OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Biblioteca Catalana

La Biblioteca Catalana és una col·lecció de llibres publicats per l'Editorial Catalana entre el 1919 i el 1921, dedicada a la publicació d'obres de creació literària d'autors catalans com ara Víctor Català, Joan Pons i Massaveu o Josep M. de Sagarra. El 1923 s'integrà dins de la Biblioteca Literària, de la mateixa editorial.

## Títols de la col·lecció
### 1919

* 1. Joan Pons i Massaveu: L'auca de la Pepa
* 2. Josep Roig i Raventós: Argelaga florida
* 3. Josep M. de Sagarra: Paulina Buxareu
* 4. Claudi Planas i Font: En Pere i altres contes
* 5. Josep Morató i Grau: Arran del cingle
* 6-7. Llorenç Riber: Els sants de Catalunya (vol. I i II)
* 8. Raimon Casellas: Llibre d'històries
* 9. Joaquim Ruyra: Pinya de Rosa (vol. I)
* 10. Gabriel Maura: Aigoforts
* 11. Víctor Català: La Mare Balena
* 12. Prudenci Bertrana: Els herois

### 1920

* 13. Carles Riba (editor) : Llegendari català en vers
* 14. Joaquim Ruyra: Pinya de rosa (vol. II)
* 15-16. Carles Riba (editor) : Un Tros de Paper
* 17. Llorenç Riber: Els sants de Catalunya (vol. III)
* 18. Marquès de Camps (Carles de Camps i d'Olzinelles) : Cortal marí
* 19. Marià Vayreda: La punyalada
* 20. Josep Roig i Raventós: Ànimes atuïdes
* 21. Jaume Massó i Torrents: Croquis pirinencs
* 22. Narcís Oller: Traduccions
* 23. Santiago Rusiñol: Proses triades
* 24. Marià Vayreda: Sang nova (vol. I)

### 1921

* Ànimes Atuïdes, volum publicat l'any 192125. Marià Vayreda: Sang nova (vol. II)
* 26-27-28. Llorenç Riber: Els sants a Catalunya (vol. IV, V i VI)
* 29. Josep Massó i Ventós: La germana
* 30. Josep Carner: La creació d'Eva i altres contes
* 31. Josep Maria de Sagarra: Poemes i cançons
* 32. Josep Maria López Picó: Lleures barcelonins (vol. 54 de la Biblioteca Literària)
* 33. Francesc Pelagi Briz: La panolla (vol. 55 de la Biblioteca Literària)
* 34. Valeri Serra i Boldú: Aplec de rondalles (vol. 57 de la Biblioteca Literària)
* 35. Alfons Maseras: Setze contes (vol. 59 de la Biblioteca Literària)
* 36. Josep Lleonart: El camí errat

## Referències

* ↑ «Biblioteca Catalana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Patrimoni d'Editors i Editats de Catalunya - BNC
* 1 2 Llanas, Manuel - 2011, pàgs. 77-78
* ↑ Llanas, Manuel - 2005: pàgs. 296-297

## Bibliografia

* Llanas, Manuel. L'Edició a Catalunya. Segle XX (fins a 1939). Gremi d'Editors de Catalunya, 2005. ISBN 8493230081.
* LLanas, Manuel; Pinyol, Ramon «El traspàs de l'Editorial Catalana a Antoni López-Llausàs (1924-1925) : context i documents» (pdf). Els Marges [Barcelona], nº 95, Tardor 2011, pàgs. 72-93. ISSN: 2339-8256 [Consulta: 15 setembre 2016].
* Biblioteca Nacional de Catalunya «Biblioteca Catalana». Patrimoni d'Editors i Editats de Catalunya. Biblioteca Nacional de Catalunya [Barcelona] [Consulta: 14 setembre 2016].
# Carrer del Mont (Masarac)

Carrer del Mont és un carrer del municipi de Masarac (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Masarac, a la banda de tramuntana del municipi.
Es tracta d'un conjunt format pels edificis que delimiten el carrer del Mont, en el seu tram inicial des del carrer de la Font en direcció a ponent, fins a arribar al punt d'inflexió del carrer. Els edificis estan disposats seguint el pendent de la via. Són cases entre mitgeres i de planta rectangular, majoritàriament organitzades en dues crugies, amb les cobertes de teula de dues vessants i distribuïdes en planta baixa i pis. Les de la banda de migdia del carrer presenten patis posteriors. Les façanes presenten portals d'arc rebaixat a la planta baixa i finestres rectangulars al pis, amb els emmarcaments d'obra arrebossats. En alguns edificis també hi ha balcons exempts a la planta superior. Les construccions situades al capdamunt del carrer han estat reformades, però encara conserven la tipologia constructiva original. Cal destacar els números 17, 23 i 26 del carrer donat que presenten, a la planta baixa, voltes rebaixades bastides amb pedra i morter de calç des de les que s'accedeix a l'interior, espai en origen destinat al bestiar.
Les construccions estan bastides amb pedra i maó lligats amb morter. Algunes cases presenten els paraments vistos mentre que d'altres els tenen arrebossats i pintats.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer del Mont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Lethrinus ravus

