OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Víctor Gómez Perea

Víctor Gómez Perea (Olesa de Montserrat, 1 d'abril de 2000) és un futbolista professional català que juga com a lateral dret pel Sporting Braga de la Lliga portuguesa de futbol.

## Carrera

Nascut a Olesa de Montserrat, Baix Llobregat, Catalunya, va començar la seva carrera a l'Escola de Futbol Olesa 87 (EFO 87), i posteriorment va jugar pel RCD Espanyol, el FC Barcelona i el CF Damm abans de tornar amb els pericos el 2015. Va fer el seu debut com a professional amb l'equip B el 25 de març de 2017 a l'edat de només 16 anys, apareixent en una segona part com a substitut de Carles Soria en una derrota 0 a 2 a casa contra el Vila-real CF B (Segona Divisió B).
Va ser un jugador recurrent durant la temporada 2017–18, amb el seu equip ascendint a Tercera Divisió, i va marcar el seu primer gol com a professional el 13 de maig de 2018; marcant l'únic gol de l'equip en una victòria en casa contra el CF Pobla de Mafumet. El 3 d'agost d'eixe mateix any va renovar fins al 2025.
Va arribar al primer equip, fent el seu debut a La Liga, el 20 d'octubre de 2019; començant de titular en una derrota 0 a 1 en casa contra el Vila-real CF. Va acabar la temporada jugant 21 partits en total, però l'equip va descendir.
El 10 de setembre de 2020, Gómez fou cedit al CD Mirandés de Segona Divisió per la temporada 2020–21. Va marcar-hi el seu primer gol com a professional el 10 d'octubre, el segon del seu equip en un 2–0 a fora contra el CE Sabadell FC.
El 20 d'agost de 2021, Gómez fou cedit per un any al Màlaga CF de segona divisió, on es reuniria amb l'entrenador que havia tingut al Mirandés, José Alberto.
El 29 de juny de 2022, Gómez fou cedit de nou, amb opció de compra, al Sporting Braga de la Lliga portuguesa de futbol Va fer el seu debut el 8 d'agost quan s'iniciava la temporada amb un empat a casa per 3–3 contra l'Sporting CP, en el qual va patir una lesió a la cuixa dreta i va ser retirat abans del descans.

## Referències

* ↑ «Espanya sub 19 convoca Eric Garcia i Víctor Gómez». La Bústia, 16-03-2019. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «El camí de Víctor Gómez, una de les perles de l'Espanyol» (en castellà). La Vanguardia, 27-10-2019. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «El 'mini-submarí' sorgeix a superfície» (en castellà). Vavel, 26-03-2017. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «Un triomf per a tancar la lliga» (en castellà). Diario La Grada, 13-05-2018. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «Víctor Gómez renova fins al 2025» (en castellà). RCD Espanyol, 03-08-2018. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «Millora insuficient» (en castellà). Marca, 20-10-2019. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «Víctor Gómez, cedido al CD Mirandés» (en castellà). RCD Espanyol, 10-09-2020. [Consulta: 10 setembre 2020].
* ↑ «Víctor Gómez, cedido al Málaga CF» (en castellà). RCD Espanyol, 20-08-2021. [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ O.R. «Víctor Gómez, al Braga cedit amb opció de compra - 29 juny 2022». [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Víctor Gómez de baixa entre três a quatro semanas» (en portuguès). Record, 08-08-2022. [Consulta: 16 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Perfil a transfermarkt.com (anglès)
* Perfil a Mondedufoot (francès)
* Perfil a Soccerway (anglès)
# Frederick Winters

Frederick Winters (1872 - ?) fou un aixecador de pes estatunidenc que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1904, a Saint Louis.
En la prova del concurs complet guanyà la medalla de plata en quedar segon darrere Oscar Osthoff.

## Referències

* «Frederick Winters» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-16. [Consulta: 23 agost 2012].
* Perfil
# Max Wolf (gimnasta)

Max Wolf va ser un gimnasta i atleta estatunidenc que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla de plata en la prova per equips del programa de gimnàstica, com a membre de l'equip New York Turnverein junt a Emil Beyer, John Bissinger, Arthur Rosenkampff, Julian Schmitz i Otto Steffen. També disputà les proves gimnàstiques del concurs complet i triatló, on fou 51è i 54è respectivament; i el triatló del programa d'atletisme, on fou 63è.

