OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Karel Mejta

Karel Mejta (Třeboň, 18 de juny de 1928 - České Budějovice, 6 de novembre de 2015) fou un remer txec que va competir sota bandera txecoslovaca durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Jiří Havlis, Jan Jindra, Stanislav Lusk i Miroslav Koranda.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or i una de bronze al Campionat d'Europa de rem, el 1953 i 1954.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Karel Mejta, Sr.». [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 3 abril 2018].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 13 març 2018].
# Noh Hyun-Suk

Noh Hyun-Suk (nascut el 10 d'octubre de 1966), és un exjugador d'handbol sud-coreà, que va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988.
A l'Olimpíada de 1988 hi va guanyar la medalla d'argent amb la selecció de Corea del Sud. Hi va jugar un únic partit.

## Enllaços externs

* «Fitxa de Noh Hyun-Suk» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-10-17. [Consulta: 8 octubre 2012].
# Louis Van Beeck

Louis Van Beeck va ser un tirador amb arc belga que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar tres proves del programa de tir. Guanyà la medalla d'or en les proves de tir a l'ocell mòbil, 50 m. per equips i ocell mòbil, 33 m. per equips, i la de plata en la de tir a l'ocell mòbil, 28 m. per equips.

## Referències

* ↑ «Louis Van Beeck Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2012. [Consulta: 26 juny 2017].
# Lynda Cornet

Lynda Cornet (Leiden, 26 de gener de 1962) és una ex-remadora neerlandesa que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on disputà dues proves del programa de rem. Guanyà la medalla de bronze en la competició del vuit amb timoner, mentre en el dos sense timoner fou quarta.

## Referències

* ↑ «Lynda Cornet Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2012. [Consulta: 6 octubre 2019].
# Kathrin Boron

Kathrin Boron (Eisenhüttenstadt, República Democràtica Alemanya, 4 de novembre de 1969) és una ex-remadora alemanya de la RDA, guanyadora de cinc medalles olímpiques i vuit títols mundials. Competí amb el club SV Dynamo / SG Dynamo Potsdam.
Als 22 anys participà als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona, on aconseguí guanyar la medalla d'or a la prova femenina de doble scull. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) aconseguí la medalla d'or, si bé a la prova de quàdruple scull. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) tornà a guanyar la medalla d'or a la prova de doble scull. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) tornà a passar-se a la disciplina del quàdruple scull, on tornà a guanyar la medalla d'or. Finalment, als Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina) aconseguí guanyar la medalla de bronze en aquesta última disciplina. Al llarg de la seva carrera guanyà 13 medalles al Campionat del Món de rem, destacant vuit medalles d'or (doble scull: 1990, 1991, 1997, 1999 i 2001; quàdruple scull: 1989, 1997 i 1998), sent la primera al campionat que es disputà a l'illa de Tasmània.
L'any 2009 fou guardonada amb la Medalla Thomas Keller per la seva trajectòria esportiva. Boron es casà amb el també remer i medallista olímpic Jens Köppen.

## Referències

* ↑ «Kathrin Boron» (en anglès). Sports-Reference.com, 29-10-2017. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «Das aktuelle» (en alemany). Sportstudio.zdf.de. [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Kathrin Boron» (en anglès). Federació Internacional de Rem. Arxivat de l'original el 2021-01-11. [Consulta: 29 octubre 2017].
* ↑ «World Rowing - News». Web.archive.org, 15-07-2009. Arxivat de l'original el 15 juliol 2009. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Petar Fajfrić

Petar Fajfrić (Serbian (Cyrillic script): Петар Фајфрић) (Berkasovo, 15 de febrer de 1942 - Šabac, 11 de març de 2021) fou un jugador d'handbol serbi, que va competir amb la selecció de Iugoslàvia als Jocs Olímpics de 1972, on va guanyar la medalla d'or en la competició handbol. Hi jugà cinc partits, inclosa la final, i va marcar un gol.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat del món d'handbol, el 1970 i 1974.