Lethrinus ravus és una espècie de peix pertanyent a la família dels letrínids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 25 cm de llargària màxima.
* 10 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 8 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu entre 8 i 35 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: des de les illes Ryukyu fins a Austràlia i Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Lethrinus ravus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Carpenter, K. E. & J. E. Randall, 2003.
* ↑ Kulbicki, M., N. Guillemot i M. Amand, 2005. A general approach to length-weight relationships for New Caledonian lagoon fishes. Cybium 29(3):235-252.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Randall, J.E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Wûnseradiel

Wûnseradiel (Wonseradeel en neerlandès) és un antic municipi de la província de Frísia, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 11.844 habitants repartits per una superfície de 317,68 km² (dels quals 159,21 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Harlingen i Franekeradeel, a l'est amb Littenseradiel, a l'oest amb Wieringen (Holanda Septentrional) i al sud amb Nijefurd, Bolsward i Wymbritseradiel.
El 2011, es va fusionar amb Bolsward, Nijefurd, Sneek i Wymbritseradiel per formar Súdwest-Fryslân.

## Evolució demogràfica

* 2008 - 11.914
* 2007 - 11.897
* 2006 - 11.891
* 2005 - 11.881
* 2004 - 11.939
* 2003 - 11.931
* 2002 - 11.971
* 2000 - 11.804
* 1974 - 11.729
* 1964 - 12.324
* 1954 - 13.635
* 1880 - 12.863
* 1848 - 9270
* 1796 - 6989
* 1714 - 7483

## Personatges il·lustres

* Menno Simons, fundador de la secta dels mennonites

## Administració

El consistori, després de les eleccions municipals de 2007, estava dirigit pel nacionalista TS Piersma. El consistori constava de 15 membres, compost per:
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 5 escons
* Partit del Treball, (PvdA) 4 escons
* Partit Nacional Frisó, (FNP) 2 escons
* Progresief Wûnseradiel, 2 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 2 escons

## Enllaços externs

* www.wunseradiel.nl Arxivat 2005-06-14 a Wayback Machine.
# Joan Segura i Vila

Joan Segura i Vila (Santa Coloma de Queralt, 30 de juliol de 1928 - Barcelona, 26 d'octubre de 2020) fou un jugador, àrbitre i directiu d'escacs català. El 1992 fou nomenat Àrbitre Internacional per la FIDE.

## Activitat com a jugador

S'inicià al Club Escacs Vic, i es proclamà campió de Vic (1948). Anys més tard, fou campió de Catalunya per equips amb el Club Escacs Paluzie (1960), formà part de la selecció catalana en el Sis Nacions disputat a Saragossa amb participació d'Alemanya, Àustria, Portugal, Itàlia i les seleccions d'Aragó i Catalunya (1964), i guanyà el Torneig Internacional de Santa Coloma de Queralt (1965). Posteriorment, es proclamà campió d'Espanya d'Educación y Descanso amb el Grup d'Escacs Seat.

## Activitat com a directiu

Al llarg de la seva carrera es dedicà especialment a ser directiu en el món dels escacs. Presidí el Club Escacs Vic durant sis anys, i aconseguí que l'equip pugés a la primera divisió. Va ser president de la Federació Catalana d'Escacs, entre 1978 i 1987 la qual cosa li va comportar també una vicepresidència a la Federació Espanyola. Durant el seu mandat, la Federació Catalana d'Escacs va adquirir entitat jurídica pròpia, va adaptar els seus estatuts a la nova normativa de la Generalitat de Catalunya, creà el Circuit Català d'escacs-Copa Generalitat de Catalunya, i propicià els matxs internacionals amb Moscou i França i també amb els escaquistes de la Catalunya Nord. Participà en la publicació d'Escuela de ajedrez para principiantes (2001) i Iniciación al ajedrez (2006), dirigí la revista El Butlletí d'Escacs i col·laborà amb els diaris Avui, Mundo Deportivo i Diari de Barcelona. Rebé la medalla Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1989 i fou nomenat president d'honor de la Federació Catalana d'Escacs. Des del 1995 jugava federat al club gracienc Tres Peons.

## Referències

* 1 2 3 «Ha fallecido Joan Segura Vila». Federació Espanyola d'Escacs, 26-10-2020 [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ «Biografia». Enciclopedia. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ «Fitxa de Joan Segura a la FIDE». FIDE. [Consulta: 27 octubre 2019].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Martín González, Àngel; López Manzano, Antonio. Federació Catalana d'Escacs. FCE: 75 Anys d'Història 1925-2000, 2001, pàg.141. ISBN 84-607-1908-1.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1989. ISBN 84-393-1200-8.
# Casa Gaspar (la Vall de Boí)

La Casa Gaspar és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pagesa constituïda per un edifici d'habitatge, centrat en la parcel·la i un cobert i un paller adossats a la mitgera amb casa Quel.
L'habitatge és de planta complexa, amb una coberta de pissarra amb diversos vessants, careners i aiguafons. Té semisoterrani, dos pisos i golfes i les façanes han sigut estucades recentment.
El paller és de planta rectangular amb coberta a dos vessants, recolzat sobre el camí posterior.
El cobert està adossat a la cas Quel i la seva coberta de pendent únic és continuació de la veïna.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Gaspar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Casa Bosch (Manresa)

Casa Bosch és un edifici del municipi de Manresa (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici de tres plantes. La planta baixa és d'ús comercial i durant diversos anys l'han ocupat entitats bancàries.

## Referències

* ↑ «Casa Bosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Carlos Alberto Fernandes

Carlos Alberto Fernandes (Kinshasa, 8 de desembre de 1979) és un exfutbolista angolès de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Angola.
Pel que fa a clubs, destacà a Boavista FC i Steaua Bucureşti.

## Referències

* ↑ Connelly, Richard. «Angola keeper Carlos adapts to his new surroundings». BBC Sport, 23-01-2010. [Consulta: 12 juliol 2010].
* ↑ «Sudan 2–2 Angola: Former Manchester Utd striker Manucho nets brace for Black Antelopes but Ahmed Bashir double ensures entertaining Group B draw». Goal, 26-01-2012. [Consulta: 6 febrer 2012].
* ↑ Portugal national team data (portuguès)
* ↑ Carlos Alberto Fernandes a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Carlos Alberto Fernandes, Fitxa a Soccerway
* ↑ Perfil a foradejogo
# Carlos Alberto Jordão

Carlos Alberto Jordão, també anomenat Carlão, (Murutinga do Sul, 6 de novembre de 1964) és un exfutbolista brasiler, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Provinent del brasiler Olympia, a l'estiu de 1991 fitxa pel Cadis CF, de la primera divisió espanyola, amb qui va disputar dos partits abans d'abandonar l'entitat al mercat d'hivern d'eixa campanya.

## Referències

* 1 2 «Carlón al Cádiz». La Vanguardia, 27-10-1991. [Consulta: 20 maig 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Carlos Alberto González Príncipe

Carlos Alberto González Príncipe (Vigo, 27 de maig de 1956) és un polític gallec.
És pediatre del Centre de Salut de Teis (Vigo). Professor associat de l'Escola d'Infermeria de Vigo (1980-1982). Membre d'Amnistia Internacional, de Metges del Món i de Mans Unides. Afiliat a la Unió General de Treballadors (UGT). Ha publicat més de 45 assajos de pediatria a Espanya i a l'estranger. Premi Suárez Perdiguero de nutrició infantil. Té quatre fills.
Va militar al PSOE, partit pel qual va ser tinent d'Alcalde (1983-1991 i el 1999), portaveu del Grup Socialista de l'Ajuntament de Vigo (Pontevedra) durant el període 1995-1999. Va ser alcalde de Vigo (1991-1995) en coalició amb el Partit Socialista Gallec-Esquerda Galega i el Bloc Nacionalista Gallec, amb el qual va tenir diverses disputes, diputat al Parlament de Galícia (1990-1993) i senador (1996-2004) on va ser secretari segon en la Comissió de Pressupostos i Viceportaveu a la Comissió d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació.
El gener de 2015 fou expulsat del PSOE, després que critiqués alguns membres del partit amb acusacions de corrupció.

## Referències

* ↑ Punzón, Carlos. «El PSOE expulsa del partido al exalcalde de Vigo Carlos Príncipe» (en castellà). La Voz de Galicia, 06-01-2015. [Consulta: 12 març 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa de Carlos Alberto González Príncep al Senat d'Espanya
# Casa Bech (Palafrugell)

* No s'ha de confondre amb Casa Bech.
La Casa Bech és una obra noucentista de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici plurifamiliar format per tres habitatges, cadascun de dues crugies. Consta de planta baixa, pis i golfes. La gran façana unitària és molt suggerent per la seva organització compositiva i pels diversos detalls ornamentals, amb elements com les tribunes -dues de cantoneres i una de central i la galeria correguda a la planta superior que és totalment oberta i presenta una balustrada i columnes i capitells que també segueixen per sobre de les tribunes.
La distribució dels buits s'ha mantingut excepte a l'habitatge número 80 en què s'han alterat els baixos. Els interiors s'han vist modificats en alguns casos.
La casa número 82 ha estat pintada, sense respectar les pervivències dels colors originals de les veïnes.

## Història

Aquesta casa havia estat caserna de la guàrdia civil fins 1941.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Bech». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Casa Malaparte

La Casa Malaparte és una obra arquitectònica moderna de 1937 atribuïda a l'arquitecte racionalista italià Adalberto Libera i actualment atribuïda al seu amo, l'escriptor Curzio Malaparte, construïda en un penya-segat sobre el Mediterrani, a l'est de Capri, a Itàlia.

## Història

El disseny de la casa fou ideat inicialment per Adalberto Libera el 1937. Malaparte rebutjà l'esquema inicial per considerar-ho racionalista i lineal; comparant-ho amb un búnquer o una presó, a més de llunyà a l'esperit mediterrani. Finalment l'arquitecte i l'escriptor van discutir en començar l'obra, i fou el mateix Malaparte qui amb l'ajuda de paletes locals va dirigir i culminar el projecte.
La Casa Malaparte va estar abandonada durant molt temps després de la mort de Curzio Malaparte. Molt danyada pel temps i pel vandalisme,va realitzar-se un llarg i costós programa de restauració en els anys 1980-90.
Va ser deixada en herència per l'escriptor a la República Popular de la Xina. El llegat va ser impugnat per la família de Malaparte. Va ser el seu renebot, Niccolo Rositani, l'artífex de la restauració i preservació d'aquesta arquitectura excepcional, en la qual nombrosos empresaris italians van participar

## Bibliografia

* V. Savi, J. Bostik, Orfica, surrealistica: Casa Malaparte a Capri i Adalberto Allibera, en «Lotus International» n. 60, 1989, pàg. 6-31)(Veure article) (en italià).
* Giallo Allibera-Malaparte, en: «L'Architettura, cronache i storia» n. 443, 9/1992, pàg. 594-595, (en italià).
* Karl Lagerfeld: Casa Malaparte. Steidl, Göttingen 1998. ISBN 3-88243-564-X, (en alemany)

## Enllaços externs

* Fotos interiors i exteriors
* Plantes i alçats
# Casa Manegat

La Casa Manegat era un habitatge, ara transformat en oficis, de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta quadrada amb planta baixa i dos pisos. S'adscriu a l'estil neogòtic pels elements exteriors (finestres de coronella, arcs conopials, amb motius heràldics, etc) que han estat tractats per l'autor amb una visió molt personal.

## Història

Originàriament fou propietat de Jaume Manegat. Actualment és la seu del Diari de Girona i la nova utilització n'ha canviat l'antiga porta d'arcada per una de rectangular.

## Referències

* 1 2 «Casa Manegat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Casa Farmàcia Suriol

La Casa Farmàcia Suriol és una obra del municipi de l'Arboç inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici té dues façanes, la principal dona de cara a la Plaça i la lateral, al Carrer Major. La façana principal és precedida per un porxo, sostingut per columnes. Els baixos són ocupats per la farmàcia. La resta de l'edifici presenta dues plantes més. El pis noble consta d'un balcó a la banda de la plaça i dos balcons a la façana lateral. Tots ells tenen una gran base, barana de ferro forjat, llinda i una decoració mitjançant motllures. La segona és molt restaurada i presenta tres finestres, dues al carrer Major i una a la Plaça. Damunt hi ha un gran ràfec i una barana.

## Història

D'aquest edifici cal ressaltar la columna de la dreta que aguanta l'edifici, i que data del s. XV abans que el carrer fos obert fins al Portal Nou.

## Referències

* 1 2 «Casa Farmàcia Suriol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Carlos Augusto Ochoa Mendoza

Carlos Ochoa (Apatzingán, 5 de març de 1978) és un futbolista mèxica, que juga de davanter.

