OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramón Gil Roldán

Ramón Gil-Roldán y Martín (Santa Cruz de Tenerife, 28 de febrer de 1881 - 23 d'octubre de 1940) fou un polític, advocat, periodista i escriptor canari. Era d'idees republicanes i autonomistes.
Llicenciat en Dret per la Universitat de Sevilla (1906), va ser mestre nacional, advocat, catedràtic de Dret Romà i Història del Dret en la Universitat de la Laguna i president de la Junta d'Obres del Port de Santa Cruz de Tenerife (1931-1933), així com Diputat a Corts a les eleccions generals espanyoles de 1931 pel Partit Republicà Radical De Tenerife, i president de la Mancomunitat Provincial Interinsular de Santa Cruz de Tenerife fins a 1936.
En 1908 va participar en l'Assemblea De Tenerife, i va defensar la Llei de Cabildos Insulars de 1912. Es va oposar a la divisió provincial, i va defensar l'autonomia de Canàries, participant en l'intent d'elaboració d'un estatut d'autonomia, frustrat per la Guerra Civil Espanyola.
En 1915 actuà com a mestre de cerimònies en la inauguració del Teatre Leal, a San Cristóbal de La Laguna. Va escriure peces com El Crimen de Arguayo o el poema de La Tierra y la Raza (inclosa en la Cantata del Mencey Loco).

## Enllaços externs

* Ramón Gil Roldán a l'Enciclopèdia Guanche.
# Reculada

Reculada és una partida rural del terme municipal de Gavet de la Conca, (antic terme de Sant Serni), al Pallars Jussà.
El lloc és al sud-oest del poble de Sant Serni, a l'esquerra de la Noguera Pallaresa, quasi a l'extrem sud-oest del terme municipal, al nord de los Caus. És en el coster que davalla des del poble de Sant Serni cap al sud-oest, en direcció al Canal de Gavet, que té en aquest lloc el seu final: la Central hidroelèctrica de Reculada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
Viccionari
# Recuperació de vapors

La recuperació de vapors és el procés de recuperar els vapors de la gasolina i altres combustibles, de manera que no s'escapin a l'atmosfera terrestre. Això es fa per exemple en omplir el dipòsit del cotxe a una gasolinera, per reduir els fums nocius i potencialment explosius. Normalment s'utilitza la pressió negativa creada dins del dipòsit de combustible subterrani al succionar-ne el líquid, per tornar a aspirar els vapors cap endins. Es fa per uns forats just al costat de la tovera i circulen a través d'unes mànegues especials que tenen un circuit de tornada.
La recuperació del vapor també s'utilitza en la indústria química per treure i recuperar els vapors de tancs d'emmagatzematge. Els vapors poden ser o bé perillosos, o bé tenir prou valor per a ser recuperats. El procés consisteix en un sistema de ventilació tancada de l'espai buit del tanc d'emmagatzematge cap a una unitat de recuperació de vapors (URV), on es recuperen els vapors retornant-los cap al procés, o bé són destruïts, normalment per oxidació.

## Nota

* ↑ Suzana Pereira Nunes; Klaus-Viktor Peinemann. Membrane Technology: In the Chemical Industry. John Wiley & Sons, 5 març 2007, p. 103–. ISBN 978-3-527-60859-1.
# Rei Amador

El rei Amador és una figura carismàtica de la història de São Tomé i Príncipe. Fou el dirigent de la revolta dels angolars esclaus de 1595, i està representat per la tradició – sobretot després de la independència en 1975 – com « el rei dels angolars », mentre que sembla que no n'era ni una cosa ni l'altra.
Va néixer esclau a l'illa de São Tomé, – no es coneix pas la seva data de naixement – va prendre la direcció d'un aixecament dels angolars i s'autoproclamà « rei de Sao Tomé » .Entre 1596 i 1596 va controlar gairebé tota l'illa, però els portuguesos van controlar la insurrecció i el 4 de gener de 1596 va ser capturat, condemnat a presó i assassinat pels portuguesos.
La seva efígie figura actualment en les figures de bitllets de 5.000 dobres. Es tracta d'una creació contemporània atribuït al pintor Pinásio Pina, ja que no hi ha cap retrat conegut d'Amador. Fou inaugurada en 2004, any internacional de les commemoracions de Lluita Contra Esclavitud i la seva Abolició, pel Secretari General de les Nacions Unides, Kofi Annan. En honor seu el 4 de gener és considerada festa nacional a São Tomé i Príncipe.

## Referències

* ↑ «Rei Amador». Arxivat de l'original el 2013-03-16. [Consulta: 8 abril 2016].

## Bibliografia

* Izequiel Batista de Sousa, São Tomé et Principe de 1485 à 1755 : une société coloniale : du Blanc au Noir, L'Harmattan, Paris, 2008, 374 p. ISBN 978-2-296-06022-7 (texte remanié d'une thèse de doctorat d'Histoire soutenue à l'Université de Paris 1 en 1998)
* (portuguès) Fernando de Macedo, Teatro do imaginário angolar de S. Tomé e Príncipe, Cena Lusófona, Coimbra, 2000, 142 p. ISBN 972-982811-3

## Enllaços externs

* « Le 'Roi Amador' de São Tome, précurseur de l'abolitionnisme africain » Arxivat 2018-06-13 a Wayback Machine. (article de Popo Klah a Afrocentricité)
* (portuguès) « A verdadeira origem do célebre Rei Amador, líder da revolta dos escravos em 1595 » (article de Gerhardt Seibert a PIÁ, n.26, gener 2005)
# Revestiment de coure sense electrodes

El revestiment de coure sense electrodes és un procés químic que diposita una capa uniforme de coure a la superfície d'un substrat sòlid, com ara metall o plàstic. El procés consisteix a submergir el substrat en una solució d'aigua que conté sals de coure i un agent reductor com el formaldehid.
A diferència de la galvanoplastia, els processos de galvanoplastia en general no requereixen passar un corrent elèctric a través del bany i el substrat; la reducció dels cations metàl·lics en solució a metàl·lics s'aconsegueix per mitjans purament químics, mitjançant una reacció autocatalítica. Així, el revestiment electroless crea una capa uniforme de metall independentment de la geometria de la superfície, a diferència de la galvanoplastia que pateix una densitat de corrent desigual a causa de l'efecte de la forma del substrat sobre el camp elèctric a la seva superfície. A més, el revestiment electroless es pot aplicar a superfícies no conductores.

## Procés

En una formulació típica del procés, les superfícies a recobrir s'imprimeixen amb un catalitzador de pal·ladi i després s'immergen en un bany que conté ions de coure., que es redueixen pel formaldehid a través de les reaccions globals
    2HCHO + 2OH− → 3H 2 (gas) + 2CO 2 + 2e$^-$
    Cu2+ + 2e$^-$ → Cu (metal).

## Aplicacions

El revestiment de coure electroless s'utilitza en la fabricació de plaques de circuits impresos (PCB), en particular per a la capa conductora a les parets dels forats passants i vies.

## Referències

* ↑ «Electroless Copper Plating - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 8 juny 2023].
* ↑ «Electroless Copper Plating» (en anglès). https://dl.asminternational.org.+[Consulta: 8 juny 2023].
* ↑ Baudrand, Don. «Electroplating/Electroless Plating for Electronic Applications» (en anglès). Products Finishing. https://www.pfonline.com.+[Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ «Metallization for Flexible Circuits | DuPont» (en anglès). https://www.dupont.com.+[Consulta: 8 juny 2023].
# Revolta de Perpinyà

La Revolta de Perpinyà fou un dels episodis de la Croada contra la Corona d'Aragó. El maig de 1285 la ciutat de Perpinyà havia de ser presa i consolidada com a punt de partida per a la invasió, car la seva situació a la plana rossellonesa i la seva proximitat a la frontera amb el Regne de França en feien un enclavament essencial.

## Antecedents

El Papa Martí IV, que havia succeït Climent IV va declarar al rei Pere el Gran privat dels seus regnes a causa de la intervenció catalana a Sicília arran de les Vespres Sicilianes, i donà la investidura com a rei d'Aragó, rei de València i Comte de Barcelona el 27 d'agost de 1283 a Carles I d'Anjou, segon fill del rei Felip III de França, sent coronat el 27 de febrer de 1284 a París.
L'exèrcit croat va sortir de Perpinyà el 13 de maig de 1285 en direcció als Pirineus, acampant al Voló, però en trobar una forta resistència al Coll de Panissars i la vila de Montesquiu, es va retirar fins a Perpinyà.

## Desenvolupament militar

Felip III de França va voler assegurar Perpinyà, i va enviar Ramon Roger de Pallars, aliat del Rei de França, qui va voler parlamentar amb els ciutadans més destacats de la ciutat, que foren segrestats i els seus béns confiscats, cosa que provocà la revolta de la ciutat.
Quan les tropes franceses, mil cavallers acompanyats de ballesters i llancers, els defensors de la ciutat els van atacar amb les seves ballestes i llençant pedres, i els croats van creure que Pere el Gran es trobava a la ciutat. Felip l'Ardit va enviar a la ciutat Eustaqui de Beaumarchais i Roger Bernat III de Foix, els quals van negociar la rendició a canvi del perdó i queviures per als croats, o ser assetjats, condicions que els ciutadans van acceptar.

## Conseqüències

Pocs dies després, la ciutat d'Elna també es revoltà, però fou assetjada i cremada. Finalment els croats van creuar els Pirineus pel Coll de la Maçana i va acampar davant les muralles de Peralada, que en aquella època era el quarter general de Pere el Gran, on s'havia retirat per tal de no veure's encerclat als Pirineus.

## Referències

* ↑ F. Xavier Hernández, Història militar de Catalunya
* ↑ Jerónimo Zurita: Anales de Aragón Arxivat 2009-04-13 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Ernest Delamont: Histoire du roussillon (francès)
# Riu Zbrutx

El riu Zbrutx (ucraïnès: Збруч; rus: Збруч) és un riu afluent del Dnièster al nord d'Ucraïna. La seva longitud és de 247 km, i la seva conca hidrogràfica abasta uns 3330 km². Una part del seu curs marca el límit entre les províncies de Ternòpil i Khmelnitski.
Entre 1772 i 1918, el Zbrutx va marcar la frontera entre la Rússia Imperial i l'Imperi Austrohongarès. Entre 1920 i 1939 va passar a convertir-se en la línia fronterera entre la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques i Polònia.

## Fonts

* Enciclopèdia geogràfica d'Ucraïna, en 3 volums. Comitè de redacció: Oleksandr Mefòdievitx Marínitx i altres. Enciclopèdia d'Ucraïna (editorial), 1989

## Enllaços externs

* (polonès) Zbrucz Arxivat 2012-03-07 a Wayback Machine. al Diccionari geogràfic del Regne de Polònia (1895)
# Riera de Santa Coloma

La riera de Santa Coloma és un dels afluents de la Tordera que recorre la plana de la Selva.
La riera neix a les Guilleries i discorre de nord-oest cap a sud-est fins a passar Riudarenes i llavors gira bruscament cap al sud-oest fins a la seva desembocadura a la Tordera, a l'alçada de Fogars, en total uns 33 km. Drena, amb dificultat, una conca de 324 km$^2$ a la plana de la Selva.
El seu entorn està catalogat dins del Pla d'Espais d'Interès Natural de la Generalitat de Catalunya, amb el codi SCR.
Travessa els termes de Sant Hilari Sacalm, Santa Coloma de Farners, Riudarenes, fa la partió de Massanes i Maçanet de la Selva, i Fogars de la Selva.
Els seus afluents més importants són:
* La riera de Castanyet.
* La riera d'Esplet.
* La riera de Vilarràs.
* La riera de l'Esparra.
* La riera de Santa Maria o de Caldes.
* La séquia de Sils, construïda per al desguàs dels estanys de Sils.
* La riera de Massanes.

## Referències

* ↑ «Riera de Santa Coloma». Diputació de Barcelona. [Consulta: 26 novembre 2023].

## Vegeu també

* El Bagís
# Riu Siva

El Siva - (rus) Сива - és un riu de Rússia, un afluent per la dreta del riu Kama. Passa pel krai de Perm i per la República d'Udmúrtia.
Té una llargària de 206 km i una conca de 4.870 km². Discorre en direcció sud-oest. Passa prop de la ciutat de Votkinsk, rep per la dreta el Votka i de seguida conflueix amb el riu Kama. Està glaçat normalment des de la segona quinzena d'octubre fins a abril.
# Reithrodontomys bakeri

Reithrodontomys bakeri és un rosegador de l'estat de Guerrero (Mèxic). Pertany al subgènere Aporodon i és molt proper a R. microdon. R. bakeri es diferencia de la subespècie de R. m. wagneri en el fet que té les orelles més llargues i el crani més gran.
L'any 2000 es trobaren alguns exemplars d'aquesta espècie a Filo de Caballo (Guerrero) i més tard alguns més a Omiltemi, a 25 km de distància. Aquests llocs es troben a centenars de quilòmetres de diverses subespècies de R. microdon: 250 km de R. m. wagneri a la Ciutat de Mèxic, 320 km de R. m. albilabris a l'Estat d'Oaxaca, i 700 km de R. m. microdon a Chiapas. Tot i que els exemplars de Guerrero estan genèticament a dins del grup R. microdon, les diferències eren tan grans que Bradley et al. (2004) els descrigueren com a nova espècie. És possible que les tres subespècies de R. microdon també siguin espècies a part.
R. bakeri pertany a la fauna vertebrada endèmica de la Sierra Madre del Sur de Guerrero, una serralada aïllada de clima estable. A més de salamandres, anurs, llangardaixos, serps i ocells, també hi ha un conill endèmic (conill d'Omilteme) i una subespècie de l'esquirol volador d'Amèrica meridional, Glaucomys volans guerrerensis.

## Bibliografia

* Bradley, R. D.; Mendez-Harclerode, F.; Hamilton, M. J.; Ceballos, G. 2004. A New Species of Reithrodontomys from Guerrero, Mexico. Occasional Papers, Museum of Texas Tech University, 231: i+1-12.
# Ricard de la Casa Pérez

Ricard de la Casa Pérez (Barcelona, 27 de febrer de 1954) és un professor i escriptor català resident a Andorra. Especialitzat en ciència-ficció fou un dels editors de la revista no professional (fanzine) BEM (1990-2000) i també un dels principals impulsors del portal BEM on Line. Va ser president de l'Associació espanyola de Ciència-ficció i Fantasia (AEFCF) a mitjans dels anys noranta del segle passat. L'any 2017 va donar la seva biblioteca particular, de més de 2000 llibres dedicats a la ciència-ficció, a la Biblioteca Rector Gabriel Ferraté de la Universitat Politècnica de Catalunya Barcelona Tech (UPC). Ha dirigit tallers d'escriptura creativa a La Massana i Andorra la Vella (entrevista a Radio i Televisió d'Andorra, El Periòdic d'Andorra.

## Publicacions

* Més enllà de l'equació QWR. Lleida: Pagès, 1992. ISBN 978-84-7935-100-7
* Sota Pressió. Lleida: Pagès, 1996. ISBN 978-84-7935-347-6
* Els altres mons de la literatura catalana. Editor: Víctor Martínez-Gili. Barcelona: Galaxia Gutenberg, 2005 (antologia de narrativa fantàstica i especulativa). ISBN 9788481093483
* El día que hicímos la transición. Co-escrit amb Pedro Jorge Romero Publicada en varies antologies. La primera: Visions 1997. Antologia espanyola de fantasia i ciència-ficció editada per l'Associació espanyola de ciència-ficció i fantasia (AEFCFT). ISBN 8492336609 (ISBN 9788492336609).

## Premis i reconeixements

* Accèssit al Premi Juli Verne de Ciència-Ficció
* Premi Domingo Santos.
* Finalista Premi Sidewise.

## Referències

* ↑ www.bemonline.com
* 1 2 3 Cens d'artistes Arxivat 2014-06-06 a Wayback Machine. del Govern d'Andorra
* ↑ «Ricard de la Casa». web. Fórum Andorra. Arxivat de l'original el 6 de juny 2014. [Consulta: 4 juny 2014].
«Términus Trantor» (en castellà).

## Enllaços externs

* Ricard de la Casa Pérez a AND'Art
# Resolució 1009 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1009 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 10 d'agost de 1995. Després de reafirmar totes les resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides sobre els conflictes a l'antiga Iugoslàvia, en particular les resolucions 981 (1995), 982 (1995), 990 (1995) i 994 (1995), el Consell va exigir la Govern de Croàcia observar estrictament les resolucions del Consell de Seguretat després d'una ofensiva de l'Exèrcit Croat iniciada el 4 d'agost de 1995.
El Consell va declarar que Croàcia no havia complert els requisits del Consell de Seguretat elaborats abans del mes. Es va expressar preocupació sobre les violacions de l'embargament d'armes i va lamentar que s'haguessin trencat les converses a Ginebra. Es va destacar la importància d'un acord negociat conjuntament amb el reconeixement mutu dels estats a l'antiga Iugoslàvia. L'ofensiva a gran escala que Croàcia va començar contra els serbis ètnics el 4 d'agost augmentava el conflicte i era lamentable. Es va tornar a condemnar la destrucció dels objectius civils, i es va notar que s'havien comès violacions del dret internacional humanitari i que les persones que fugien es trobaven en una situació greu. Els drets de la població sèrbia local havien de ser protegits, alhora que el Consell condemnava la violència contra el personal de les Nacions Unides que va donar lloc a tres morts.
Actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell de Seguretat va exigir que Croàcia posés fi a totes les accions militars immediatament i respectés els drets dels serbis locals, permetent l'accés a la regió pel Comitè Internacional de la Creu Roja i les organitzacions humanitàries, el retorn dels refugiats i persones desplaçades, respectant la situació del personal de les Nacions Unides, i portant a la justícia qualsevol persona responsable dels atacs contra la UNPROFOR. Es va recordar a totes les parts les seves obligacions en virtut de la Resolució 816 (1993) i aspirar a una solució negociada que garantís els drets de totes les comunitats en les converses sota els auspicis de la Conferència internacional sobre l'antiga Iugoslàvia.
Finalment es va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que presentés un informe al Consell dins de tres setmanes després de l'aprovació de la present resolució sobre la seva aplicació i les implicacions de la situació sobre la Operació de les Nacions Unides de Restauració de Confiança a Croàcia. També es considerarien altres mesures per garantir el compliment de la Resolució 1009.

## Referències

* ↑ Ramcharan, B. G.. The International Conference on the Former Yugoslavia: official papers, Volume 1. BRILL, 1997, p. 1172. ISBN 978-90-411-0429-8.
* ↑ Trbovich, Ana S. A legal geography of Yugoslavia's disintegration. Oxford University Press US, 2008, p. 312. ISBN 978-0-19-533343-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Guerra de la independència croata

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Roberto Bettega

Roberto Bettega (Torí, Piemont, 27 de desembre de 1950) és un exfutbolista italià.
El seu club de sempre fou la Juventus, on començà a les categories inferiors. Als 19 anys fou cedit una temporada al Varese FC a la Serie B i posteriorment jugà al primer equip durant 13 temporades. En total disputà 326 partits de lliga al club, marcant 129 gols, guanyant set títols de lliga entre 1972 i 1982, a més de la Copa de la UEFA de 1977 i dues copes d'Itàlia. També fou màxim golejador de la lliga italiana de futbol la temporada 1979-80.
El 1975 fou cridat a la selecció italiana per primer cop per a un partit enfront Finlàndia. Fou convocat per al Mundial de 1978 però una lesió de lligaments al genoll li impedí disputar el Mundial de 1982. Disputà 42 partits amb la selecció, marcant 19 gols.
Els darrers anys jugà a la NASL al club Toronto Blizzard.

## Estadístiques

| Clubs | Clubs | Clubs | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Continental | Continental | Total | Total |
| Temporada | Club | Comp. | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols |
| 1971/72 | 14 | 10 | 4 | 1 | 5 | 4 | 23 | 15 |
| 1972/73 | 27 | 8 | 8 | 1 | 7 | 2 | 42 | 11 |
| 1973/74 | 24 | 8 | 5 | 2 | 2 | 0 | 31 | 10 |
| 1974/75 | 27 | 6 | 10 | 3 | 10 | 1 | 47 | 10 |
| 1975/76 | 29 | 15 | 3 | 2 | 4 | 1 | 36 | 18 |
| 1976/77 | 30 | 17 | 4 | 1 | 12 | 5 | 46 | 23 |
| 1977/78 | 30 | 11 | 4 | 2 | 7 | 2 | 41 | 15 |
| 1978/79 | 30 | 9 | 9 | 2 | 2 | 0 | 41 | 11 |
| 1979/80 | 28 | 16 | 4 | 0 | 8 | 1 | 40 | 17 |
| 1980/81 | 25 | 5 | 8 | 3 | 4 | 3 | 37 | 11 |
| 1981/82 | 7 | 5 | 4 | 2 | 3 | 1 | 14 | 8 |
| 1982/83 | 27 | 6 | 7 | 1 | 6 | 1 | 40 | 8 |
| Totals carrera | Totals carrera | Totals carrera | 395 | 152 | 73 | 22 | 81 | 27 | 549 | 201 |
Selecció d'Itàlia :
| Any | Partits | Gols |
| 1975 | 2 | 0 |
| 1976 | 7 | 8 |
| 1977 | 5 | 6 |
| 1978 | 12 | 3 |
| 1979 | 2 | 0 |
| 1980 | 10 | 1 |
| 1981 | 3 | 1 |
| 1982 | 0 | 0 |
| 1983 | 1 | 0 |
| Total | 42 | 19 |

## Referències

* ↑ Handelsblatt, Düsseldorf, Germany. «Fußball Italien: Bettega wird neuer Sportdirektor bei "Juve"». Handelsblatt.com, 22-12-2009. [Consulta: 29 abril 2010].
* ↑ Di Maggio, Roberto. «Roberto Bettega - Goals in International Matches» (en anglès). Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 09-11-2002. [Consulta: 27 desembre 2013].
# Roca Cagalera (la Pobla de Claramunt)

* Aquest article tracta sobre Roca Cagalera (La Pobla de Claramunt). Vegeu-ne altres significats a «Roca Cagalera (Capmany)».
La Roca Cagalera és una muntanya de 384 metres que es troba al municipi de la Pobla de Claramunt, a la comarca de l'Anoia.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Resolució 1317 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1317 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 5 de setembre de 2000. Després de recordar les resolucions 1270 (1999), 1289 i 1313 (2000) sobre la situació a Sierra Leone, el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Sierra Leone (UNAMSIL) fins al 20 de setembre de 2000.
El mandat de la UNAMSIL va ser revisat i augmentat dues vegades en el moment de l'adopció de la Resolució 1317. El secretari general Kofi Annan, en el seu sisè informe sobre Sierra Leone, va recomanar una extensió de sis mesos al mandat de la UNAMSIL i un augment del component militar a 20.500 i 260 observadors militars.

## Referències

* 1 2 «Security Council extends mandate of Sierra Leone mission until 20 September». United Nations, 05-09-2000.
* ↑ Annan, Kofi. «Sixth report of the Secretary-General on the United Nations Mission in Sierra Leone». United Nations, 24-08-2000.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Guerra Civil de Sierra Leone

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Roca ultramàfica

Les roques ultramàfiques (també anomenades roques ultrabàsiques, malgrat que els dos termes no són completament equivalents) són roques ígnies i roques metamòrfiques amb molt baix contingut en sílice (menys del 45%), generalment >18% MgO, altes en FeO, baixes en potassi, i estan compostes generalment en més d'un 90% de minerals màfics (de color fosc i rics en magnesi i ferro). El mantell geològic està compost de roques ultramàfiques.
El terme "roques ultrabàsiques" és més inclusiu, ja que inclou roques ígnies amb baix contingut de sílice que poden estar no extremadament enriquides en Fe i Mg, com les carbonatites i les roques ígnies ultrapotàssiques.
* Classificació de les roques ultramàfiques (ol-opx-cpx).
* Classificació de les roques ultramàfiques (ol-px-hbl).

## Referències

* ↑ «Ultramàfic». Diccionari de Geologia.
* ↑ «Ultramafic-rock» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 febrer 2019].
* ↑ «Earth Mantle» (en anglès). Science Direct. [Consulta: 3 febrer 2019].
* ↑ «Mineral deposit - Formation of mineral deposits» (en anglès). Enciclopèdia Britànica. [Consulta: 3 febrer 2019].
# Rodaba

Rodaba és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Rodaba angulipennis Moore, 1888
* Rodaba violalis Caradja in Caradja & Meyrick, 1937

## Referències

* ↑ Nuss, M. «GlobIZ search», 2003–2011. [Consulta: 29 desembre 2018].
# Rourera de Jaumot

La Rourera de Jaumot és un bosc del terme municipal del Pont de Suert, dins de l'antic terme de Llesp, de la comarca de l'Alta Ribagorça. És al nord-oest del Pont de Suert, al nord i damunt de la cruïlla de les carreteres N-230 i L-500. És al nord de la borda de Cotori i de la capella del Pla del Tor, a ponent del Quero de Cotori i del camp d'Espot.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya