OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Meneclides

Meneclides (en llatí Menecleidas, en grec antic Μενεκλείδας) fou un orador tebà, un dels que es va unir a Pelòpides per expulsar els espartans de Tebes i del govern oligàrquic l'any 379 aC.
Després d'això, al sentir-se eclipsat per Pelòpides i Epaminondes, va intentar desacreditar-los i els va encausar per haver retingut el comandament més enllà del termini legal a la campanya del 369 aC. Els dos acusat van ser absolts, i Meneclides, encara més exasperat, va continuar la seva lluita contra ambdós i amb la seva oratòria va aconseguir excloure Epaminondes del càrrec de beotarca, però no va poder fer res contra Pelòpides. Va intentar minorar els mèrits de Pelòpides i elevar els de Caró (Charon), que havia aconseguit un petit triomf amb la cavalleria, poc abans de la batalla de Leuctra (el 371 aC) va presentar un decret per a realitzar una pintura commemorativa de la batalla i situar-la en un temple, amb el nom de Caró.
Degut a això Pelòpides el va acusar amb l'argument que les victòries no eren d'un sol home sinó de l'estat. Va ser considerat culpable el van condemnar a una multa que no va poder pagar i això el va fer entrar en propòsits revolucionaris contra el seu país, segons diu Plutarc.

## Referències

* ↑ Menecleidas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1035
# Retaule dels Goigs de la Verge

El Retaule dels Goigs de la Verge o Retaule del Roser és un retaule gòtic de Pere Serra creat cap a l'any 1375 procedent de l'església de Sant Esteve d'Abella de la Conca. Fou robat el 1972 i recuperat a Nova York el 1978 gràcies a l'actuació conjunta de l'FBI, la policia espanyola i el bisbat d'Urgell. Actualment es conserva al Museu Diocesà d'Urgell.
A la taula central del retaule s'hi troba representada la Verge amb el nen envoltada d'àngels músics, així com la figura del donant Berenguer d'Abella (senyor d'Abella de la Conca). Als carrers laterals s'hi representen els goigs de la Verge.
El retaule va ser mostrat a l'Exposició Internacional de 1929 de Barcelona. Durant la guerra civil es va haver d'amagar a l'hospital de Santa Maria de Lleida per evitar que fos destruït.

## Referències

* 1 2 «Retaule dels Goigs de la Verge d’Abella de la Conca». Museu Diocesà d'Urgell, 04-06-2016. Arxivat de l'original el 2023-06-04. [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ Catalunya Poble a Poble. Edicions 62. ISBN 84-297-5788-0

## Vegeu també

* Retaule de la Pietat (Abella de la Conca)

## Bibliografia complementària

* Velasco, Albert. A la recerca de l'obra perduda. Pòrtic Edicions, febrer 2023. ISBN 978-84-9809-533-3.

## Enllaços externs

* El retaule d'Abella de la Conca a Catalunya Religió
* Història i patrimoni, Ajuntament d'Abella de la Conca
# Mary Renault

Mary Renault (pronunciat /rɛnoʊlt/), de nom de naixement Eileen Mary Challans (Forest Gate, Essex, Anglaterra, 1905 – Ciutat del Cap, 1983), fou una escriptora anglesa en anglès, coneguda per les seves novel·les històriques ambientades a l'antiga Grècia. A més de vius retrats de ficció de personatges clàssics com Teseu, Sòcrates, Plató i Alexandre el Gran, va escriure una biografia sobre aquest darrer.

## Obres
### Ficció

* Purposes of Love (als Estats Units: Promise of Love) (1939)
* Kind Are Her Answers (1940)
* The Friendly Young Ladies (als Estats Units: The Middle Mist) (1943)
* Return to Night (1947)
* The North Face (1948)
* The Charioteer (1953)

### Novel·les històriques

* The Last of the Wine (1956) - basada a Atenes durant la Guerra del Peloponès, el narrador és un estudiant de Sòcrates.
* The King Must Die (1958) - des del mite de Teseu fins a la mort del seu pare.
* The Bull from the Sea (1962) - rememoració de la vida de Teseu.
* The Mask of Apollo (1966) - sobre un actor de l'època de Plató i Dionís el Jove (breu aparició d'Alexandre al final del llibre).
* Fire from Heaven (1969) - sobre Alexandre el Gran des dels quatre anys fins a la mort del seu pare.
* The Persian Boy (1972) - des de la perspectiva de Bagoas, Alexandre el Gran després de la conquesta de Pèrsia.
* The Praise Singer (1978) - sobre el poeta Simònides de Ceos.
* Funeral Games (1981) - sobre els successors d'Alexandre.

### No ficció

* The Nature of Alexander (1975) - una biografia d'Alexandre el Gran.
* Lion in the Gateway: The Heroic Battles of the Greeks and Persians at Marathon, Salamis, and Thermopylae (1964) - sobre les guerres mèdiques.

### Ràdio

Michael Bakewell va adaptar The King Must Die i The Bull From the Sea com a part d'una sèrie d'onze capítols titulada The King Must Die per la BBC Radio 4. Fou dirigida per David Spenser, emesa entre el 5 de juny i el 14 d'agost de 1983 i protagonitzada per Gary Bond (Teseu), John Westbrook (Piteu), Frances Jeater (reina d'Eleusis), Carole Boyd (Etra), Alex Jennings (Amíntor), Sarah Badel, David March i Christopher Guard. El 17 de juny de 2003 es va reemetre a la BBC7.

## Referències

* ↑ «The College Archive» (en anglès). St. Hugh's College. Arxivat de l'original el 2015-02-18. [Consulta: 11 setembre 2005].

## Enllaços externs

* Crítica de The Friendly Young Ladies Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (anglès)
# Ashvins

Els Ashvins (sànscrit: अश्विन, 'propietari de cavalls') o Ashwini Kumaras són déus bessons del cel en el Rig-veda, fills de Saranyu, deessa dels núvols i muller de Vivasvat (una forma de Súrya, el déu solar). Representen la sortida del Sol i, segons la mitologia, apareixen just abans de l'albada amb un carro daurat. Dits igualment Natasyas, són els metges dels déus i, alhora, són els déus de la medicina aiurvèdica. Són deïtats benèvoles i auxiliadores i patrons dels cavalls, el bestiar i l'agricultura.
Són invocats juntament amb Mitra, Varuna i Indra a les tauletes de Boğazköy. Formen part de les deïtats de la literatura vèdica que foren parcialment eclipsades per deïtats hindús posteriors.
El culte als Ashvins deriva del culte indoeuropeu als bessons divins. En aquest sentit, són assimilables als Dioscurs de la mitologia grega.

## Referències

* ↑ Jones, C. A.; Ryan, J. D.. Encyclopedia of Hinduism (en anglès). Checkmark Books, p. 51. ISBN 0816073368.
* ↑ Jean Haudry, Grammaire comparée des langues indo-européennes, Annuaires de l'École pratique des hautes études, 1997, 11, pàg. 249-256
* ↑ Walter Burkert (trad. John Raffan), Greek Religion [« Griechische Religion des archaischen und klassichen Epoche »], Oxford, Blackwell, 1985 (edició original: 1977), pàg. 212
# Qiao Hong

Qiao Hong (en xinès simplificat: 乔红; xinès tradicional: 喬紅; pinyin: Qiáo Hóng) (Wuhan, República Popular de la Xina, 1968) és una jugadora de tennis de taula xinesa, ja retirada, guanyadora de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 21 de novembre de 1968 a la ciutat de Wuhan, població situada a la província de Hubei.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de dobles femenins al costat de Deng Yaping i la medalla de plata en la prova individual. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) aconseguí revalidar el seu títol olímipc de dobles al costat de Yaping i també guanyà la medalla de bronze en la prova individual.
Al llarg de la seva carrera guanyà 6 medalles en el Campionat del Món de tennis taula, destacant 5 medalles d'or.

## Enllaços externs

* (anglès) www.ittf.com - Quiao Hong Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* (anglès) en.olympic.cn - Qiao Hong
# Deng Yaping

Deng Yaping (xinès simplificat: 邓亚萍; xinès tradicional: 鄧亞萍; pinyin: Dèng Yàpíng; Zhengzhou, República Popular de la Xina, 6 de febrer de 1973) és una jugadora de tennis de taula xinesa, ja retirada, guanyadora de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 5 de febrer de 1973 a la ciutat de Zhengzhou, població situada a la província xinesa de Henan.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Espanya), on aconseguí guanyar la medalla d'or en les proves individual femenina i la prova de dobles femenins al costat de Qiao Hong. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) tornà a revalidar els dos títols olímpics d'individual i dobles, aquest també al costat de Hong.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat sis títols del Campionat del Món de tennis de taula.

## Referències

* ↑ Fernández Rosado, Juan Diego «Deng Yaping, la tenacidad de una jugadora de tenis de mesa». Instituto Confucio, 3-2020, pàg. 32-37.
* ↑ Phoebe Zhang. «I am Chinese, insists table tennis queen Deng Yaping as she posts photos of her and France-born son’s passports», 18-02-2019. [Consulta: 15 març 2019].
* ↑ «Deng Yaping Has a Baby Boy», 10-03-2006. [Consulta: 15 març 2019].
# Zhang Yining

Zhang Yining (xinès simplificat: 张怡宁; xinès tradicional: 張怡寧; pinyin: Zhāng Yíníng) (Pequín, República Popular de la Xina 1982) és una jugadora de tennis taula xinesa, guanyadora de quatre medalles olímpiques d'or.

## Biografia

Va néixer el 5 d'octubre de 1982 a la ciutat de Pequín, capital de la Xina.

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on aconseguí guanyar la medalla d'or en les proves individual femenina i de dobles femenins, en aquesta última fent parella amb Wang Nan. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina) aconseguí novament guanyar dues medalles d'or, així va aconseguir revalidar el seu títol en individuals i va guanyar una nova medalla d'or en la nova prova per equips disputada. En la cerimònia d'obertura d'aquests Jocs fou l'encarregada de realitzar el Jurament Olímpic per part dels atletes.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 12 medalles en el Campionat del Món de tennis de taula.

## Enllaços externs

* (anglès) Zhang Yining, a living table tennis legend Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine.
# Promise at Dawn

Promise at Dawn (francès: La Promesse de l'aube) és una pel·lícula dramàtica estatunidenca del 1970 dirigida per Jules Dassin i protagonitzada per Melina Merkuri, la dona de Dassin. Està basat en la novel·la de 1960 La Promesse de l'aube de Romain Gary i el guió posterior de Samuel A. Taylor.

## Argument

La pel·lícula segueix a l'autor Romain Gary mentre recorda el seu creixement amb la seva mare nascuda a Lituània. Els dos marxen de Vílnius, Lituània, cap a França, on s'instal·len a París. Amb el pas dels anys vint es troben amb el canvi social, l'edat, les diferents conviccions, la pobresa i el lent enfocament de la Segona Guerra Mundial.

## Repartiment

* Melina Merkuri com a Nina Kacew
* Assí Dayyan com Romain als 25 anys
* Didier Haudepin com Romain als 15 anys
* François Raffoul com Romain als 9 anys (fill del periodista Eric Raffoul).
* Despo Diamantidou com Aniela (com a Despo)
* Jean Martin com a Igor Igorevitch
* Fernand Gravey com a Jean-Michel Serusier
* Jacqueline Porel com a Madame Mailer
* Elspeth March com a Fat Woman
* Maria Machado com Nathalie Lissenko
* Julie Dassin com a amiga de Romain
* René Clermont com el senyor Piekielny
* Carole Cole com a Louison
* Marina Nestora com a Mariette
* Audrey Berindey com a Valentine Mailer
* Jacqueline Duc com a Madame de Rare
* Muni com Angélique
* Thérèse Thoreaux com a heroïna del cinema mut
* Jules Dassin com a Ivan Mosjukine
* Dennis Berry com Belle Gueule
* Rufus com a El professor de violí
* Katia Tchenko com a actriu

## Producció

La pel·lícula es va rodar a Niça, París i l'URSS. Dassin es va trencar les dues cames després de caure l'octubre de 1969 després de tres dies de rodatge a Niça.
El president de l'Avco Embassy Joseph E. Levine va filmar un cameo per a la pel·lícula.