## Trajectòria

Va iniciar la seua carrera el 1999 amb el Necaxa, d'on va passar a Tigres. El 2002 marxa al CA Osasuna de la primera divisió espanyola, però al no tindre massa aportació hi va retornar a Tigres. La resta de la seua carrera ha prosseguit en equips mexicans: Querétaro FC, Chiapas, CF Monterrey, Guadalajara o Santos Laguna, entre d'altres.

## Selecció

Ha estat internacional amb Mèxic en deu ocasions, tot marcant un gol. Hi va participar en la Copa d'Or de la Concacaf del 2002.

## Referències

* ↑ «Cerda regresa a Tigres; Ochoa se va a Santos» (en castellà). Mediotiempo.com, 26-05-2011. Arxivat de l'original el 2011-05-29. [Consulta: 26 maig 2011].
* ↑ «Carlos Ochoa's Senior International Goals». Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 2 gener 2018].
# Castell de Miranda do Douro

El castell de Miranda do Douro és un castell portuguès de Miranda do Douro, a Trás-os-Montes. Actualment és part de l'Àrea de promoció turística de les muntanyes.

## Referències

* ↑ «Castelo de Miranda do Douro / Castelo e cerca urbana de Miranda do Douro» (en portuguès). Sistema de Informação para o Património Arquitetónico. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ Alves, Francisco Manuel. Memórias arqueológico-históricas do Distrito de Bragança, ou, Repositório amplo de notícias corográficas, hidro-orográficas, geológicas, mineralógicas, hidrológicas, bio-bibliográficas, hiráldicas, etimológicas, industriais e estatísticas interessantes tanto à história profana como ecelsiástica do Districto de Bragança (en portuguès brasiler). Câmara Municipal de Bragança/Instituto Português de Museus--Museu do Abade de Baçal, 1981. ISBN 978-972-95125-7-5.

## Enllaços externs

* Castell de Miranda do Douro (IGESPAR) (portuguès)
# Casimiro Esteve

Casimiro Esteve fou un polític valencià, alcalde d'Alacant durant la Primera República Espanyola. Fou nomenat alcalde en substitució del dimitit Ramón Lagier en el moment en què una flota de vaixells de cantonalistes de Cartagena va assetjar el port d'Alacant. Aleshores el ministre de la governació Eleuterio Maisonnave Cutayar el va destituir i el va substituir per un home de la seva confiança, Juan Leach Giró. Un cop conjurat el perill, però, ja no recuperaria l'alcaldia.

## Referències

* ↑ González, Damián A.; Heras, Manuel Ortiz; Garzón, Juan Sisinio Pérez. La Historia, lost in translation?: Actas del XIII Congreso de la Asociación de Historia Contemporánea (en castellà). Ediciones de la Universidad de Castilla La Mancha, p. 1033. ISBN 978-84-9044-265-4.
* ↑ Constitucional", Un Redactor de "El. Las fragatas insurrectas y el bombardeo de Alicante: reseña de los sucesos ocurridos en esta ciudad desde el 20 de julio de 1873 hasta el 31 de octubre del mismo año (en castellà). Imp. de Gossart y Seva, 1873, p. 102-104.
# Cascades Bridal Veil (Sabie)

Les cascades Bridal Veil són unes cascades que es troben als afores de Sabie, Mpumalanga (Sud-àfrica). Fan 146 m d'altura.
Estan situades als afores de Sabie i són accessibles amb cotxe, amb estacionament i zona de pícnic en els terrenys de SAFCOL (South African Forestry Company). Des d'allà, hi ha un sender fàcil que recorre el paisatge arbust durant uns 1 km (15 minuts a peu) directament cap a les cascades.

## Referències

* ↑ http://www.world-waterfalls.com

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Cascades Boti

Les cascades Boti són unes cascades bessones situades a Boti, a Manya Krobo, a la regió oriental de Ghana.
Aquestes cascades bessones es denominen «dona» i «home».

## Localització

Es troba a 17 km al nord-est de Koforidua, la capital de la regió oriental. És a poc més de 30 minuts amb cotxe de Koforidua i més de 90 minuts d'Accra segons els mitjans de transport.

## Referències

* ↑ «Boti falls» (en anglés). GhanaWeb.
* ↑ «How to get there» (en anglés). DearGhana. Arxivat de l'original el 2021-10-22. [Consulta: 2 febrer 2018].

## Vegeu també

* Llista de cascades