## Referències

* ↑ «Max Wolf Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2010. [Consulta: 10 octubre 2015].
# José Maria Aira Lindoso

José Maria Aira Lindoso (Ponferrada, 14 de març de 1976) és un exfutbolista lleonès que ocupà la posició de defensa, i posteriorment fa d'entrenador de futbol.

## Trajectòria

Va començar a destacar a la SD Ponferradina, d'on va ser captat pel Deportivo de La Corunya. Al conjunt gallec va romandre quatre anys entre el primer equip i el filial, tot i que tan sols va jugar dos partits de lliga. L'estiu del 1999 fitxa pel CD Tenerife, i un any després, pel Racing de Ferrol, on esdevé titular, jugant 41 partits i marcant 2 gols.
La temporada 01/02 recala a l'Sporting de Gijón, on només passa un any abans de marxar al Polideportivo Ejido. Al club andalús hi roman tres campanyes, en les quals la seua aportació aniria de més a menys: el primer any és titular indiscutible (41 partits), al segon en juga 18 i al tercer tan sols hi apareix en nou ocasions.
L'estiu del 2005 retorna al Racing de Ferrol, on recupera un lloc a l'onze titular. El seu equip perd la categoria i Aira marxa al CD Lugo, que milita entre la Segona B i la Tercera Divisió. En total, acumulà fins a 182 partits a la categoria d'argent.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Aira
# Cristian Osvaldo Álvarez

Cristian Osvaldo Álvarez (Buenos Aires, 9 de gener de 1978) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de defensa i migcampista. Té la nacionalitat espanyola.
Comença a destacar al Lanús, del seu país natal, on juga entre 1998 i 2002. Després d'una breu estada a l'Arsenal de Sarandí, dona el salt a la competició espanyola al fitxar pel Racing de Santander. No comptaria massa al quadre càntabre, sent cedit al Córdoba CF i al CD Tenerife, equips on té més aportació.
La temporada 06/07 retorna al Racing de Santander, jugant 23 partits i marcant un gol, i a l'any següent fitxa pel Córdoba, amb qui serà titular a la Segona Divisió.
L'estiu del 2009 retorna al seu país per jugar de nou a l'Arsenal de Sarandí.
# Draft de l'NBA del 1980

El draft de l'NBA del 1980 va ser el 10 de juny del 1980.

## Primera ronda

* = All-Star
* = Hall of Fame
| Nº | Jugador | Nacionalitat | Equip de l'NBA | Universitat/club anterior |
| 1 | Joe Barry Carroll (C) | Estats Units | Boston Celtics (dels Detroit, cedit als Golden State) | Purdue |
| 2 | Darrell Griffith (SG) | Estats Units | Utah Jazz | Louisville |
| 3 | Kevin McHale (PF) | Estats Units | Golden State Warriors (cedit als Boston) | Minnesota |
| 4 | Kelvin Ransey (PG) | Estats Units | Chicago Bulls | Ohio State |
| 5 | James Earl Ray (PF) | Estats Units | Denver Nuggets | Jacksonville |
| 6 | Mike O'Koren (SF) | Estats Units | New Jersey Nets | North Carolina |
| 7 | Mike Gminski (C) | Estats Units | New Jersey Nets (dels Portland via San Diego) | Duke |
| 8 | Andrew Toney (SG) | Estats Units | Philadelphia 76ers (dels Indiana) | Southwestern Louisiana |
| 9 | Michael Brooks (SF) | Estats Units | San Diego Clippers | La Salle |
| 10 | Ronnie Lester (PG) | Estats Units | Portland Trail Blazers | Iowa |
| 11 | Kiki Vandeweghe (SF) | Estats Units | Dallas Mavericks | UCLA |
| 12 | Mike Woodson (SF) | Estats Units | New York Knicks | Indiana |
| 13 | Rickey Brown (C) | Estats Units | Boston Celtics (cedit als Golden State) | Mississippi State |
| 14 | Wes Matthews (PG) | Estats Units | Washington Bullets | Wisconsin |
| 15 | Reggie Johnson (PF) | Estats Units | San Antonio Spurs | Tennessee |
| 16 | Clarence Whitney | Estats Units | Kansas City Kings | NC State |
| 17 | Larry Drew (PG) | Estats Units | Detroit Pistons | Missouri |
| 18 | Don Collins (SG) | Estats Units | Atlanta Hawks | Washington State |
| 19 | John Duren (PG) | Estats Units | Utah Jazz | Georgetown |
| 20 | Bill Hanzlik | Estats Units | Seattle SuperSonics | Notre Dame |
| 21 | Monti Davis (SF) | Estats Units | Philadelphia 76ers | Tennessee State |
| 22 | Chad Kinch (SG) | Estats Units | Cleveland Cavaliers | UNC-Charlotte |
| 23 | Carl Nicks (PG) | Estats Units | Denver Nuggets | Indiana State |

