c. 1514) fou un navegant i oficial naval portuguès de primers del segle xvi. Sota el comandament d'Afonso de Albuquerque participà en la conquesta d'Ormuz, el 1507, i Sultanat de Malaca el 1511, on fou ferit. Partint de Malaca amb tres naus, el novembre de 1511, en un viatge exploratori a les Illes de les Espècies, va dirigir la primera expedició europea que va arribar a Timor i les illes de Banda, a Indonèsia, el 1512.

## Expedicions

El 25 de juliol de 1511, durant la conquesta de Malaca, António de Abreu va liderar un junc xinès que aprofitant la marea alta, va pujar pel riu Malaca, permetent als portuguesos conquerir la ciutat a l'agost. Greument ferit a la cara, després d'haver perdut algunes dents i la llengua, es va negar a ser rellevat del comandament tal com li proposoava Albuquerque.
El novembre d'aquell any, després d'enviar ambaixadors a Pegu i Siam, Albuquerque confià en Abreu pel comandament d'una flota de tres vaixells que havien de navegar a la recerca de les "Illes de les Espècies". Abreu fou el capità-major a la nau Santa Catarina, el subcomandant era Francisco Serrão al vaixell Sabaia, i un tercer vaixell, una caravel·la, estava sota el comandament de Simão Afonso Bisagudo, tenint com a pilot Francisco Rodrigues, un cartògraf que va descriure tota l'expedició. Amb una tripulació de 120 portuguesos i 60 esclaus foren guiats per pilots malais, reclutats per guiar-los a través de Java, les Illes Petites de la Sonda i Ambon,a les illes de Banda, on van arribar a principis de 1512. Allà hi van romandre al voltant d'un mes, comprant i omplint el vaixell amb nou moscada i clau d'espècia. Posteriorment Abreu navegà cap a Ambon mentre el Serrão s'avançava cap a les Moluques, però naufragà a Ternate. Ocupat en lluites en altres parts de l'arxipèlag, com Ambon i Ternate, no tornà a les Moluques fins al 1529.
Abreu va tornar a Malaca el desembre de 1512, d'on va partir cap a l'Índia amb Fernão Pires de Andrade el gener de 1513, i posteriorment cap a Portugal. Va morir a les Açores, abans d'arribar a Portugal.

## Referències

* 1 2 Ricklefs, M.C.. A History of Modern Indonesia since c.1300. 2a edició. Londres: Macmillan, 1991, p. 24. ISBN 0-333-57689-6.
* ↑ Hannard, Willard A. Indonesian Banda: Colonialism and its Aftermath in the Nutmeg Islands. Bandanaira: Yayasan Warisan dan Budaya Banda Naira, 1991, p. 7–8.
* ↑ Diffie, Bailey. Foundations of the Portuguese Empire, 1415–1580. University of Minnesota Press, 1977, p. 259. ISBN 0-8166-0782-6.
* ↑ Cortesão, Armando. The Suma Oriental of Tomé Pires: an account of the east, from the Red Sea to Japan, written in Malacca and India in 1512–1515/The Book of Francisco Rodrigues rutter of a voyage in the Red Sea, nautical rules, almanack and maps, written and drawn in the east before 1515. The Hakluyt Society, 1944.
* ↑ Hannard (1991), page 7
* ↑ Milton, Giles. Nathaniel's Nutmeg. Londres: Sceptre, 1999, p. 5, 7. ISBN 978-0-340-69676-7.
* ↑ Cortesão, Armando. The Suma Oriental of Tomé Pires.
# Aoi no Ue

Aoi no Ue (葵の上) és un dels personatges de ficció de l'obra Genji Monogatari. Filla del Ministre de l'Esquerra (germana de Tō no Chūjō) i primera esposa de Genji, es casa amb Genji a l'edat de setze anys amb ell tenint-ne només dotze. Orgullosa i distant del seu marit, Aoi està contínuament alerta i es conscient de la diferència d'edat entre els dos, i les aventures amoroses de Genji.
L'Aoi guanya temporalment el favor de Genji després de donar a llum al seu fill Ygiri i experimentar encanteris de possessió espiritual. L'episodi de possessió de l'esperit en si (mono no ke) és extremadament controvertit i presenta dos personatges femenins del conte: Aoi (l'esposa de Genji) i Lady Rokujō (l'amant de Genji). La relació entre les dues dones pot ser la que hi ha entre la víctima i l'agressor, si se segueix la interpretació tradicional de la possessió de l'esperit, o el que hi ha entre còmplices que expressen el seu descontentament amb el sistema Heian de matrimoni polígnic (i amb Genji, òbviament). Aoi mor al final del capítol "Aoi" i la seva desaparició del conte és, per tant, definitiva.