## Referències

* 1 2 Promise at Dawn a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
* ↑ Paris-Presse, L'Intransigeant, 16 juillet 1969
* 1 2 «Dassin Breaks Both Legs In Freak Studio Accident». Variety. October 8, 1969: 2.

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
* Promise at Dawn a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
# Macal·la

Macal·la (en llatí Macalla, en grec antic Μάκαλλα) va ser una antiga ciutat del Brútium al territori de Crotona, on, segons Licofró, hi havia el sepulcre de Filoctetes, a qui els habitants rendien honors.
L'autor de l'obra De Mirabilibus, (atribuït a Pseudo-Aristòtil), explica la mateixa tradició, i afegeix que hi havia al temple d'Apol·lo l'arc i les fletxes d'Hèracles, però els habitants de Crotona el van robar i el van portar al temple d'Apol·lo de la seva ciutat.
Era una ciutat dels enotris, però més tard va desaparèixer. La situació exacta de Macal·la no ha estat determinada, tot i que el De Mirabilibus diu que es trobava a 120 estadis de Crotona.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Macalla». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 desembre 2022].
# William Rivier

William (Jules) Rivier (? - ?) fou un jugador d'escacs suís.

## Resultats destacats en competició

Va jugar, representant Suïssa, a la II Olimpíada d'escacs a La Haia, 1928, on hi feu una excel·lent actuació amb (+5 –1 =5) (68,2% dels punts), 7½ punts d'11 partides, i va quedar en sisena posició per puntuació en el primer tauler. També va participar en la IV Olimpíada d'escacs a Praga, 1931.
En torneigs, va empatar als llocs 9è-12è a Berna 1932 (campió: Aleksandr Alekhin).

## Referències

* ↑ «2na Olimpíada d'escacs, La Haia 1928, resultats individuals». OlimpBase. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ Equip suís a la Haia 1928 [Consulta 26 desembre 2009]
* ↑ Equip suís a Praga 1931 [Consulta 26 desembre 2009]
* ↑ Taules de torneigs de 1932 Arxivat 2009-01-02 a Wayback Machine. [Consulta 26 desembre 2009]

## Enllaços externs

* Estimació Elo de William Rivier a «chessmetrics.com». [Consulta: 24 desembre 2009]. (anglès)
# John O'Hanlon

John O'Hanlon (23 d'abril de 1876 – 20 de febrer de 1960) fou un jugador d'escacs irlandès, el millor jugador de l'Ulster entre el 1902, data d'inici de la seva activitat escaquística, i 1929, quan anà a viure a Dublín.

## Resultats destacats en competició

O'Hanlon va guanyar nou cops el Campionat d'escacs d'Irlanda, entre el 1913 i el 1940. També va participar en Campionats britànics (entre altres actuacions, empatà als llocs 8è-9è a Oxford 1910 i als llocs 7è-9è a Stratford-upon-Avon 1925; ambdós campionats foren guanyats per Henry Ernest Atkins).
Pel que fa a altres torneigs, fou 1r amb Max Euwe (futur Campió del món) a Broadstairs 1921, fou 8è al Congrés Internacional d'escacs de Hastings 1921/22 (campió: Boris Kostić), empatà als llocs 1r-3r amb Marcel Duchamp i Vitaly Halberstadt a Hyères 1928, i fou 12è a Niça 1930 (campió: Savielly Tartakower).