## Jugadors notables no escollits

| Nº | Jugador | Nacionalitat | Equip de l'NBA | Universitat/club anterior |
| 24 | Larry Smith (C) | Estats Units | Golden State Warriors | Alcorn State |
| 25 | Jeff Ruland (PF) | Estats Units | Golden State Warriors | Iona |
| 35 | Rick Mahorn (PF) | Estats Units | Washington Bullets | Hampton Institute |
| 37 | Butch Carter (SG) | Estats Units | Los Angeles Lakers | Indiana |
| 58 | Kurt Rambis (PF) | Estats Units | New York Knicks | Santa Clara |
| 75 | Rory Sparrow (PG) | Estats Units | New Jersey Nets | Villanova |
| 141 | Lorenzo Romar (PG) | Estats Units | Golden State Warriors | Washington |
# Misho Amoli

Misho Amoli (Sofia, 2 de desembre de 1991), més conegut en línia com Misho, és un youtuber, model, boxejador i ballarí de dembow resident a EEUU.
Quan era adolescent es va traslladar a Madrid, on va començar a crear contingut sobre moda i sabatilles esportives a Instagram i, més endavant, va fer el salt també a YouTube i altres plataformes digitals com Twitch i TikTok. Va començar en el món de la moda quan va obrir el seu primer bloc titulat Back To Minimal on en pocs mesos va aconseguir més de 250.000 subscriptors. Més tard va decidir abandonar el projecte per centrar-se principalment en YouTube i Instagram. A principis de 2021 va començar amb la seva sèrie més important de YouTube, anomenada ¿Cómo viste la gente?, on mostra com es vesteix al carrer a diferents llocs del món. El mateix any va publicar l'EP titulat Sample sessions, compost de set temes amb diverses mostres de soul, jazz, reggae i música clàssica.
Va participar a La Velada del Año III, una competició de boxa organitzada per Ibai Llanos, en substitució de Viruzzz (Victor Melida). Va perdre el combat amb el xilè Shelao (Cristian Salvans) en la categoria de superpes (havien pactat un màxim de 99 kg de pes).

## Referències

* ↑ Europa Press. «Misho Amoli, el influencer que marca la diferencia y del que todo el mundo habla» (en castellà).
* ↑ Madrid Diario. «Misho Amoli y sus videos de moda por toda la capital» (en castellà).
* ↑ Farfetch. «Prada Sneakers: A Sizing, Fit and Styling Guide» (en angles).
* ↑ Vanity Teen. «Misho Amoli: The Only Mistake Is Not Trying» (en angles).
* ↑ Pause. «Get Shopping Inspiration from Misho Amoli’s Fashion Wishlist» (en angles).
* ↑ Estrella Digital. «Misho Amoli y su "Cómo viste la gente?" que está arrasando en YouTube» (en castellà).
* ↑ El Caribe. «Misho Amoli presenta su primer EP "Sample Session"» (en castellà).
* ↑ Exposito, Adrian Gomis. «Misho Amoli: The Only Mistake Is Not Trying Vanity Teen 虚荣青年 Lifestyle & New Faces Magazine» (en anglès britànic), 22-09-2021. [Consulta: 9 març 2022].
# Madame a des envies

La senyora té desitjos (en francès: Madame a des envies) és un curtmetratge dirigit per Alice Guy-Blaché estrenat l'any 1907.

## Argument

Una dona embarassada s'asseu amb el seu marit al banc d'un parc, al costat d'una nena que menja una piruleta acompanyada pel seu pare. Mentre aquest està distret llegint el diari, la protagonista agafa la piruleta de les mans de la nena i surt corrents, seguida pel seu marit. A continuació, veiem un primer pla de la dona menjant-se la piruleta en expressió d'èxtasi. Quan el pare i la nena arriben a recriminar les seves accions a la protagonista, el seu marit comença a discutir amb el pare fins que aquest es va. Tot seguit, la dona i el seu marit arriben al costat d'un home assegut a una cadira llegint el diari amb una copa d'absenta al costat. La dona agafa la copa de la taula, se la beu i surt de pla, deixant l'home atònit quan intenta prendre un glop i la troba buida.
La parella es troba amb un captaire que menja una arengada, i de nou la dona la hi pren de les mans i fuig mentre se la menja, causant una baralla entre l'home i el seu marit. Després es creuen amb un venedor ambulant, a qui la dona pren la pipa i comença a fumar, un altre cop provocant un altercat entre el venedor i el seu marit. Finalment, els dos arriben a un camp de cols i el marit comença esbroncar la dona per les seves accions, fins al punt de donar-li una empenta que la fa caure sobre una de les cols, sobre el qual acaba naixent el seu nadó, gràcies al qual tornen a reconciliar-se.