## Referències en altres obres

Els pioners compositors de música electrònica Joji Yuasa i Toshiro Mayuzumi, van compondre tots dos una peça titulada Aoi no Ue.
Aoi Ue també apareix com un personatge a la novel·la de Salman Rushdie de 1995, The Moor's Last Sigh.

## Referències

* ↑ Royall Tyler tendeix a interpretar la possessió de l'esperit en el seu valor nominal, almenys en el cas d'un altre personatge femení, Ukifune. Tyler, Royall i Susan. "La possessió d'Ukifune". Asiatica Venetiana, 5 (2002): 177–209.
* ↑ Doris Bargen, A Woman's Weapon: Spirit Possession in The Tale of Genji, Honolulu: University of Hawaiʻi Press, 1997.
* ↑ «Joji Yuasa 1929- Llista d'obres». [Consulta: 18 agost 2020].
* ↑ Loubet, Emmanuelle; Roads, Curtis; Robindoré, Brigitte «The Beginnings of Electronic Music in Japan, with a Focus on the NHK Studio: The 1950s and 1960s». Computer Music Journal, 21, 4, 1997, pàg. 11–22. DOI: 10.2307/3681132. JSTOR: 3681132.
* ↑ Goonetilleke, D. C. R. A.. Salman Rushdie (en anglès). 2a edició. Basingstoke, Hampshire: Palgrave Macmillan, p. 144. ISBN 9781137019301.
# Arquitectura del pandemoni

L'arquitectura del pandemoni és una teoria de la ciència cognitiva que descriu com les imatges visuals són processades pel cervell. Té aplicacions en intel·ligència artificial i reconeixement de patrons. La teoria va ser desenvolupada pel pioner de la intel·ligència artificial Oliver Selfridge el 1959. Descriu el procés de reconeixement d'objectes com un sistema jeràrquic de detecció i associació per part d'un conjunt metafòric de "dimonis" que s'envien senyals entre si. Aquest model es reconeix ara com la base de la percepció visual a la ciència cognitiva.
L'arquitectura del pandemoni va sorgir com a resposta a la incapacitat de les teories de concordança de plantilles per oferir una explicació biològicament plausible del fenomen de la constància de la imatge. Investigadors contemporanis lloen aquesta arquitectura per la seva elegància i creativitat; que la idea de tenir múltiples sistemes independents (per exemple, detectors de característiques) treballant en paral·lel per abordar els fenòmens de constància de la imatge del reconeixement de patrons és poderosa però senzilla. La idea bàsica de l'arquitectura del pandemoni és que primer es percep un patró en les seves parts abans que el "tot".
L'arquitectura Pandemonium va ser un dels primers models computacionals en reconeixement de patrons. Tot i que no és perfecta, l'arquitectura del pandemoni va influir en el desenvolupament dels models moderns conexionistes, intel·ligència artificial i reconeixement de paraules.
L'arquitectura del pandemoni va ser desenvolupada originalment per Oliver Selfridge a finals de la dècada de 1950. L'arquitectura està formada per diferents grups de "dimonis" que treballen de manera independent per processar l'estímul visual. Cada grup de dimonis s'assigna a una etapa específica en reconeixement, i dins de cada grup, els dimonis treballen en paral·lel. Hi ha quatre grans grups de dimonis a l'arquitectura original.

## Referències

* ↑ «Pandemonium Architecture for Beginners» (en anglès). https://carlsmyth.org,+29-10-2018.+[Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Anderson, James A. Neurocomputing (en anglès). 2nd print. Cambridge, Mass.: MIT Press, 1988. ISBN 978-0262010979.
* ↑ Gernsbacher, Morton Ann. Handbook of psycholinguistics (en anglès). [Nachdr.]. San Diego, Calif. [u.a.]: Academic Press, 1998. ISBN 978-0-12-280890-6.
* ↑ Lindsay, Peter H. Human Information Processing (en anglès). 2a edició. New York: Academic Press, 1977. ISBN 978-0124509603.