## Participació en Olimpíades d'escacs

O'Hanlon va representar Irlanda en tres Olimpíades d'escacs, una de no oficial (París 1924), i dues d'oficials (Varsòvia 1935, i Buenos Aires 1939).
Taula de participacions en Olimpíades :
| Any | Olimpíada | Ciutat | Tauler | Guanyades | Taules | Perdudes |
| 1924 | I Olimpíada no oficial | París | 1r | 5 | 1 | 7 |
| 1935 | VI Olimpíada | Varsòvia | 3r | 0 | 3 | 16 |
| 1939 | VIII Olimpíada | Buenos Aires | 1er | 1 | 0 | 4 |

## Notes i referències

* ↑ Nota biogràfica a chessgames.com (anglès) [Consulta 22 gener 2010]
* ↑ Nota biogràfica Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. (anglès) [Consulta 22 gener 2010]
* ↑ «Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition» (en anglès). Anders Thulin, Malmö, 01-09-2004. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ OlimpBase :: Enciclopèdia de competicions d'escacs per equips (anglès)
* ↑ La competició era individual, tot i que els jugadors sumaven els seus punts per a la classificació per equips. O'Hanlon fou l'únic irlandès participant a la competició.
* ↑ Equip d'Irlanda a Varsòvia 1935
* ↑ Equip d'Irlanda a Buenos Aires 1939

## Enllaços externs

* Estimació Elo de John O'Hanlon a «chessmetrics.com». [Consulta: 22 gener 2010]. (anglès)
# David Baramidze

David Baramidze (nascut el 27 de setembre de 1988 a Tbilisi, Geòrgia) és un jugador d'escacs alemany d'origen georgià, que té el títol de Gran Mestre des de 2004.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2021, hi tenia un Elo de 2601 punts, cosa que en feia el jugador número 10 (en actiu) d'Alemanya. El seu màxim Elo va ser de 2619 punts, a la llista de maig de 2014 (posició 185 al rànquing mundial).

## Biografia

La seva família va emigrar a Alemanya el 1998, i ell va obtenir la nacionalitat alemanya l'any 2000. Va obtenir el títol de Mestre Internacional el 2002, i el de GM el 2004, essent l'alemany més jove en assolir-lo, amb 16 anys.

## Resultats destacats en competició

El 2004, acabà 2n al Campionat del món Sub-16 a Heraklio (el campió fou Maxim Rodshtein). Va representar Alemanya a la XXXVIII Olimpíada d'escacs de Dresden 2008.
El 2011 empatà al 2n-3r lloc amb Arik Braun al 15è obert internacional Neckar (el campió fou Arkadij Naiditsch).
El setembre del 2014 empatà al segon lloc amb Daniel Fridman al 2n Grenke Chess Classic amb 4 punts de 7, un punt menys que el campió, Arkadij Naiditsch.

## Notes i referències

* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Alemanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de David Baramidze «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 21 octubre 2014].
* ↑ «Nota biogràfica de David Baramidze» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 28 març 2010].
* ↑ «Resum de resultats del Campionat del món d'escacs de la joventut de 2004» (en anglès). greekchess.com. [Consulta: 28 novembre 2014].
* ↑ «Composició dels equips participants a l'Olimpíada d'escacs de Dresden 2008» (en anglès). Chessdom.com. [Consulta: 28 novembre 2011].
* ↑ «Arkadij Naiditsch wins convincingly the 15th International Neckar Open» (en anglès). Chessdom. Arxivat de l'original el 2021-03-01. [Consulta: 28 novembre 2011].
* ↑ «Resultats i partides de l'edició 2014 del Grenke Chess Classic». chessgames.com. [Consulta: 11 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Posició al rànquing mundial i evolució Elo de David Baramidze «benoni.de». Arxivat de l'original el 1 de febrer 2014. [Consulta: 23 juliol 2010]. (alemany)
# Miodrag Todorčević

Miodrag Todorčević (en serbocroat: Миодраг Тодорчевић) (nascut a Belgrad el 10 de novembre de 1940), és un jugador i entrenador d'escacs d'origen serbi, que es nacionalitzà francès, i posteriorment nacionalitzat espanyol. Obtingué el títol de Gran Mestre Internacional el 1989.
Tot i que es manté inactiu des de novembre de 2010, a la llista d'Elo de la FIDE de novembre de 2014, hi tenia un Elo de 2401 punts, cosa que en feia el jugador número 105 de l'estat espanyol. El seu màxim Elo va ser de 2540 punts, a la llista de juliol de 1990 (posició 102 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

En la seva carrera, ha representat Iugoslàvia (fins a 1968, i també entre 1977 i 2003, posteriorment França (1968-1977), i Espanya (des de 2003).
Todorčević ha guanyat en 5 ocasions del Campionat d'escacs de la Ciutat de París (1966, 1967, 1973, 1974, 1976). El 1975, a Dijon, fou el guanyador del Campionat de França amb un resultat perfecte d'11 punts d'11 partides. El 1990 va guanyar el fort Torneig Internacional de Salamanca (empatat a punts amb Alfonso Romero).
El 1987 va participar en el torneig Interzonal de Szirak, a Hongria, dins el cicle pel campionat del món d'escacs de 1990, i hi acabà 11è (de 18).
Va participar dos cops com a jugador a les Olimpíades d'escacs, representant França, els anys 1972 i 1974. A les olimpíades entre el 1976 i el 1986, hi anà com a entrenador i capità de l'equip francès.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Miodrag Todorčević» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 juny 2010].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Espanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 2 novembre 2014].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Miodrag Todorčević «benoni.de». Arxivat de l'original el 30 de desembre 2013. [Consulta: 28 setembre 2010]. (alemany)
* ↑ Historial dels Campionats de França (francès)
* ↑ Informació sobre Miodrag Todorčević Arxivat 2007-04-30 a Wayback Machine. al lloc web de la Fundación Ruy López (castellà)
* ↑ Taula del torneig, Salamanca 1990 a brasilbase
* ↑ «Interzonal de Szirak 1987» (en anglès). mark-weeks.com. [Consulta: 15 desembre 2014].
* ↑ Fitxa de Miodrag Todorčević a Olimpbase.org

## Vegeu també

* Llista de Grans Mestres espanyols

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Miodrag Todorčević a «chessmetrics.com». [Consulta: 24 juny 2010]. (anglès)
# Einar Gausel

Einar Johan Gausel (nascut el 30 de novembre de 1963), és un jugador d'escacs noruec, el tercer jugador del seu país en esdevenir Gran Mestre, el 1995.
Tot i que resta inactiu des del febrer de 2019, a la llista d'Elo de la FIDE del febrer de 2022, hi tenia un Elo de 2452 punts, cosa que en feia el jugador número 19 de Noruega. El seu màxim Elo va ser de 2555 punts, a la llista de gener de 1998 (posició 171 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Gausel ha guanyat tres cops el Campionat d'escacs de Noruega, els anys 1992, 1996 i 2001. Va obtenir el títol de GM mercès als seus bons resultats als torneigs de Gausdal el 1990, 1992, i 1994-1995.
El 2001 fou primer, empatat amb Vladimir Chuchelov al gran Obert d'escacs de Cappelle-la-Grande (hi participaven 702 jugadors, amb 92 Grans Mestres i 72 MI’s).
Gausel té també una columna d'escacs al diari d'Oslo Dagbladet, i representa el club d'escacs més gran de Noruega, l'Oslo Schackselskap.

## Estil de joc

L'estil de joc de Gausel és principalment posicional i estratègic. Amb blanques, juga preferentment 1.d4, 1.c4 o 1.Cf3. Amb negres contra 1.e4 juga usualment obertures com la Caro Kann, tot i que de vegades juga també la més especulativa defensa escandinava. Contra 1.d4 acostuma a jugar la defensa eslava o la semieslava.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Einar Gausel» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Noruega"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Einar Gausel «benoni.de». Arxivat de l'original el 2013-12-12. [Consulta: 9 abril 2011]. (alemany)
* ↑ «17e Open International de Cappelle-la-Grande 2001, Classement final» (en francès). cappelle-chess.fr. Arxivat de l'original el 6 de març 2011. [Consulta: 10 abril 2011].

## Enllaços externs

* Estimació Elo d'Einar Gausel a «chessmetrics.com». [Consulta: 23 juliol 2010]. (anglès)