OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alessandro Stradella

Antonio Alessandro Boncompagno Stradella (Bolonya, 3 de juliol de 1643 - Gènova, 25 de febrer de 1682) va ser un compositor italià del Barroc.

## Biografia

No se sap gaire sobre les seves primeres etapes de la vida, però va néixer al si d'una família aristocràtica, va estudiar a Bolonya i a l'edat de 20 anys ja era famós com a compositor gràcies a un encàrrec de la reina Cristina de Suècia. El 1667 es va traslladar a Roma, on va compondre copiosament, sobretot música sacra, i va començar a viure una vida dissoluta. Amb un amic va tractar de fer una estafa amb diners de l'Església Catòlica Romana, però va ser descobert. Per aquest motiu va haver de fugir de la ciutat, tornant-hi molt més tard quan pensava que estava segur. Per desgràcia, els seus nombrosos assumptes desafortunats amb les dones van començar a crear-li enemics entre els poderosos homes de la ciutat, i va haver de sortir de Roma per sempre.
El 1677 es va traslladar a Venècia, on va ser contractat per un poderós noble com a tutor de música per a la seva esposa. Com es podia esperar, Stradella en poc temps es va convertir en l'amant d'aquesta dona, i va haver de fugir en ser descobert. Però aquesta vegada el noble va contractar un grup d'assassins per perseguir-ho i matar-lo, encara que van fallar en el seu encàrrec. Després Stradella va marxar a Gènova, on va escriure òperes i cantates. Lamentablement es va involucrar de nou en assumptes de faldilles, i aquesta vegada l'assassí contractat va complir la seva comesa apunyalant Stradella fins a matar-lo.

## Obra

Stradella va ser un compositor molt influent en el seu temps, si bé la seva fama va ser eclipsada després per Corelli, Vivaldi i d'altres. La seva major aportació a la música és probablement el fet d'haver creat el concerto grosso. Encara que Corelli hagi publicat primerament la seva obra amb aquest títol (Concerto Grosso Op. 6), Stradella clarament utilitza el format anterior en un dels seus Sonate di viole. Ja que els dos es coneixien, és probable que hi hagi hagut una influència directa.
Stradella va escriure almenys sis òperes, així com nombroses cantates i oratoris. També va compondre 27 peces instrumentals, la majoria per a cordes i baix continu.
La seva atrafegada vida i la mort sagnant de la qual va ser víctima, van donar sens dubte una bona història per a una òpera sobre la seva vida. Tres compositors han fet òperes de la seva vida, sent el més famós Friedrich von Flotow amb el seu Alessandro Stradella (Hamburg, 1844).
El novel·lista nord-americà Francis Marion Crawford també va escriure una gran novel·la romàntica, titulada Stradella (Macmillan, 1909).

## Dedicatòria musical

El compositor de Trieste Giuseppe Sinico, li va dedicar una òpera que porta el seu nom en l'època del Romanticisme.

## Referències

* "Alessandro Stradella", a The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. Londres, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2

## Enllaços externs

* Alessandro Stradella al Grove Concise Dictionary of Music, 1994, Oxford University Press
# Erzsébet Németh

Erzsébet Németh (Magyarkeresztúr, 10 de febrer de 1953), de casada Csajbók, és una ex-jugadora d'handbol hongaresa que va competir entre les dècades de 1960 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, fou quarta en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del món d'handbol, de bronze el 1975 i 1978, i de plata el 1982. Durant la seva carrera esportiva jugà un total de 230 partits amb la selecció nacional.
A nivell de clubs jugà al Csornai SE (1967-1973), Ferencvárosi TC (1973-1985) i Tatabányai Bányász (1986-1987). El 1978 va guanyar la lliga hongaresa.