## Valor històric

Alice Guy va ser una pionera en l'ús del cinema com un mitjà narratiu, en comptes de recórrer al cinema d'atraccions. La pel·lícula va introduir una nova visió de la figura de la dona al mitjà cinematogràfic. Davant la tradicional passivitat que havia acompanyat la figura de la mare, Alice Guy proposa una representació de la maternitat plena de vitalitat. Els desitjos irrefrenables de la dona esdevenen el fil conductor de la història, la dona esdevé un personatge que es deixa emportar per la voluntat de consumar els seus plaers sense la necessitat d'una figura masculina, que esdevé gairebé accessòria en la forma del marit que porta el cotxet. El film és una de les primeres instàncies de la perspectiva de gènere penetrant a la comèdia cinematogràfica.

## Referències

* ↑ «Madame a des envies (C) (1907)» (en castellà). [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ Millán Lasheras, Eva. Alice Guy (1873-1968) y el nacimiento de los relatos cinematográficos (tesi) (en castellà). Zaragoza: Universidad de Zaragoza, novembre de 2019, p. 13-14.
* ↑ Masoliver, Marta Selva «Escenarios de transnacionalidad y perspectiva de género en las obras de las cineastas». TSN. Transatlantic Studies Network: Revista de Estudios Internacionales, 3, 5 (Enero-junio 2018), 2018, pàg. 91–102. ISSN: 2444-9792.
# Solidarity Forever

Solidarity Forever (Solidaritat per sempre) és un himne sindical escrit en 1915 per Ralph Chaplin, la melodia de la qual pové de la cançó tradicional americana John Brown's Body i l'himne The Battle Hymn of the Republic. Tot i haver estat escrita com a cançó per als Treballadors Industrials del Món (IWW), altres moviments sindicals com ara l'AFL–CIO l'han adoptat com a pròpia. Encara és comú cantar-la a manifestacions i reunions i assemblees sindicals dels Estats Units, Austràlia i Canadà.
# Mites (Szymanowski)

Mites, op. 30, és una obra per a violí i piano escrita per Karol Szymanowski l'any 1915 i estrenada un any després per Paweł Kochański al violí i el compositor al piano. Està dedicat a l'esposa de Kochański, Zofia Kochańska. La primera part de Mythes va ser interpretada per Paweł Kochański i el mateix Szymanowski a Kíev el 5 d'abril de 1915. L'obra sencera es va poder escoltar sencera per primera vegada interpretada pels mateixos intèrprets a Uman el 10 de maig de 1916.
Van ser creats a la primavera de 1915 en col·laboració amb el violinista Paweł Kochański, durant l'estada del compositor a Zarudzie. A més, aquest conjunt està escrit al mateix temps que Mètopes op. 29 (1915) i Màscares op. 34 (1915-1916), obres per a piano amb les quals forma una mena de trilogia mediterrània, representativa d'aquest període dels anys 1910 en què el compositor, alliberat dels models alemanys, troba el seu estil personal.
Els Mites consisteixen tres poemes programàtics en miniatura basats en la mitologia grega. La peça es va inspirar molt en els viatges anteriors del compositor a Sicília i el nord d'Àfrica i en la música impressionista.
L'obra es considera una fita important en l'escriptura del violí del segle XX i va ser molt admirada pels contemporanis de Szymanowski, com Béla Bartók i Serguei Prokófiev. Compta amb un ús intensiu de tècniques avançades de violí, i el tercer moviment conté uns quarts de to.
El 21 de novembre de 1921 va ser interpretada a Budapest per Joseph Szigeti al violí i Béla Bartók al piano.
L'actuació sol durar uns vint minuts.
* La fontaine d'Arethuse (La font d'Aretusa)
* Narcisse (Narcís)
* Dryades et Pan (Dríada i Pan)

## Referències

* 1 2 «Myths Op. 30 - Karol Szymanowski». .

## Enllaços externs

* Mites, op. 30: Partitura lliure a l'IMSLP.
* Rice University: Karol Szymanowski's Musical Language in "Myths" per a violí i piano, op. 30 de Hyojin Ahn, presentació de la tesi, maig de 2008
# Frank Dundr

Frank Dundr (Sonneberg, 25 de gener de 1957) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980. Nascut com a Frank Butz el 1977 es casà i agafà el cognom de la seva dona. Fins al 1973 s'havia centrat en les proves de llançament de l'atletisme.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la competició de quàdruple scull del programa de rem. Formà equip amb Karsten Bunk, Uwe Heppner i Martin Winter.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or en el quàdruple scull al Campionat del Món de rem, el 1977 i 1978, així com els campionats nacionals de 1977 i 1978.

## Bibliografia

* Kluge, Volker. Das grosse Lexikon der DDR-Sportler : die 1000 erfolgreichsten und populärsten Sportlerinnen und Sportler aus der DDR, ihre Erfolge und Biographien (en alemany). Berlin: Schwarzkopf & Schwarzkopf, 2000, p. 77. ISBN 3-89602-348-9.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Frank Dundr». [Consulta: 24 agost 2022].
* ↑ «Rudern - Weltmeisterschaften. Doppelvierer - Herren». [Consulta: 24 agost 2022].
* ↑ «Deutsche Sprintmeisterschaften (Herren - Teil 4)». [Consulta: 24 agost 2022].
# Christine Flear

Christine Flear (nascuda Leroy; n. 22 d'abril de 1967) és una jugadora d'escacs francesa, que té el títol de Mestre Internacional Femení des de 1986.

## Resultats destacats en competició

Ha guanyat cinc vegades el Campionat de França femení (els anys 1985, 1991, 1994, 1998 i 1999) i va quedar-ne subcampiona tres vegades (1996, 1997 i 2002).
Va participar en diverses olimpíades d'escacs, les darreres l'Olimpíada d'escacs de 1998 i l'Olimpíada d'escacs de 2000.

## Vida personal

El 1986, es va casar amb Glenn Flear, un Gran Mestre anglès. Viuen a França prop de Montpeller i tenen dos fills.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Christine Flear» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ «33rd Chess Olympiad 1998 Women». chess-results.com.
* ↑ «34th Chess Olympiad 2000 Women». chess-results.com.
# Moissei Eljaschoff

Moissei Zacharowits Eljaschoff (24 de juny de 1870 – 1919) fou un mestre d'escacs letó. Era el germà gran del Dr. Israel Isidor Elyashev, el primer crític literari en ídix.
El 1902 va guanyar un matx contra Carl Carls (3 : 1) a Berlel. Empatà als llocs 3r-6è a Hanover 1902 (13è DSB Congress, Haupturnier B, el guanyador fou Leo Fleischmann), fou 2n rere Hans Fahrni a Coburg 1904 (14è DSB Congress, Haupturnier B), fou 3r a Múnic 1904 (Quadrangular, el campió fou Rudolf Spielmann), empatà als llocs 3r-5è a Múnic 1906 (Hexagonal, el guanyador fou Aron Nimzowitsch), i fou 13è al torneig d'Oostende de 1907 (Hauptturnier B, el campió fou Georg Schories).
El seu millor resultat fou el 2n lloc, rere Friedrich Köhnlein, a Düsseldorf 1908 (16è DSB Congress, Haupturnier A). VA compartir el 4t lloc a St. Petersburg 1909 (el campió fou Aleksandr Alekhin), empatà als llocs 5è-6è a Hamburg 1910 (17è DSB Congress, Haupturnier B), fou 20è a St. Petersburg 1911 (el campió fou Stepan Levitsky), empatà als llocs 7è-8è a Breslau 1912 (18è DSB Congress, Haupturnier A, el guanyador fou Bernhard Gregory), fou 17è a Vílnius 1912 (Haupturnier A, el guanyador fou Karel Hromadka), i empatà als llocs 17è-18è a St. Petersburg 1913/14 (Torneig de Mestres de Totes les Rússies, els campions foren Alekhine i Nimzowitsch).

## Referències

* ↑ http://www.thechesslibrary.com/files/ShortMatchesOf20thCentury.htm Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* ↑ «Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition» (en anglès). Anders Thulin, Malmö, 01-09-2004. [Consulta: 29 abril 2015].
# Cédric Jimenez

Cédric Jimenez (Marsella, 26 de juny de 1976) és un productor, director i guionista francès de cinema.
Jimenez és el director de l'adaptació de la novel·la de Laurent Binet, HHhH, amb els actors Jason Clarke, Rosamund Pike, Mia Wasikowska, Jack O'Connell i Jack Reynor, que es va començar a gravar a Praga i Budapest a principis d'agost del 2015.
Està casat amb la guionista i periodista Audrey Diwan, amb qui té dos fills.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Tasca | Tasca | Tasca | Notes |
| Any | Pel·lícula | Director | Guionista | Productor | Notes |
| 2003 | Who's the Boss: Boss of Scandalz Strategyz | Sí | | Sí | Documental |
| 2007 | Scorpion | | Sí | Sí | |
| 2007 | Eden Log | | | Sí | |
| 2011 | Bangkok Revenge | | | Sí | |
| 2012 | Aux yeux de tous | Sí | Sí | Sí | |
| 2014 | La French | Sí | Sí | | Sarasota Film Festival, premi de l'audiència pel millor cinema del món Nominat − Lumières Award pel millor guió |
| 2016 | HHhH | Sí | Sí | | |

## Referències

* ↑ «Cédric Jimenez». Africultures. [Consulta: 16 agost 2014].
* ↑ «Cannes: Jason Clarke, Rosamund Pike, Jack O'Connell Join WWII-Set Drama ‘HHHH' (EXCLUSIVE)». Variety, 07-05-2015.
* ↑ «Interview "Workaholic" / Audrey Diwan». Cheek Magazine, 03-12-2014. Arxivat de l'original el 11 d'octubre 2015. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Tennis als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 - Dobles masculins en pista coberta

Tennis als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 Londres :
| Exterior |||||
| Individuals | homes | dones |
| Dobles | homes | |
| Pista coberta |||||
| Individuals | homes | dones |
| Dobles | homes | |
| < 1904 1912 > |||||
La competició de masculins en pista coberta va ser una de les sis proves del programa de tennis als Jocs Olímpics de Londres de 1908. La competició va comptar amb la participació de 5 parelles de dues nacions, una sueca i la resta britàniques.

## Classificació

| Posició | Nom | País |
| | Herbert Barrett Arthur Gore | Gran Bretanya |
| | George Caridia George Simond | Gran Bretanya |
| | Wollmar Boström Gunnar Setterwall | Suècia |
| 4 | Lionel Escombe Josiah Ritchie | Gran Bretanya |
| 5 | Wilberforce Eaves George Hillyard | Gran Bretanya |

## Quadre

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final | Final |
| Arthur Gore Herbert Barrett | | | | | |
| ningú | | | | | |
| ningú | | | | | | Arthur Gore Herbert Barrett | 0 | 6 | 6 | 6 |
| | | | | | | Josiah Ritchie Lionel Escombe | 6 | 4 | 3 | 3 |
| Josiah Ritchie Lionel Escombe | | | | | | Josiah Ritchie Lionel Escombe | 6 | 4 | 3 | 3 |
| ningú | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | Arthur Gore Herbert Barrett | 6 | 2 | 6 | 6 | |
| | | | | | | | | | | | George Simond George Caridia | 2 | 6 | 3 | 3 | |
| George Simond George Caridia | 2 | 7 | 6 | 10 | 6 | | | | | |
| George Hillyard Wilberforce Eaves | 6 | 9 | 4 | 8 | 4 | | | | | |
| George Hillyard Wilberforce Eaves | 6 | 9 | 4 | 8 | 4 | George Simond George Caridia | 6 | 9 | 2 | 6 |
| | | | | | | Gunnar Setterwall Wollmar Boström | 4 | 7 | 6 | 2 | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació |
| Gunnar Setterwall Wollmar Boström | | | | | | Gunnar Setterwall Wollmar Boström | 4 | 7 | 6 | 2 | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació |
| ningú | | | | | | | | | | | Josiah Ritchie Lionel Escombe | 6 | 3 | 6 | 0 | 3 |
| | | | | | | | | | | | Gunnar Setterwall Wollmar Boström | 4 | 6 | 1 | 6 | 6 |

## Bibliografia

* Cook, Theodore Andrea (1908). The Fourth Olympiad, Being the Official Report. London: British Olympic Association.
* De Wael, Herman (2001). "Tennis 1908". Herman's Full Olympians.

## Enllaços externs

* Tennis - Londres 1908 Arxivat 2012-04-06 a Wayback Machine. (anglès)