## Referències

* ↑ «Preminula legenda srpskog rukometa» (en serbian). b92.net, 11-03-2021. [Consulta: 11 març 2021].
* 1 2 «Olympedia – Petar Fajfrić». [Consulta: 19 octubre 2024].
# Lucien Huteau

Lucien Paul Noël Huteau (París, 26 de maig de 1878 – Ercuis, Oise, 16 de febrer de 1975) va ser un futbolista francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata com a porter de la selecció francesa, representada per la Union des sociétés françaises de sports athlétiques.

## Referències

* ↑ «Lucien Huteau Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 de juliol 2011. [Consulta: 1r octubre 2015].
# The Holy Sonnets of John Donne

The Holy Sonnets de John Donne, op. 35, és un cicle de cançons compost el 1945 per Benjamin Britten per a veu de tenor o soprano i piano. Va ser escrit per a ell i la seva parella de vida, el tenor Peter Pears, i l'estrena va ser feta per ells mateixos a la Wigmore Hall, Londres, el 22 de novembre de 1945. Britten va començar a compondre el cicle poc després de visitar els horrors comesos pels nazis al recentment alliberat camp de concentració de Bergen-Belsen.
El cicle va ser enregistrat per a Decca pels intèrprets originals el novembre de 1967 a The Maltings, Snape amb John Mordler com a productor i Kenneth Wilkinson com a enginyer.
El cicle consta de nou dels dinou Holy Sonets del poeta metafísic anglès John Donne (1572 – 1631). Les següents numeracions són les del manuscrit de Westmoreland de 1620, la versió més completa d'aquests sonets.
* IV: Oh my blacke Soule! now thou art summoned
* XIV: Batter my heart, three person'd God
* III: Oh might those sighes and teares return againe
* XIX: Oh, to vex me, contraryes meet in one
* XIII: What if this present were the world's last night?
* XVII: Since she whom I lov'd hath pay'd her last debt
* VII: At the round earth's imagined corners
* I: Thou hast made me, and shall thy work decay?
* X: Death be not proud
La cançó final, Death be not proud, és un passacaglia, una de les formes musicals preferides de Britten.

## Referències

* ↑ Evans, Peter. The Music of Benjamin Britten. London, Melbourne and Toronto: J. M. Dent & Sons, 1979, p. 349–354. ISBN 0-460-04350-1.
* ↑ Carpenter, Humphrey. Benjamin Britten: A Biography. Londres: Faber and Faber, 1992, p. 227–228. ISBN 0-571-14324-5.
* ↑ «The Holy Sonnets of John Donne». Britten-Pears Foundation. Arxivat de l'original el 13 de juny 2015. [Consulta: 25 abril 2015].
* ↑ Liner notes to CD London 417428-2
* ↑ A performance by Pears on You Tube
* ↑ «The Holy Sonnets of John Donne». recmusic.org. [Consulta: 20 abril 2015].
# Léon Epin

Théodore Léon Epin (Ceintrey, 30 d'octubre de 1858 - Montfermeil, 3 de juliol de 1928) va ser un tirador amb arc francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar tres proves del programa de tir. Guanyà la medalla de plata en les proves de tir a l'ocell mòbil, 50 m. per equips i ocell mòbil, 33 m. per equips, i la de bronze en la de tir a l'ocell mòbil, 28 m. per equips.

## Referències

* ↑ «Léon Epin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d’agost 2011. [Consulta: 25 juny 2017].
# Klaus Aeffke

Klaus Aeffke (Neustrelitz, 9 de maig de 1940) és un remer alemany, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de rem de 1962 en el vuit amb timoner, així com tres medalles d'or al Campionat d'Europa de rem en el vuit amb timoner, el 1963, 1964 i 1965. A nivell nacional guanyà cinc campionats alemanys en diferents modalitats.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Klaus Aeffke». [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ «Rudern - Weltmeisterschaften. Achter - Herren». [Consulta: 18 maig 2023].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Achter)». [Consulta: 18 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Klaus AEFFKE» (en anglès). [Consulta: 24 abril 2024].
# Nanobagrus torquatus

Nanobagrus torquatus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Musi (sud de Sumatra, Indonèsia).

## Referències

* ↑ Mo, T.-P. 1991: Anatomy and systematics of Bagridae (Teleostei) and siluroid phylogeny. Theses Zoologicae v. 17: i-vii + 1-216 + 43 unnum. pp. illust.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Thomson, A.W., López, J.A., Hadiaty, R.K. & Page, L.M., 2008. A new species of Nanobagrus (Teleostei: Bagridae) from southern Sumatra. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157: 67-72.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cementiri dels Caputxins

El Cementiri dels Caputxins és un recinte funerari de Mataró (Maresme), catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

L'any 1932 la Junta d'Obra de la parròquia del Convent dels Caputxins adquirí els actuals terrenys del cementiri, davant l'escassetat del terreny que tenia la ciutat per a enterrar. Tres anys més tard, el convent era incendiat i, amb la desamortització, l'any 1844 aquella Junta aconseguí de fer-se seu tot el recinte conventual per tal d'utilitzar-lo com a necròpolis. Es van fer les obres i aplanaments per a adequar-lo i es va aixecar la capella, beneïda el 1851.
Entre 1938 i 1939 hi foren enterrats una cinquantena de Brigadistes Internacionals, en homenatge als quals fou inaugurat el 1996 un monument, creat pels arquitectes Agàpit Borràs i Mariona Gallifa.

## Descripció

Es troba en un petit cim del barri dels Molins, no gaire lluny del Parc Municipal. Les instal·lacions comencen en un espai rectangular on es poden veure els panteons, d'extraordinària vistositat i sentit artístic. Enfront hi ha una columnata amb el fris d'una capella circular, amb cúpula vidrada de color blau. Pels costats laterals de la capella hi ha unes escales que accedeixen a un altre espai amb nínxols, des del qual surt una llarga escalinata amb nínxols a les dues bandes. Les instal·lacions (portes, accessos, capella, etc.) són d'estil neoclàssic molt auster, de línies rectes i sense decoracions. Hi ha una forta sensibilitat en la disposició ordenada de l'espai, que malgrat les modificacions actuals encara fa molt bon servei. Els edificis han estat restaurats.
A l'espai dels nínxols, a més d'una escultura de Frederic Marés, es poden veure diversos panteons modernistes i un d'estil clàssic, de marbre, de l'escultor igualadí Josep Campeny i Santamaria (1858-1922).

## Referències

* 1 2 3 4 «Cementiri dels Caputxins». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Salicrú-Maltas, Maria «Els brigadistes internacionals enterrats l'any 1938 al Cementiri dels Caputxins de Mataró: identificació i dignificació 80 anys després». Sessió d'Estudis Mataronins, 34, 2017, pàg. 63-66.

## Enllaços externs

* [ Cementiri dels Caputxins - Lloc web oficial]
* «Cementiri dels Caputxins». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Luis Brunetto

Luis Brunetto (Rosario, 27 d'octubre de 1901 - Temperley, 7 de maig de 1968) va ser un atleta argentí, especialista en triple salt, que va competir durant la dècada de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de plata en la prova del triple salt del programa d'atletisme.
Brunetto guanyà tres campionats nacionals de triple salt, 1921, 1922 i 1924. També guanyà aquesta prova en cinc campionats sud-americans, entre 1924 i 1931.

## Millors marques

* triple salt. 15m 42cm (1924)

## Referències

* 1 2 3 «Luis Brunetto Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ Luis Brunetto a trackfield.brinkster.net
# Manel Lobo Vidal

Manel Lobo Vidal (Barcelona, 11 de maig de 1904 - Barcelona, 17 de febrer de 1983) fou un jugador d'hoquei sobre herba català que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Durant la seva carrera esportiva jugà al Reial Club de Polo de Barcelona, amb qui guanyà nou Campionats de Catalunya (1922-25, 1929, 1932, 1934, 1935, 1936) i quatre Copes d'Espanya (1922, 1924, 1925, 1929). Amb la selecció espanyola participà en els Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928.
A més fou escultor aficionat. Va esculpir per encàrrec, una escultura esfinx de Dom Guéranger. Abad de Solesme, i del Pare Ubach de Montserrat, escultures que es troben al Monestir de Montserrat. També una escultura del Sagrat Cor que està al museu Diocesà de Barcelona. Així mateix va fer bustos de més de 40 familiars i amics.

## Referències

* 1 2 «Manel Lobo Vidal». Enciclopèdia de l'esport català. Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 octubre 2018].
* ↑ «Manuel Lobo Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de juliol 2009. [Consulta: 24 octubre 2018].
# Klaus Bittner

Klaus Bittner (Görlitz, 23 d'octubre de 1938) és un remer alemany, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, guanyà la medalla de plata en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or al Campionat d'Europa de rem, entre les edicions del 1959 i 1964. A nivell nacional guanyà sis campionats alemanys.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Klaus Bittner». [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ «World Rowing - Klaus BITTNER» (en anglès). [Consulta: 24 abril 2024].
# Matolls d'Albany

Els matolls d'Albany és una ecoregió de boscos densos al sud de Sud-àfrica, que es concentra al voltant de la regió d'Albany del Cap Oriental (d'on prové el nom de la regió).

## Localització i descripció

Els matolls creixen sobre sòls arenosos ben drenats a les amples valls dels rius Gran Fish, Sundays i Gamtoos, al Cap Oriental i, estenent-se encara més al nord-oest, a les valls del cinturó plegat del cap. L'espessor és vulnerable al foc i al pasturatge, per la qual cosa sempre s'ha restringit a les zones de la vall on aquestes són menys amenaçadores que a les planes obertes.
El clima és sec, sobretot a mesura que s'avança cap a l'interior, però les valls ombrívoles són més fresques que el terreny que l'envolta, on fa calor a l'estiu, fred a l'hivern i rep pluges irregulars.

## Flora

Els matolls contenen moltes plantes endèmiques, en particular espècies suculentes d'Euphorbia i es poden dividir en tres seccions d'hàbitat variat. El matoll és més ric i dens a les valls del riu, a prop de la costa, on conté arbusts espinosos amb un sotabosc de plantes enfiladisses i plantes suculentes. A mesura que les valls fluvials pugen cap a l'interior i aigües amunt el clima és més sec i la vegetació menys densa. Finalment, l'arbust de les valls de muntanya al nord-oest consta principalment de les suculentes de porc (Portulacaria afra) i plantes de jade (Crassula ovata), juntament amb boixet (Lycium austrinum), jackplum (Pappea capensis), Euclea undulata, Rhigozum obovatum, aloes i Schotia afra. Les ecoregions fynbos, amb l'ecoregió dels matolls d'Albany formen la regió florística del cap.

## Fauna

Els ocells d'aquesta zona inclouen el goshawk negre, l'oriol de cap negre i dues espècies gairebé endèmiques a la zona del Cap, l'ocell de sol taronja i el siskin del cap. Hi ha un mamífer gairebé endèmic: El talp daurat de Duthie (Chlorotalpat duthieae) i a les valls interiors, el parc nacional Addo Elephant acull l'elefant (Loxodonta africana), rinoceront negre (Diceros bicornis) i antílop jeroglífic (Tragelaphus scriptus), antílop reboc (Pelea capreolus), redunca de muntanya (Redunca fulvorufula), eland comú (Taurotragus oryx), kudu major (Tragelaphus strepsiceros), búbal (Alcelaphus buselaphus), raficer comú (Raphicerus melanotis) i duiker comú (Sylvicapra grimmia).

## Referències

* ↑ «Albany thickets» (en anglès antic). World Wildlife Fund.. [Consulta: 20 setembre 2019].
# Rubén Garabaya Arenas

Rubén Garabaya Arenas (Avilés, 15 de setembre de 1978) és un jugador d'handbol asturià. Juga en la posició de pivot al CB Logroño de la lliga ASOBAL. És internacional amb la selecció d'handbol d'Espanya, amb la qual va jugar el campionat mundial de 2005 a Tunísia i el campionat d'Alemanya 2007. Mesura 2,02 metres i pesa 107.

## Carrera esportiva
### Trajectòria per clubs

| Temporades | Club | Lliga | País |
| 1997/1998 - 1998/1999 | Caja España Ademar | ASOBAL | Espanya |
| 1999/2000 - 2000/2001 | CB Cangas | ASOBAL | Espanya |
| 2002/2003 - 2006/2007 | CB Valladolid | ASOBAL | Espanya |
| 2007/2008 - 2009/2010 | FC Barcelona | ASOBAL | Espanya |
| 2010/2011 - actualitat | CB Logroño | ASOBAL | Espanya |

#### Títols

* 4 Copes del Rei: 2004-2005, 2005-2006, 2008-2009, 2009-2010.
* 3 Copes ASOBAL: 1998-1999, 2002-2003, 2009-2010.
* 1 Recopa d'Europa: 1998-1999.

### Trajectòria amb la selecció

Va participar, als 29 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en guanyar el partit pel tercer lloc davant la selecció croata amb la selecció espanyola d'handbol.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla d'or en el Campionat Mundial d'Handbol i una altra en els Jocs del Mediterrani, així com una medalla de plata en el Campionat d'Europa.
# László Papp (lluitador)

* Per al boxejador del mateix nom vegeu László Papp
László Papp (Szentes, 4 de gener de 1905 - Budapest, 28 de gener de 1989) va ser un lluitador hongarès, que combinà la lluita lliure i la lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes mitjà del programa lluita grecoromana.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or (1927 i 1933) i tres de bronze (1925, 1926 i 1934) al Campionat d'Europa de lluita.

## Referències

* 1 2 «László Papp Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 4 octubre 2018].
# Manfred Geyer

Manfred Geyer (Altenfeld, 23 de maig de 1951) és un biatleta alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on disputà dues proves del programa de biatló. Fent equip amb Karl-Heinz Menz, Frank Ullrich i Manfred Beer guanyà la medalla de bronze en la cursa del relleu 4x7,5 km, mentre en la dels 20 quilòmetres fou dotzè.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat del món de biatló i dos títols nacionals.

## Referències

* 1 2 «Manfred Geyer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2012. [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Search results». International Biathlon Union.
# Alfred Felber

Alfred Felber (19 de desembre de 1886 - Ginebra, 10 d'abril de 1967) va ser un remer suís que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de bronze en la competició del dos amb timoner del programa de rem, formant equip amb Edouard Candeveau i Paul Piaget.
Quatre anys més tard, als Jocs de París, guanyà la medalla d'or en la competició del dos amb timoner del programa de rem, formant equip amb Edouard Candeveau i Emile Lachapelle.

## Referències

* 1 2 «Alfred Felber Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de juliol 2017. [Consulta: 7 octubre 2017].
# Neogastromyzon nieuwenhuisii

Neogastromyzon nieuwenhuisii és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Borneo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Popta C. M. L., 1905. Suite des descriptions préliminaires des nouvelles espèces de poissons recueillies au Bornéo central par M. le Dr. A. W. Nieuwenhuis en 1898 et en 1900. Notes Leyden Mus. v. 25 (note 15). 171-186.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Popta, C. M. L., 1905. Suite des descriptions préliminaires des nouvelles espèces de poissons recueillies au Bornéo central par M. le Dr. A. W. Nieuwenhuis en 1898 et en 1900. Notes from the Leyden Museum v. 25 (note 15): 171-186.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Weber, M. i L.F. De Beaufort, 1916. The fishes of the Indo-Australian Archipelago. III. Ostariophysi: II Cyprinoidea Apodes, Synbranchi. Brill, Leiden, Països Baixos, 455 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tan, H. H., 2006: The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo): i-vi + 1-245.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB