OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ignasi Pinazo i Camarlench

Ignasi Pinazo i Camarlench (València, 11 de gener de 1849—Godella, 18 d'octubre de 1916) va ser un pintor valencià. És un dels més destacats artistes valencians de fi de segle, d'estil impressionista.

## Obra

Ignasi Pinazo va treballar amb colors foscos, com el negre, el marró, i els colors terrosos, així com la brillant paleta típica de l'impressionisme. En les seues obres, de vegades, es reconeixen pinzellades ràpides.
* Les filles del Cid (1879)
* Els últims moments del rei En Jaume el Conqueridor a l'acte de donar sa espasa al seu fill Pere III d'Aragó
* El guardavies (1877)
* Barca a la platja (1890)
Part de la seua obra pot veure's a la basílica de l'Assumpció, a Cieza (Múrcia), i al Museu de Belles Arts de València - Sant Pius V. La major col·lecció d'obres d'aquest autor es troba a l'Institut Valencià d'Art Modern, amb més de cent quadres i de sis-cents dibuixos que, en part, provenen de la família.

## Galeria

* Enamorats
* Figura femenina asseguda
* Retrat de Teresa Martínez
* Retrat d'En Manuel Comas
* Emparrat
* Racó del jardí
* El meu carrer a Godella
* La creu del molí a Godella
* Nu de front
* Nu femení
* Nu
* Les filles del Cid
* Anochecer en la escollera III.
* Programa de ràdio monogràfic dedicat a Pinazo, amb la participació de Vicent Baydal i J.I. Casar Pinazo, besnet del pintor i director del Museu de Belles Arts de València.

## Referències

* ↑ Arxiu de la Diputació de València «Els Pinazo: una saga de pensionats». Actualitat, 18-10-2016 [Consulta: 19 desembre 2018].

## Bibliografia

* Artehistoria: Ignacio Pinazo Camarlench Arxivat 2016-08-06 a Wayback Machine..
* Diccionario de Arte, Pintors del segle XIX, Editorial LIBSA, 2001. ISBN 84-7630-842-6.
* Respecte a l'obra de Pinazo:
** Pinazo, J., Ignacio Pinazo en la colección del IVAM, Madrid, 2001, ISBN 84-8003-272-3.
** Gracia Beneyto, C., La imatge del pensament: el paisatge en Ignacio Pinazo, València, 2001, ISBN 84-89413-94-0.
** Martín de Argila, M., Ignacio Pinazo: los inicios de la pintura moderna, Madrid, 2005, ISBN 84-89455-88-0.
** Pérez Rojas, F. J., Ignacio Pinazo Camarlench: historia, estudios e impresiones, València, 2006, ISBN 84-7579-140-9.
# Günter Dreibrodt

Günter Dreibrodt (Dessau-Roßlau, 26 de juliol de 1951) fou un jugador d'handbol alemany que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
Amb la selecció de la República Democràtica Alemanya jugà 186 partits, en què marcà 691 gols. El 1978 va guanyar la medalla de bronze al Campionat del món d'handbol. El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol. A nivell de clubs jugà al SC Magdeburg, amb qui guanyà set lligues de la República Democràtica Alemanya i la Copa d'Europa de 1978 i 1981.
El 1980 va ser guardonat amb l'Ordre del Mèrit Patriòtic de plata i el 1984 amb la d'or.

## Referències

* ↑ «Günter Dreibrodt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 5 setembre 2019].
* ↑ Neues Deutschland, 22. agost 1980, S. 3
* ↑ Neues Deutschland, 1./2. setembre 1984, S. 4
# Helmut Radach

Helmut Radach (Berlín, 1 de febrer de 1915 - valor desconegut, 13 d'abril de 1999) fou un remer alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Helmut Radach Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-10-12. [Consulta: 7 març 2019].
# John Bray

John Bray (Middleport, Nova York, 19 d'agost de 1875 – San Francisco, Califòrnia, 18 de març de 1949) fou un atleta estatunidenc que va córrer al tombant del segle XX i que era especialista en les curses de mitjana distància.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, en què guanyà la medalla de bronze als 1500 metres, en quedar per darrere Charles Bennett i Henri Deloge. També va disputar la cursa dels 800 metres, en què finalitzà en sisena posició.

## Millors marques

* 800 metres. 1' 55.3", el 1900
* 1500 metres. 4' 07.2", el 1900
* Milla. 4' 43.6", el 1899

## Referències

* 1 2 «John Bray» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-08. [Consulta: 29 agost 2012].
# Tardenoisià

* Prehistòria
* Paleolític
* Paleolític inferior
* Paleolític mitjà
* Paleolític superior
* Epipaleolític
* Mesolític
* Neolític
* Neolític antic
* Neolític mitjà
* Neolític final
* Edat del coure
* Edat del bronze
* Cultura dels túmuls
* Cultura dels camps d'urnes
* Edat del ferro
* Cultura de Hallstatt
* Cultura de La Tène
El Tardenoisià o Beuronià, és una cultura del període Epipaleolític que es va desenvolupar des del nord de França fins a Bèlgica. Cultures similars es van donar més a l'est a Europa Central i a l'oest a través de la península Ibèrica.
El seu nom està lligat amb la regió de Tardenois i va ser descoberta el 1885 per E. Taté a Coincy dins l'Aisne.
Els seus artefactes característics inclouen els microlítics trapezoides, les puntes de fletxa acabades en cisell i petites làmines de sílex fetes amb la tècnica de la pressió.
El Tardenoisià és contemporani amb el Sauveterrià i va acabar cap a 7500 aC.

## Enllaços externs

* Mesolithic (10,000 bp–4000 bce) History of the Low Countries
# Günther Haase

Günther Haase (Hamburg, 11 de juny de 1925) és un saltador alemany, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze la prova del salt de palanca de 10 metres del programa de salts.
En el seu palmarès destaca una medalla d'or en la prova de palanca de 10 metres del Campionat d'Europa de natació de 1950, i vuit campionats d'Alemanya de la mateixa modalitat entre el 1943 i el 1956.
Es casà amb la també saltadora Paula Tatarek i posteriorment emigraren als Estats Units.

## Referències

* 1 2 Günther Haase a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ «Wasserspringen - Europameisterschaften (Herren - Teil 2):». [Consulta: 7 agost 2020].
# Grand-Popo

Grand-Popo és una comuna beninesa pertanyent al departament de Mono.
El 2013 tenia 57 636 habitants, dels quals 11 739 vivien a l'arrondissement de Grand-Popo.
Es troba a la cantonada sud-occidental del país, a la costa de l'oceà Atlàntic i al costat de la frontera amb Togo. És coneguda per allotjar la residència Villa Karo, un espai d'intercanvi cultural entre Finlàndia i Benín.

## Referències

* ↑ Yénakpondji J. Capo-Chichi, Monographie de la commune de Grand-Popo Arxivat 2018-05-16 a Wayback Machine., avril 2006, 46 p.
* ↑ F. Elvis Constant Agbo, Contraintes environnementales et urbanisation dans la commune de Grand-Popo au Bénin, Université d'Abomey-Calavi, 2012 (maîtrise de géographie)
* ↑ François Ametonou, Éléments de toponymie dans la région de Grand-Popo, Université nationale du Bénin, Cotonou, 1979, 120 p. (mémoire de maîtrise)
* ↑ M. V. Bessan, N. P. Boko et E. W. Vissin, « Évolution du climat et tourisme dans la commune de Grand-Popo au Bénin (Afrique de l'Ouest) », XXVIIIe Colloque de l’Association Internationale de Climatologie, Liège, 2015, p. 433-438
* ↑ INSAE, Effectifs de la population des villages et quartiers de ville du Bénin, (RGPH-4, 2013), février 2016, p. 2
* ↑ Mapa de Grand-Popo en Google Maps
# Helmuth Schwenn

Helmuth Schwenn (Hannover, 27 de gener de 1913 - Hannover, 16 de juliol de 1983) va ser un waterpolista alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo.

## Referències

* ↑ «Helmut Schwenn Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 d’agost 2011. [Consulta: 16 gener 2019].
# Retaule de la capella del Santíssim (el Miracle)

El retaule de la capella del Santíssim del Santuari del Miracle és un retaule d'estil gòtic-renaixentista de l'any 1530, l'autoria del qual ha estat atribuïda al pintor portuguès instal·lat a Barcelona Pere Nunyes. Actualment està emplaçat sobre l'absis de la capella del Santíssim situada a l'esquerra del presbiteri de l'església del Miracle.
Consta d'un total de 18 pintures plasmades sobre fusta que representen escenes de la Vida dels misteris del rosari. L'actual retaule conserva 9 peces de l'antic del segle xvi. Amb posterioritat s'hi va afegir la predel·la de la Verònica (al centre) i la de la coronació de Maria (a la part superior), on hi és representada la Coronació de la Mare de Déu per la Santíssima Trinitat. No és la taula original, de la qual se'n desconeix el tema que hi havia representat, sinó una còpia del quadre La coronación de María en los cielos, de Diego Velázquez.
A ambdós costats d'aquesta pintura central hi ha dues pintures de forma triangular que, juntes, representen l'Anunciació. A la pintura de l'esquerra hi és representat l'arcàngel Gabriel i a la de la dreta, Maria.
Sota aquestes tres pintures, al cos central del retaule, hi ha 9 pintures rectangulars distribuïdes en tres nivells:
- Les del nivell inferior fan 65 × 78 cm cadascuna i representen, d'esquerra a dreta, el Naixement, la Pietat i l'Adoració dels Reis Mags.
- Les tres taules del nivell mitjà fan 82 × 100 cm i representen, d'esquerra a dreta, la Resurrecció, la pujada al Calvari en l'escena de la Verònica i l'Ascensió.
- Les tres taules del nivell superior, de 82 × 110 cm cada una, representen, d'esquerra a dreta, la Pentecosta, la Crucifixió i el traspàs de Maria en forma de Dormició.
A ambdós costats d'aquest cos central, i distribuïdes en els mateixos nivells, hi ha representades les figures de sis sants.
El 1906 es va efectuar una restauració-reparació del retaule a l'estil neo-renaixentista, a càrrec d'Antoni Oliva i Pera de Jordi, i va ser instal·lat en el seu actual emplaçament.

## Bibliografia

* ↑ Bosch i Ballbona, Joan. Un «Miracle» per a Pere Nunyes. Universitat de Girona.

## Referències

* BARAUT, Cebrià - Santa Maria del Miracle - Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2001 - ISBN 84-8415-329-0
* Web del Santuari d'El Miracle
# Dinastia Liu Song

La Dinastia Liu Song (xinès tradicional: 劉宋朝, xinès simplificat: 刘宋朝, pinyin: Liú Sòng Cháo; Wade-Giles: Liu Sung Ch'ao), també coneguda com la Dinastia Song (宋朝), Song Antic (前宋), o Song del Sud (南朝宋) (420-479 EC), va ser la primera de les quatre Dinasties del Sud en la Xina, succeint a la Dinastia Jin Oriental i continuada per la Dinastia Qi del Sud.
La dinastia va ser fundada per Liu Yu 劉裕 (363–422), el cognom del qual juntament amb "Song" formen el nom més comunament usat per la dinastia, el de Liu Song 劉宋. Aquesta denominació es fa servir per distingir d'una dinastia posterior del mateix nom, la Dinastia Song 宋 (960–1279), la qual és molt més famosa i significant. The Liu Song és també referida a vegades com la "Dinastia Song del Sud" (南宋), ja que és una de les dinasties del període de les Dinasties del Sud, és a dir, una d'aquestes amb la seva capital a Jiankang (l'actual Nanjing). No obstant, la posterior Dinastia Song, després del 1127, quan es va traslladar la seva capital al sud, a Lin'an (l'actual Hangzhou, Zhejiang), és més comunament coneguda com la "Dinastia Song del Sud" (南宋). Per tant, per la dinastia més duració més curta que és de la qual tracta aquest article, el terme "Liu Song" ha esdevingut el preferit en la majoria dels contextos.
L'època de la dinastia Liu Song va ser un període de molta agitació interna. Una sèrie d'emperadors foren incompetents i/o tirànics, el qual almenys en part conduí moltes revoltes militars. Aquest governants incloïen Liu Shao, l'Emperador Xiaowu, l'Emperador Qianfei, l'Emperador Ming, i l'Emperador Houfei. L'Emperador Ming va ser especialment cruel, assassinant a un gran nombre dels seus germans, nebots i altres familiars mascles — molts d'ells nens. Tal inestabilitat interna amb el temps va portar a la destrucció de la dinastia. Això no obstant, el seu fundador l'Emperador Wu, va ser considerat com un dels més grans generals durant el període de les Dinasties Septentrional i Meridional, i el regnat del seu tercer emperador, l'Emperador Wen, és conegut per la seva estabilitat política i administració capaç; no només del seu emperador, sinó també els seus funcionaris forts i honestos. Açò es coneix com el Regnat de Yuanjia (425–453) i una de les relatives edats d'or per al Dinasties del Sud.

## Història
### Aixecament de Liu Yu

Originalment un campestre d'orígens modestos, Liu Yu es va incorporar a l'exèrcit a una edat jove i prompte es va distingir en l'exèrcit i va ser promogut ràpidament al comandament d'un exèrcit, el cos de Beifu. Liu Yu va ser fonamental en la lluita contra el rebel Huan Xuan. Després de la caiguda de Huan Xuan, Liu Yu va guanyar el control de la dinastia Jin.

## Vegeu també

* Història de la Xina
* Dinasties Septentrional i Meridional
* Dinastia Song

## Referències

* ↑ Llibre de Song.
# Hendrik Scherpenhuyzen

Hendrik Scherpenhuyzen (Rotterdam, 3 d'abril de 1882 - Amersfoort, 28 de juny de 1971) va ser un tirador d'esgrima neerlandès, especialista en sabre, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de sabre per equips del programa de esgrima.

## Referències

* ↑ «Hendrik Scherpenhuyzen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d'octubre 2012. [Consulta: 25 gener 2018].
# Louis Trousselier

Louis Trousselier (2n districte de París, 29 de juny de 1881 - 16è districte de París, 24 d'abril de 1939) va ser un ciclista francès que va competir a començaments del segle XX.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de París, on va disputar dues proves del programa de ciclisme. En la prova de puntuació guanyà la medalla de bronze, mentre no finalitzà la cursa dels 25 quilòmetres.
El desembre de 1900 va disputar la primera cursa com a professional. El 1903 va córrer la Bordeus-París, que va acabar en segona posició rere Hippolyte Aucouturier. Tanmateix, uns dies després va ser desqualificat, perquè havia aprofitar el rebuf d'un cotxe durant la cursa. Quan es va organitzar el primer Tour de França encara estava sancionat. El 1905 acabà disputant el seu primer Tour de França, que guanyà còmodament. Altres grans victòries van ser la París-Roubaix de 1905, i la Bordeus-París de 1908. Al Tour de 1906 va quedar tercer, i durant la seva carrera va obtenir 13 victòries d'etapa a la ronda francesa.

## Palmarès

* 1901
** 1r a la París-Caen (aficionats)
* 1902
** 1r a la París-Rennes
** 1r a la Tolosa-Luchon-Tolosa
** 1r a la Guingamp-Lamballe-Guingamp
* 1905
** 1r al Tour de França i vencedor de 5 etapes
** 1r a la París-Roubaix
** 1r a la París-Valenciennes
** 1r a la Brussel·les-Roubaix
** Vencedor de 5 etapes al Tour de França
* 1906
** 1r a la París-Tourcoing
** Vencedor de 4 etapes al Tour de França
* 1907
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1908
** 1r a la Bordeus-París
* 1909
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1910
** 1r al Circuit de Brèscia
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1905. 1r de la classificació general. Vencedor de cinc etapes
* 1906. 3r de la classificació general. Vencedor de quatre etapes
* 1907. Abandona (10a etapa). Vencedor de 2 etapes
* 1908. Abandona (2a etapa)
* 1909. 8è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1910. Abandona (14a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1911. Abandona (3a etapa)
* 1913. 11è de la classificació general
* 1914. 38è de la classificació general

## Referències

* ↑ «TROUSSELIER Louis». [Consulta: 29 juny 2024].
* ↑ «Olympedia – Louis Trousselier». [Consulta: 29 juny 2024].
* ↑ «Sport en Wedstrijden:wielernieuws» (en neerlandès). Algemeen Dagblad. Koninklijke Bibliotheek, 22-12-1900. [Consulta: 3 gener 2017].
* ↑ «Wielrijden: Bordeaux-Parijs» (en neerlandès). De Telegraaf. Koninklijke Bibliotheek, 13-05-1903, p. 1.
* ↑ «Le Tour de France» (en francès). L'Écho de Paris. Gallica, 02-07-1903.
* ↑ «Bordeaux-Paris: coureurs disqualifés» (en francès). L'Écho de Paris. Gallica, 14-06-1903.
* ↑ «Palmarès de Louis Trousselier (Fra)». [Consulta: 29 juny 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Louis Trousselier (francès)
# Belga (moneda)

* Per a altres significats, vegeu «Belga».
El belga va ser una unitat monetària de Bèlgica, amb curs legal des del 1926 fins al 8 de gener del 1946 i que valia cinc francs belgues d'or. Va ser creada a l'època econòmicament tumultuosa de la fi dels anys 1920 per distingir clarament la moneda belga del franc francès, quan, a la fi del 1925, Bèlgica havia deixat la Unió Llatina, una unió monetària amb França, Itàlia, Grècia i Suïssa.
El belga mai no va ser realment acceptat com a moneda. Per la força del costum, els belgues sempre van continuar calculant en francs i mai no van utilitzar el nom nou. La moneda va desaparèixer sobtadament el 1946.

## Referències

* ↑ Le franc belge : Encyclopédie des monnaies de circulation belges. Brussel·les: Monnaie royale de Belgique, 1999, p. 59.
* 1 2 Lamoureux, Marie. «De Belga» (en neerlandès, francès, anglès, alemany). Museum van de Nationale Bank van België. Arxivat de l'original el 2017-06-09. [Consulta: 6 maig 2017].
* ↑ Collinet, Ph. «Le belga: unité monétaire de 1926 à 1946». Vie numismatique, 12-1994, pàg. 306-317.
# Ruleta russa

La ruleta russa és un joc macabre en el qual el participant es dispara al cap amb un revòlver que només duu una bala en el tambor. D'aquesta manera les possibilitats de disparar-se del jugador són d'una entre el nombre de bales que té el revòlver. Així si un revòlver té habitualment sis recambres, les possibilitats de disparar-se a la primera jugada és d'una entre sis, o sigui d'un 16,67% en la primera jugada. Aquest joc pot ser jugat amb més participants, sigui apostant o per un altre motiu adient.

## Origen

Segons Andrew Clarke, el primer rastre de la ruleta russa es pot trobar al conte "El fatalista", que va ser escrit l'any 1840 i formava part de la col·lecció Un heroi del nostre temps de Mikhail Lermontov, poeta i escriptor rus. A la història, que se situa en un poble cosac, el protagonista, Grigori Alexandrovich Pechorin, afirma que no hi ha predestinació i proposa una aposta per demostrar-ho, posant una vintena de peces d'or sobre una taula. Un tinent dels dracs del tsar, Vulič, un home d'orígens serbis amb passió pels jocs d'atzar, accepta el repte i a l'atzar agafa una de les diverses pistoles de diversos calibres de l'ungla, la treu i aboca pólvora a la palma de la ma. Ningú sap si la pistola està carregada o no. "Senyors! Qui pagarà 20 peces d'or per mi?", pregunta Vulič, posant-se el morro de la pistola al front. Aleshores li demana a en Grigory que llenci una carta a l'aire, i quan la carta aterra, apreta el gallet. L'arma no dispara, però quan Vulič torna a armar la pistola i l'apunta a una tapa de servei que penja sobre la finestra, sona un tret i el fum omple l'habitació.

## Referències

* ↑ «ruleta russa». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ Marcillo Morla, Fabrizio «Toma de decisiones». Presentación - Administración Recursos Humanos - | Escuela Superior Politécnica del Litoral, 18-01-2010.
* ↑ Lermontov, Mikhail. A Hero of Our Time (en anglès). Penguin, 2009-05-26, p. xxi. ISBN 978-1-101-05721-6.
* ↑ kittylevin. «The Fatalist. Mikhail Lermontov. English Translation.». kittylevin.livejournal.com, 18-10-2017. [Consulta: 19 març 2023].
# Hannelore Raepke

Hannelore Raepke (Charlottenburg, 25 d'octubre de 1935), de soltera Sadau, és una atleta alemanya, ja retirada, especialista en curses de velocitat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En ambdues, els 100 i 200 metres, quedà eliminada en sèries.
En el seu palmarès destaquen una medalla de plata al Campionat d'Europa d'atletisme de 1958 i els títols nacionals de la RDA dels 100 metres de 1961 a 1963, dels 200 metres de 1961 a 1964 i dels 400 en pista coberta de 1964.
Durant la seva carrera va millorar els rècords de la República Democràtica Alemanya dels 100 metres i del relleu 4x100 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 11.4" (1963)
* 200 metres. 23.6" (1962)
* 400 metres. 55.6" (1961)

## Referències

* 1 2 3 Hannelore Raepke a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften - Halle (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 8 agost 2020].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften - Halle (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 8 agost 2020].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften - Halle (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 8 agost 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 213 i 361. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Anatolijs Šmits

Anatolijs Šmits, també citat com a Anatols Šmits (2 de setembre de 1941 - 30 de gener de 1998), fou un mestre d'escacs letó.
Šmits fou un excel·lent entrenador d'escacs, i va entrenar per exemple Nona Gaprindaixvili pel seu matx pel Campionat del Món contra Nana Aleksàndria a Pitsunda/Tbilisi 1975, el qual va guanyar Nona Gaprindashvili. Per aquesta tasca, Smits va rebre un premi especial el 1975 de la Federació Georgiana d'Escacs.

## Resultats destacats en competició

Šmits va guanyar el campionat júnior de la Unió Soviètica el 1960, i fou dos cops campió de Letònia, el 1969 i el 1975 (ex aequo amb Jānis Klovāns). Va obtenir el segon lloc a la Copa de l'URSS el 1970 (després de David Bronstein).

### Participació en competicions per equips

Šmits va jugar, representant Letònia, en competicions soviètiques per equips:
* El 1960, al setè tauler al 7è Campionat soviètic per equips a Moscou (4,5 from 8);
* El 1961, al setè tauler a la 3a Copa Soviètica per equips a Moscou (+2, =2, -1);
* El 1967, al quart tauler al 10è Campionat soviètic per equips a Moscou (+3, =4, -2);
* El 1969, al tercer tauler al 11è Campionat soviètic per equips a Grozni (5,5 from 8);
* El 1972, al quart tauler al 12è Campionat soviètic per equips a Moscou (+2, =4, -1);
* El 1975, al quart tauler al 13è Campionat soviètic per equips a Riga (+2, =3, -2).

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Anatolijs Šmits» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 27 abril 2015].
* ↑ "Championship of USSR (juniors)- Moscou 25.3-11.4.1960", narod.ru
* ↑ «Chess Letònia 1969». Al20102007.narod.ru. [Consulta: 21 desembre 2011].
* ↑ «Chess Letònia 1975». Al20102007.narod.ru, 15-03-1975. [Consulta: 21 desembre 2011].
* ↑ "Cup of USSR- Dnepropetrovsk 1-21.8.1970, Moscou 1-13.11.1970", narod.ru.
* ↑ «Moscou 1960». Al20102007.narod.ru. [Consulta: 15 desembre 2011].
* ↑ «Moscou 1961». Al20102007.narod.ru, 28-12-1961. [Consulta: 15 desembre 2011].
* ↑ «Moscou 1967». Al20102007.narod.ru. [Consulta: 15 desembre 2011].
* ↑ «Grozny 1969». Al20102007.narod.ru. [Consulta: 15 desembre 2011].
* ↑ «Moscou 1972». Al20102007.narod.ru. [Consulta: 15 desembre 2011].
* ↑ «Riga 1975». Al20102007.narod.ru, 27-07-1975. [Consulta: 15 desembre 2011].

## Bibliografia

* Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980), Latvijas šahistu jaunrade, Rīga, Avots., pp. 61 – 63. (en letó).

## Enllaços externs

* Anatolijs Šmits. fitxa a chesstempo.com