## Referències

* ↑ «Erzsébet Németh-Csajbók Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2013. [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ Women Handball World Championship 1975 Soviet Union 03-13.12 Winner East Germany a todor66.com
* ↑ Women Handball World Championship 1978 in Czechoslovakia 30.11-10.12 Champion East Germany a todor66.com
* ↑ Women Handball World Championship 1982 in Czechoslovakia 30.11-10.12 Champion East Germany a todor66.com
* ↑ Válogatott játékosok rangsora - női a kezitortenelem.hu
# Martin Turnovský

Martin Turnovský (Praga, 29 de setembre de 1928 - Viena, 19 de maig de 2021) va ser un director d'orquestra txec naturalitzat austríac.

## Biografia

Va estudiar a l'Acadèmia de Música de Praga amb l'exdirector principal de l'Orquestra Filharmònica Txeca Karel Ančerl, i més tard amb George Szell. El 1958 va guanyar el primer premi al concurs internacional de direcció orquestral de Besançon (França).
Del 1963 al 1966 va ser director principal de la Radio-Sinfonie-Orchesters de Plzeň i, posteriorment, durant dues temporades va ser director principal de la Staatskapelle Dresden i director musical general del Semperoper a Dresden (1966 - 1968). Del 1960 al 1968 també va ser director permanent de l'Orquestra Filharmònica Txeca i director permanent de l'Orquestra Filharmònica de Brno.
Martin Turnovsky és un dels directors més famosos de Txecoslovàquia. Ha realitzat enregistraments en disc amb l'Orquestra Filharmònica Txeca i l'Orquestra Simfònica de Praga; el seu enregistrament de la quarta simfonia de Bohuslav Martinů va rebre el "Gran Premi del Disc".
Després de la invasió de Txecoslovàquia per part de les tropes del Pacte de Varsòvia després de la primavera de Praga a l'agost del 1968, va emigrar a Àustria on va ser naturalitzat. Hi dirigí diverses orquestres i esdevingué director de l'Òpera d'Oslo (1975 - 1980) i director musical de l'Opera de Bonn (1979 - 1983). Ha participat en produccions d'òpera per a la Deutsche Oper Berlin, el Staatsoper Stuttgart, la Royal Opera d'Estocolm, el Capitol Theatre de Tolosa i l'Opera Nacional de Gal·les, entre d'altres.
Turnovsky ha col·laborat amb, entre d'altres:
* l'Orquestra Filharmònica de Nova York
* l'Orquestra de Cleveland
* l'Orquestra Simfònica de Detroit
* l'Orquestra Filharmònica de Londres
* l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Baviera
* l'Orquestra de la Suisse Romande
* l'Orquestra Simfònica de Viena
* Orquestra Simfònica de Bamberg
* Orquestra Simfònica de Toronto
* Orquestra Simfònica de la Ciutat de Birmingham
* la Royal Liverpool Philharmonic Orchestra
* l'Orquestra Simfònica Metropolitana de Tòquio.
Després de la Revolució de Vellut de 1989, va tornar a Praga i va passar a ser director principal de l'Orquestra Simfònica de Praga del 1992 al 1996.

## Mort

Martin Turnovsky va morir el 19 de maig de 2021 a l'edat de 92 anys a Viena (Àustria).

## Referències

* ↑ «Martin Turnovský (1928-2021)» (en txec). www.klasikaplus.cz. [Consulta: 20 maig 2021].
* ↑ (anglès)Biographie de Martin Turnovsky par Aryeh Oron (agost 2005)
* ↑ «concert à la Beethovenhalle de Bonn» (en alemany)), 01-06-2008. Arxivat de l'original el 2015-12-05. [Consulta: 27 maig 2021].
# Mesó omega

El mesó omega (ω) és un mesó neutre en càrrega elèctrica i sabor format a partir d’una superposició d’un parell de quarks u - anti-u i d –anti-d. Forma part del nonet de mesons vectorials i en models fenomenològics de la força nuclear, s'intercanvia entre els hadrons, juntament amb els mesons pi i els mesons rho.

## Propietats

El mode de desintegració més comú per al mesó ω és π$^+$π$^0$π$^−$ amb una probabilitat del 89,2 ± 0,7%, seguit de π$^0$ γ al 8,34 ± 0,26%.
| Nom de la partícula | Símbol de la partícula | Símbol de l'antipartícula | contingut Quark | Massa de repòs (MeV / c ²) | Isoespín $^G$ | J | S | C | B ' | Temps de vida mitjà (s) | Normalment decau a (> 5% de les decadències) |
| Mesó omega | ω (782) | autom. | (uu$^¯$+dd$^¯$)/√2 {\textstyle {\frac {u{\bar {u}}+d{\bar {d}}}{\sqrt {2}}}} | 782,66 ± 0,13 | 0 $^−$ | 1 $^{−−}$ | 0 | 0 | 0 | (7,58±0,11)×10$^{−23}$ | π$^+$ + π$^0$ + π$^−$ o bé π$^0$ + γ |
La composició en quarks dels mesons ω pot considerar-se com una mescla entre els estats u${\overline {u}}$, d${\overline {d}}$ i s${\overline {s}}$, però és gairebé un estat simètric u${\overline {u}}$-d${\overline {d}}$ pur. Això es pot mostrar desconstruint la funció d'ona del ω en les seves components de sabor. Veiem que els mesons ω i Φ són mescles de les funcions d'ona SU(3) de la següent maneraː
    $\omega =\psi _{8}\sin \theta +\psi _{1}\cos \theta$,
    $\phi =\psi _{8}\cos \theta -\psi _{1}\sin \theta$,
on $\theta$ és l'angle de mescla nonet,
    $\psi _{1}={\frac {u{\overline {u}}+d{\overline {d}}+s{\overline {s}}}{\sqrt {3}}}$ i
    $\psi _{8}={\frac {u{\overline {u}}+d{\overline {d}}-2s{\overline {s}}}{\sqrt {6}}}$.
Es pot calcular l'angle de barreja en què els components es desacoblen completament arctan⁡ 1/√3 ≈35.3$^∘${\textstyle \arctan {\frac {1}{\sqrt {3}}}\approx 35.3^{\circ }}, que gairebé correspon al valor real calculat a partir de les masses dels mesons ω i Φ, que és de 35 °. Per tant, el mesó ω és gairebé d'estat purament simètric u${\overline {u}}$-d${\overline {d}}$.

## Referències

* ↑ Gell-Mann, M. California Inst. of Tech., Synchrotron Laboratory [Pasadena, CA], 15-03-1961, pàg. 24. DOI: 10.2172/4008239.
* ↑ Ne'eman, Y. Nuclear Physics [Amsterdam], 26, 2, 8-1961, pàg. 222–229. Bibcode: 1961NucPh..26..222N. DOI: 10.1016/0029-5582(61)90134-1.
* 1 2 Zyla, P. A. «Particle listing - ω(782)». Particle Data Group. [Consulta: 9 juny 2021].
* ↑ Amsler, C. «15. Quark Model». Particle Data Group, 01-08-2019. [Consulta: 9 juny 2021].
# Kenkichi Ando

Kenkichi Ando (japonès: 安藤謙吉) (Ena, 3 de maig de 1950) és un aixecador japonès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on disputà, sense sort, la prova del pes gall del programa d'halterofília. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa categoria del programa d'halterofília.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món d'halterofília, de plata el 1970 i 1971 i de bronze el 1976 i 1978. Als Jocs Asiàtics guanyà la medalla d'or el Teheran 1974 i la de bronze el Bangkok 1970.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Kenkichi Ando». [Consulta: 2 agost 2021].
# Emerson Norton

Emerson Norton (Kansas City, 16 de novembre de 1900 - Seminole, 10 de març de 1986) va ser un atleta estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la prova del decatló del programa d'atletisme.
El 1925 guanyà el campionat indoor de l'IC4A del salt d'alçada.

## Millors marques

* Decatló. 6.117 punts (1924)

## Referències

* 1 2 3 «Emerson Norton Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 23 maig 2018].
# Mokobé

Mokobé Traoré (nascut el 24 de maig de 1976 a Vitry-sur-Seine, França) i més conegut com a Mokobé, és un raper francès d'origen malià que forma part del col·lectiu musical 113 juntament amb Brocal'K i AP i dins del projecte musical més gran Mafia K-1 Fry. La seva carrera musical en solitari es compon de dos àlbums: Mon Afrique (2007) i Africa Forever (2011).
Els pares de Mokobé eren maliano-senegalès (el pare) i maliano-mauritana (la mare).
El seu primer àlbum en solitari Mon Afrique va ser una col·laboració amb David Tayorault a Abidjan i es va publicar l'11 de juny de 2007.
El seu segon àlbum Africa Forever va incloure col·laboracions amb Soprano, Nathalie Bleue, Oumou Sangare, Despo Rutti, Fode Baro, J-Mi Sissoko, Jah Cure, Mbaye Dieye Faye, Soumbill i Apocalypse.

## Àlbums amb 113

* 2000: Les Prínceps de la ville (platí certificat)
* 2002: 113 fout la merde (or certificat)
* 2003: Dans L'urgence (reeditat) (or certificat)
* 2005: 113 Degrés (or certificat)
* 2010: Universel

## Singles

| Any | Títol | Posició a França | Àlbum |
| 2007 | "C'est dans la joie"(amb Patson) | 9 | Mon Afrique |
| 2011 | "Oulala" (amb Yorobo) | 29 | Africa Forever |
| 2014 | "CDouxDeh" | 117 |
| 2014 | "Getting Down" (amb P-Quadrat) | 17 |
| 2015 | "Wesh (#TuMeDisDesWesh) "(amb Gradur) | 8 |
| 2016 | "J'ai trop dansé" | 42 |
| 2018 | "Wakanda" | 11 |

## Referències

* ↑ «AfricaHit: Mokobé oeuvre avec Diam's, Manu Chao, Salif Keita, Youssou N'Dour & DJ Lewis». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 octubre 2018].
# Hippohyus

Hippohyus és un gènere extint de mamífers artiodàctils de la família dels súids que visqueren al subcontinent indi entre el Miocè superior i el Pliocè superior.

## Descripció

Aquest animal era de mida i aparença comparables a les d'un senglar. Les dents molars tenien la corona alta (hipsodòncia), amb esmalt rugós, i les premolars posteriors allargades i curtes. El crani tenia una estructura primitiva, amb el front pla, els ossos nasals engrandits, la cavitat orbitària relativament central i un arc zigomàtic més aviat robust, amb l'arrel jugal originada a l'altura de la quarta premolar.
La característica dental més insòlita d'Hippohyus eren els extraordinaris plecs dels cons i dels cònuls, que formen un laberint complicat a les superfícies de desgast pel desenvolupament dels plecs en profunditat. El nom genèric Hippohyus destaca el tipus de desgast dental, que recorda el dels hipopòtams.

## Classificació

Les primeres restes d'aquest animal foren trobades en estrats pliocens de l'Índia i descrits per Falconer i Cautley el 1847 com a Hippohyus sivalensis. L'altra espècie del gènere Hippohyus és H. deterrai, de l'Índia i el Pakistan.
Hippohyus representa una forma de súids més aviat particular i comprèn algunes formes amb molars particularment hipsodontes i els característics plecs d'esmalt a les molars.

## Referències

* ↑ Entrada «Hippohyus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 11 abril 2023].
# Ester Edström

Ester Maria Edström (Västerås, 5 de setembre de 1892 – Estocolm, 30 de juny de 1945) va ser una saltadora sueca que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 disputà la prova de palanca de 10 metres del programa de salts, on quedà eliminada en la primera ronda.

## Referències

* ↑ «Ester Edström Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de maig 2011. [Consulta: 24 juny 2017].
* ↑ Ester Edström. Comitè Olímpic Suec
# Redwan al-Kashif

Radwan al-Kashif (àrab : رضوان الكاشف) (6 d'agost de 1952 – 5 de juny de 2002) va ser un director de cinema egipci progressista, va néixer a El Caire. Va començar com a assistent de Youssef Chahine i Daoud Abdel Sayed, després va signar el seu primer llargmetratge el 1993, Leh ya banafsieg, premiat al Festival Internacional de Cinema del Caire. Les seves altres dues pel·lícules estan marcades pel coneixement del paisatge egipci i per la poesia.

## Filmografia

* 1993 : Leh ya banafsieg
* 1998 : Arak el-balah
* 2001 : al Saher

## Premis

* 1998 Festival dels Tres Continents : premi del públic per Arak el-balah

## Notes i referències

* ↑ Radwan el Kashef a elcinema.com
* ↑ «Festival 1998». Festival des 3 Continents..
# Banc Nacional d'Àustria

El Banc Nacional d'Àustria, més conegut pel seu nom oficial, Oesterreichische Nationalbank (OeNB, literalment "Banc Nacional Austríac") és el membre austríac de l'Eurosistema i va ser l'autoritat monetària d'Àustria des del 1923 fins al 1938 i del 1945 al 1998, responsable de l'emissió del xíling austríac.
Va començar a operar l'1 de gener de 1923 amb l'assistència econòmica proporcionada a Àustria per l'Organització Econòmica i Financera de la Societat de Nacions, substituint el Banc Austrohongarès pel seu nom que recordava el de l'entitat predecessora del Banc Austrohongarès fundada el 1816. va ser liquidat després de l'Anschluss el març de 1938 i restablert el juliol de 1945 en finalitzar la segona guerra mundial.
L'OeNB és una societat anònima regida per una disposició legislativa especial. La totalitat del seu capital de 12 milions d'euros està en poder del govern federal austríac des del maig de 2010, amb els drets dels accionistes exercits pel ministre de Finances.

## Referències

* ↑ «Organization - Oesterreichische Nationalbank (OeNB)». OeNB. Arxivat de l'original el 2 July 2017. [Consulta: 21 gener 2016].
* ↑ Weidner, Jan. «The Organisation and Structure of Central Banks» (PDF). Katalog der Deutschen Nationalbibliothek, 2017.
# Mahmoud Namdjou

Mahmoud Namdjou (en persa: محمود نامجو) (Rasht, Iran 1918 - Teheran 1989) fou un aixecador iranià, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Carrera esportiva

Va participar, als 29 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on aconseguí guanyar un diploma olímpic en finalitzar cinquè en la prova masculina de pes gall (-56 kg.). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) aconseguí guanyar la medalla de plata en aquesta mateixa prova, un metall que es transformà en bronze en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia).
Al llarg de la seva carrera guanyà sis medalles en el Campionat del Món d'halterofília, tres d'elles d'or, així com dues medalles en els Jocs Asiàtics, una d'elles d'or.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mahmoud Namdjou» (en anglès). Sports Reference. Arxivat de l'original el 2011-09-18. [Consulta: 1r novembre 2013].
# Emil Hirschfeld

Emil Hirschfeld (Gdańsk, 31 de juliol de 1903 - Berlín, 23 de febrer de 1968) va ser un atleta alemany, especialista en el llançament de pes i disc, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en la prova del llançament de pes. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, disputà dues proves del programa d'atletisme. Fou quart en la prova del llançament de pes i catorzè en la de llançament de disc. El 1928 establí dos rècords del món del llançament de pes.

## Millors marques

* Llançament de pes. 16,08 m (1928), Rècord del Món
* Llançament de disc. 46,08 m (1932)

## Referències

* 1 2 3 4 «Emil Hirschfeld Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2012. [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ Emil Hirschfeld a trackfield.brinkster.net
# Eohip

Els eohips (Eohippus) són un gènere extint de mamífers perissodàctils de la família dels èquids que visqueren a Nord-amèrica durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units i Mèxic. Es troben a l'origen del llinatge evolutiu que acabaria conduint als cavalls. Eren animals herbívors de la mida d'un tapir. A diferència dels seus parents actuals, que presenten un sol dit completament format i diversos de vestigials, tenien quatre dits a les potes del davant i tres a les potes del darrere. El seu hàbitat natural eren les zones d'aiguamolls. Durant un temps, Eohippus fou considerat sinònim d'Hyracotherium.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eohippus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 1 juny 2023].
* ↑ Langin, K. «How many toes do horses have? A new study suggests a radical number: five» (en anglès). Science, 23 gener 2018. [Consulta: 1 juny 2023].
* ↑ «eohippus». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ Froehlich, 2002, p. 141.

## Bibliografia

* Froehlich, D. J. «Quo vadis eohippus? The systematics and taxonomy of the early Eocene equids (Perissodactyla)» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 134, 2, 2002, pàg. 141-256. DOI: 10.1046/j.1096-3642.2002.00005.x.
# Anyang

Anyang (xinès: 安阳, pinyin: Anyang, transcripció antiga: Anyang) és una ciutat-prefectura d'1.012.000 habitants, situada al nord de la província de Henan, a la República Popular de la Xina. Segons el cens del 2020 tenia 5.477.614 habitants. És un centre miner (hulla), siderúrgic i agrícola, situat als contraforts dels Taihang Shan, que s'ha desenvolupat en part per raó de la seva situació vora el ferrocarril que l'enllaça amb Pequín.

## Geografia

El municipi nivell prefectura d'Anyang (安阳市, Ānyáng Shì) té una superfície de 7.413 km², amb una població de 5.477.614 habitants. Limita amb els municipis de Puyang a l'est, Hebi i Xinxiang al sud, i les províncies de Shanxi i Hebei l'oest i al nord, respectivament. A l'oest del municipi, es localitzen les muntanyes Taihang, mentre que la plana del nord de la Xina s'estén cap a l'est, el Huang He, o riu Groc, que travessa la ciutat d'Anyang. El districte municipal té una superfície de 543,6 km² i una població urbana d'1.012.000 habitants.

## Clima

Anyang presenta una precipitació anual mitjana de 606,1 mm, una temperatura anual mitjana de 13,6 °C i una pressió baromètrica anual mitjana de 1.001,5 hPa.

## Història

Va ser la capital de la dinastia Shang, instituïda per Pangeng, el 1300 aC; perdurà fins a l'any 1027. Les excavacions del segle xx han revelat l'extraordinària categoria de la civilització del bronze xinesa. Cal citar sobretot les peces de bronze anomenades Shang; també la ceràmica blanca. S'ha descobert l'arxiu de les inscripcions màntiques damunt closques de tortuga –més de 100.000 peces–, que representa la primera mostra de l'escriptura xinesa. Al palau i a les tombes reials, s'han trobat restes de sacrificis humans.

## Administració

El municipi d'Anyang, de nivell prefectura, administra quatre districtes, una ciutat de nivell municipi, i quatre municipis:
* Districte de Beiguan (北 关 区)
* Districte de Wenfeng (文峰 区)
* Districte de Yindu (殷 都 区)
* Districte de Long'an (龙 安 区)
* Ciutat de Linzhou (林 州市)
* Municipi d'Anyang (安阳 县)
* Municipi de Tangyin (汤阴县)
* Municipi de Hua (滑县)
* Municipi de Neihuang (内黄县)

## Referències

* ↑ «China: Hénán - Henan province» (en anglès). [Consulta: 27 novembre 2023].
* 1 2 «Anyang». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ "安阳概况 (Informació general)", Anyang Henan News.org, consultat el 21 de setembre de 2007. (anglès)
* ↑ "General Information" Arxivat 2007-06-17 a Wayback Machine., Anyang Henan News.org, consultat el 21 de setembre de 2007.
# Ettore Caffaratti

Ettore Caffaratti (Milà, 12 de maig de 1886 – Milà, 9 de gener de 1969) va ser un genet italià que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar tres proves del programa d'hípica. En la prova de concurs complet per equips guanyà la medalla de plata, mentre en les de concurs complet individual i salts d'obstacles per equips guanyà la de bronze.
Va lluitar a la Primera i Segona Guerra Mundial i va ser condecorat amb la Medalla de Plata del Valor Militar.

## Referències

* 1 2 «Ettore Caffaratti Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2012. [Consulta: 13 setembre 2017].