OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Étrelles-et-la-Montbleuse

Étrelles-et-la-Montbleuse és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 76 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Étrelles-et-la-Montbleuse era de 76 persones. Hi havia 33 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 17 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família i 7 eren segones residències. 37 eren cases i 1 era un apartament. Dels 31 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 6 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Étrelles-et-la-Montbleuse el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 49 persones, 37 eren actives i 12 eren inactives. De les 37 persones actives 31 estaven ocupades (19 homes i 12 dones) i 5 estaven aturades (1 home i 4 dones). De les 12 persones inactives 3 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa d'informació i comunicació.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta i 1 guixaire pintor.
L'any 2000 a Étrelles-et-la-Montbleuse hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Étrelles-et-la-Montbleuse a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Étrelles-et-la-Montbleuse a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Étrepy

Étrepy és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 149 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Étrepy era de 149 persones. Hi havia 56 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 24 parelles sense fills i 24 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 61 habitatges, 57 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 59 habitatges eren cases. Dels 57 habitatges principals, 46 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 41 en tenien cinc o més. 46 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 21 habitatges hi havia un automòbil i a 29 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Étrepy el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 95 persones, 66 eren actives i 29 eren inactives. De les 66 persones actives 56 estaven ocupades (37 homes i 19 dones) i 10 estaven aturades (2 homes i 8 dones). De les 29 persones inactives 10 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 12 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Étrepy hi havia 54 unitats fiscals que integraven 146 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 14.681 €.

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa financera.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Étrepy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Étrepy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Zimrí

Zimrí (en hebreu, זמרי Zimri) va ser el cinquè rei del Regne d'Israel després de la seva divisió. La seva capital va ser Tirsà, que sembla que s'ubicava a prop de Siquem. Va governar 7 dies a l'any 885 a.n.e. segons la cronologia tradicional, o al 951 a.n.e. segons la cronologia bíblica.
Anteriorment havia estat cap de la meitat dels carros del rei Elà, però es va rebel·lar, va matar Elà i tots els seus parents, i es va fer rei. La seva governació va ser fugaç, ja que l'exèrcit va nomenar rei a Omrí i va assetjar Tirsà, on era Zimrí. Davant d'aquella situació, Zimrí va calar foc a la casa reial amb ell a dins.

## Referències

* ↑ 1Re 16:3, 4, 9-20
# Magnificent Obsession

Magnificent Obsession és una pel·lícula estatunidenca de Douglas Sirk estrenada el 1954. És un remake de la pel·lícula del mateix nom de John Stahl (1935), inspirat en una novel·la de Lloyd C. Douglas.

## Argument

En aquest melodrama, Bob Merrick és un jove milionari que, des de la mort del seu pare, espatlla la seva vida en plaers fútils i esports violents. Després d'haver causat involuntàriament la desgràcia d'una dona, Helen Phillips - la mort del seu marit cirurgià i humanista, després la pèrdua de la seva vista en un accident -intenta redimir-se, sense que ho sàpiga, i és el seu "secret magnífic". La pel·lícula descriu la seva marxa cap a la redempció, gràcies als consells d'un amic de Helen, Edward Randolph. Bob intenta suavitzar la vida de Helen, reprèn els seus estudis de medicina per buscar tots els mitjans de fer-li recobrar la vista. S'enamora de Helen i el seu amor és a poc a poc recíproc.

## Repartiment

* Jane Wyman: Helen Philips
* Rock Hudson: Bob Merrick
* Barbara Rush: Joyce Philips
* Agnes Moorehead: Nancy Ashford
* Gregg Palmer: Tom Masterson
* Otto Kruger: Edward Randolph
* Paul Cavanagh: Dr. Henry Giraud
* Sara Shane: Valerie
* Judy Nugent: Judy
* Helen Klebb: Sra. Eden
* Richard H.Cutting: Dr. Derwin Dodge
* Robert Williams: Sergent Burnham
* Rudolph Anders: Dr. Albert Fuss
* Fred Nurney : Dr. Laradetti
* John Mylong : Dr. Emil Hofer
* Alexander Campbell: Dr. Allan
* Mae Clarke: Sra. Miller
* Harvey Grant: el petit Chris Miller

## Crítica

"El mestre del melodrama Sirk ofereix llàgrimes a dojo en una de les seves pel·lícules més coneguda, brillants i fulletonesques (cal dir-ho tot). (...) La meravellosa i injustament oblidada Jane Wyman va ser candidata a l'oscar"

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1955: Oscar a la millor actriu per Jane Wyman

## Referències

* ↑ «Magnificent Obsession». The New York Times.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Altares, Guillermo. «». El País.
# RanXerox

RanXerox o Ranx, personatge principal del còmic homònim que apareix el 1978, és un violent robot anti-heroi que deu el seu nom a la marca de la fotocopiadora amb la qual el seu constructor a la ficció, a partir de les seues parts, va construir-lo. És considerat com un dels primers exemples de cyberpunk. Va ser creat per Stefano Tamburini (1955-1986) amb la col·laboració d'Andrea Pazienza (1956-1988), i reprès després per Tanino Liberatore (1953), tots ells artistes italians del còmic.
El primer nom del personatge va ser Rank Xerox, i aquesta decisió va ocasionar una lluita legal que va obligar al seu autor a canviar el nom pel no judicialitzable de RanXerox

## Publicacions

Rank Xerox, originalment, apareix en blanc i negre a la revista Cannibale, el 1978, adoptant el seu nom definitiu a la revista Frigidaire. En l'entremig tindrà una molt breu aparició el 1979 a la revista Il Male. Després, han estat innombrables les seues reedicions traduït a moltes llengües.

## Personatges

L'elenc de personatges d'aquest còmic és gran i rica en figures amorals i prop de la desesperació.

### RanXerox

És un cyborg amoral i posseïdor d'una força, agilitat, i velocitat que el transformen en una mena de superhome simiesc i salvatge.

### Lubna

És la núvia de RanXerox, és una preadolescent tan amoral com el cyborg. Addicta a diverses drogues, als seus 12 anys la seua experiència i activitats són més pròpies d'un adult, com la resta dels personatges infantils de la historia.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.201. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 7 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Enciclopedia online del fumetto (italià)
* stefanotamburini.com Arxivat 2007-02-07 a Wayback Machine. (italià)
* taninoliberatore.com (italià) (anglès) (francès)
# Lleonard Ramírez i Viadé

Lleonard Ramírez i Viadé (Barcelona, 1928 - Boadella i les Escaules, 25 de novembre de 2013) fou un activista polític i social català.

## Biografia

Nasqué al barri de Sants de la capital catalana el 1928. Va estudiar el batxillerat elemental i durant cinquanta anys va exercir com a cap de compres i vendes en una empresa de cables elèctrics. Membre actiu en la lluita antifranquista, l'any 1945 s'afilià a l'Orientació Catòlica Professional del Dependent (OCPD) i dos anys més tard creà la secció de la Joventut Obrera Catòlica (JOC) del barri de Sants, juntament amb Miquel Juncadella. Amb la seva dona Josefina Rofastes fundà també l'Acció Catòlica Obrera (ACO). A mitjans anys cinquanta va entrar en contacte amb la CNT, i va formar part dels Cors de Clavé de Collblanc.
Durant els anys seixanta col·laborà amb els Grups Cristians per a la Promoció i Defensa dels Drets Humans, i va mantenir reunions clandestines a Montserrat amb militants antifranquistes. També va participar en les primeres reunions de Comissions Obreres a la parròquia de Sant Isidre de l'Hospitalet de Llobregat. A més, fou membre del Grup de Solidaritat amb Presos i Represaliats. En la dècada dels seixanta va ser membre fundador de l'escola Proa de la Bordeta i també de l'editorial Nova Terra (el 1958), amb la finalitat que fos un instrument de pedagogia popular. L'any 1970 es tancà a la Catedral de Barcelona en solidaritat amb els treballadors expedientats de l'empresa AEG i fou detingut per la policia.
Els últims anys del franquisme va ser membre de l'Assemblea de Catalunya, del Consell Pastoral del Baix Llobregat i el Sindicat Independent de Tècnics en la clandestinitat, i ajudà a crear el Centre Social de Sants. Ja en la democràcia participà en la Junta de Càritas Diocesana i el 1991 ajudà a fundar l'associació de veïns El Racó de les Corts, de la qual va ser president de 1996 a 2005 i on ha contribuït a aconseguir equipaments com el Centre Cultural Riera Blanca, la biblioteca Miquel Llongueras i el CAP de les Corts.
També ha participat de manera activa en altres plataformes ciutadanes, com ara la Comissió Pro Parc de Can Rigalt, la Plataforma Ciutadana Opositora al Projecte Barça 2000 o la Plataforma Diagonal Ponent. El 2005 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons conté documentació relativa a l'editorial Nova Terra; òrgans de govern (consells, assemblea, comissions, etc.); producció (edicions, informes, planificació); gestió econòmica (accionistes, balanços, informes, etc.); administració i organització (organigrames, objectius, documents constitutius) i publicacions. Per altra banda, el fons també està constituït per un conjunt de documentació impresa corresponent al període 1970-1980 aproximadament, relativa a diverses organitzacions i partits polítics (Partit Socialista d'Alliberament Nacional, Estat Català, etc.).

## Referències

* ↑ «Lleonard Ramírez». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juliol 2013].

## Enllaços externs

* Fons Lleonard Ramírez i Viadé a l'Arxiu Nacional de Catalunya.
# 228

El 228 (CCXXVIII) fou un any de traspàs començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* La guàrdia pretoriana de Roma assassina el seu prefecte, Domici Ulpià.

## Referències

* ↑ «Domici Ulpià». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 13 octubre 2024].
# Guerra de Castes

Es coneix com a Guerra de Castes de Yucatán o ba'atabil kichkelem Yúum (1847–1901) el conflicte iniciat el mes de juliol de 1847 que enfrontà els nadius maies del sud i orient de Yucatán contra les poblacions hispàniques (criolls i mestissos), que es trobava establerta en la part occidental de la Península de Yucatán, anomenades yucatecos. Aquests últims havien tingut el control polític i econòmic de la regió després de la colonització espanyola de Yucatán i la submissió del poble maia a finals del segle XVI. Va ser una de les revoltes natives americanes modernes amb més èxit. Es va produir una llarga guerra entre les forces iucateques amb seu al nord-oest del Yucatán i els maies independents al sud-est.

## Referències

* ↑ Arturo Arias. Recovering Lost Footprints, Volume 2: Contemporary Maya Narratives. State University of New York Press, 2018, p. 48. ISBN 978-1438472607.
* ↑ Stanford University Press. La guerra de castes de Yucatán. Rev., 2001. ISBN 978-0-8047-4000-5.
* ↑ «The Caste War · Ancient and Living Maya in the 19th and 20th Centuries: Archaeological Discovery, Literary Voice, and Political Struggle · UNC Libraries». exhibits.lib.unc.edu. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Caste Wars» (en anglès). Oxford Reference.
* ↑ «The Caste War of Yucatán» (en anglès). obo. [Consulta: 13 agost 2023].
# Alfred Braunthal

Alfred Braunthal (Viena, 10 de febrer de 1897 – 4 de febrer de 1980) va ser un sindicalista, economista i científic social austríac.

## Biografia

Nascut a Viena en el si d'una família jueva, Alfred era el germà petit de Julius i Bertha Braunthal, que més tard es van fer prominents en el moviment obrer. Alfred va estudiar filosofia, història i economia a Viena i Berlín, i es va doctorar el 1920.
El 1921, va començar a treballar al diari Leipziger Volkszeitung [Diari popular de Leipzig] escrivint sobre finances i també ensenyant a la Tinz Heimvolkshochschule (instal·lada al castell de Tinz, ara Gera, a Turíngia). Des del 1925 fins al 1928 va ser el director d'aquesta escola socialdemòcrata. També va escriure sobre economia des d'un punt de vista marxista, i des de 1929 va treballar al Centre de Recerca de Política Econòmica.
Quan els nazis van arribar al poder a Alemanya, Braunthal va fugir a Bèlgica, on va passar un temps com a ajudant d' Hendrik de Man. El 1936, va emigrar als Estats Units, establint-se a la ciutat de Nova York. Allà, va començar com a director d'investigació de la United Hatters, Cap and Millinery Workers International Union [Sindicat Internacional de Treballadors de Barreres, Gorres i Molineries, també conegut per sigles com UHCMW, U.H.C. & M.W.I.U. i UHC & MWIU], els seus escrits sobre economia es van preocupar més per les qüestions pràctiques immediates i es van veure influenciats per John Maynard Keynes. També va ser actiu a la Delegació del Treball Alemanya.
En 1949, Braunthal esdevé el primer cap del departament econòmic i social de la Confederació Internacional de Sindicats Lliures [conegut per les sigles angleses ICFTU) amb seu a Brussel·les. A partir de 1960, també va exercir com a secretari general adjunt de la federació. Es va jubilar el 1968.

## Referències

* 1 2 3 4 Röder, Werner. Biographisches Handbuch der deutschsprachigen Emigration nach 1933. Múnic: Saur-Verlag, 1980. ISBN 3598100876.
| Precedit per: Hans Gottfurcht | Secretari general adjunt CIOSL 1960-1968 | Succeït per: Morris Paladino |
# Ana Galvis Hotz

Ana Galvis Hotz (Bogotà, 22 de juny de 1855 - Bogotà, 2 de novembre de 1934) va ser la primera dona metgessa de Colòmbia i Llatinoamèrica. Va obtenir el seu títol a la Universitat de Berna, Suïssa el 26 de juliol de 1877.

## Biografia

Filla de la suïssa Sofia Hotz i del metge Nicanor Galvis, va néixer en el si d'una família rica i es va destacar com a bona estudiant. A causa de les dificultats per ingressar en una universitat a Colòmbia per a dones, Ana Galvis es va postular per ingressar a estudiar a la Facultat de Medicina a la Universitat de Berna a Suïssa, i fou la primera colombiana admesa en una universitat. Per la seva tesi de grau, va investigar sobre l'epiteli amniòtic, descobrí una arquitectura cilíndrica per al teixit placentari. Al seu retorn a Bogotà va obrir una consulta privada de ginecologia i obstetricia i va exercir la medicina com a "especialista en malalties de l'úter i els seus annexos", i fou reconeguda com la primera especialista colombiana en ginecologia.

## Referències

* 1 2 «Galvis Hotz Ana». Compumedicina. Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 23 maig 2011].
* ↑ Leyini Parra. «Breve recuento histórico de las mujeres en la ciencia y la ingeniería» p. 158. Antropología Social, 2008. Arxivat de l'original el 8 de novembre de 2015. [Consulta: 23 maig 2011].
* ↑ MIGLIETTA, ALESSIO A. Mujeres en la ciencia (en castellà). Madrid: Susaeta ediciones, 2014. ISBN 978-84-992-503-0.
* ↑ «La medicina en Colombia». Fundación Ginebrina para la Formación y la Investigación Médica, 2008. Arxivat de l'original el 2010-11-09. [Consulta: 24 maig 2011].

## Enllaços externs

* Ilecara. «MUJERES QUE HACEN LA HISTORIA - BREVES BIOGRAFIAS: Siglo XIX - Ana Galvis Holtz». MUJERES QUE HACEN LA HISTORIA - BREVES BIOGRAFIAS, 29-07-2010. [Consulta: 5 desembre 2016].
* «Mujeres pioneras». www.semana.com. [Consulta: 5 desembre 2016].
# Bell-lloc (Santa Cristina d’Aro)

Bell-lloc d'Aro (antigament anomenat Filafamis) és un dels quatre antics termes integrants de l'actual municipi de Santa Cristina d'Aro, format el segle xix per segregació de Castell d'Aro, a la Vall d'Aro (Baix Empordà).
Aquesta va ser sempre la parròquia menys poblada de les quatre de Santa Cristina d'Aro. Estava formada per masies escampades pel terme. Hi ha dos elements rellevants: l'església de Santa Maria de Bell-lloc, i el baixador de la línia de ferrocarril que enllaçava Sant Feliu de Guíxols i Girona (Bell-lloc - Font Picant).

## Transport

La carretera provincial que travessa aquest terme, apta per a carruatges, va ser acabada el 1870. El camí ral de Girona a Sant Feliu de Guíxols passava a prop, al cantó del Ridaura.
El baixador de la Font Picant de Bell-lloc (inaugurat el 1892) disposava de vies en tots dos sentits i una via morta per a càrrega i descàrrega. L'edifici de viatgers es va reformar i se'n va fer un restaurant. Al baixador hi confluïen els camins de Solius, Romanyà i Santa Cristina d'Aro.

## Fonts picants

En aquests paratges hi brollaven aigües minerals, a les fonts picants de Bell-lloc, Penedes i Salenys. L'empresa comercialitzadora d'aquesta darrera aigua va fer aixecar un edifici davant de l'estació de tren, el 1914.

## Referències

* 1 2 3 Gaitx, Jordi Santa Cristina d'Aro, Llocs d'història, 2015, pàg. 8-9.
* ↑ Marquès, Josep Maria «Creació i extinció de parròquies al bisbat de Girona». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins, 35, 1995, pàg. 405-446.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Chamberlin (instrument)

El Chamberlin és un instrument de teclat electromecànic que va ser un precursor del Mellotron. Va ser desenvolupat i patentat per l'inventor de Wisconsin, Harry Chamberlin, de 1949 a 1956, quan es va introduir el primer model. Existeixen diversos models i versions d'aquests instruments musicals de Chamberlin. Tot i que la majoria són instruments basats en teclat, també hi havia una de les primeres caixes de ritmes produïdes i venudes.

## Referències

* ↑ Howland, John. «Afterword». A: Hearing Luxe Pop: Glorification, Glamour, and the Middlebrow in American Popular Music (en anglès). University of California Press, 2021-06-08, p. 319-332. DOI 10.2307/j.ctv1njw0rf.13. ISBN 978-0-520-97164-6.
* ↑ MORRIS, CHRIS. «Kiko, Latin Playboys, and Colossal Head». A: Los Lobos: Dream in Blue (en anglès). University of Texas Press, 2015, p. 109-122. DOI 10.7560/748231.15. ISBN 978-0-292-74823-1.