OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Debora Sapenter

Debora Sapenter (Prairie View, 22 de febrer de 1952), coneguda com a Debra Sapenter i posteriorment amb els cognoms de casada Speight i Christopher, va ser una atleta estatunidenca, especialista en els 400 metres, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de plata en els 4x400 metres relleus, formant equip amb Sheila Ingram, Pamela Jiles i Rosalyn Bryant. En els 400 metres fou vuitena.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata als Jocs Panamericans de 1975, en els 400 i 4x400 metres relleus. També guanyà el campionat de l'AAU de 440 iardes de 1974 i el de 1975 dels 400 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 11.18" (1974)
* 200 metres. 23.52" (1976)
* 400 metres. 51.23" (1976)

## Referències

* 1 2 3 «Debra Sapenter Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2015. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Georg Werner

Georg Werner (Estocolm, 8 d'abril de 1904 - Estocolm, 26 d'agost de 2002) va ser un nedador suec que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va disputar dues proves del programa de natació. En els 4 x 200 metres lliures guanyà la medalla de bronze fent equip amb Åke Borg, Arne Borg, Thor Henning, Gösta Persson i Orvar Trolle. En els 100 metres masculins quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1926, en els 100 metres lliures i el relleu 4x200 metres lliures.

## Referències

* 1 2 «Georg Werner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-09. [Consulta: 26 març 2018].
* ↑ Georg Werner Comitè Olímpic Suec
# Miren Lore Leanizbarrutia Bizkarralegorra

Miren Lore Leanizbarrutia Bizkarralegorra (Aretxabaleta, 1956) és una política i advocada basca. Llicenciada en Dret, és especialista en Dret Internacional de Comerç i diplomada en Ciències Humanes. Militant del Partit Nacionalista Basc, ha estat regidora de l'ajuntament d'Oiartzun (1991-1995), membre de les Juntes Generals de Guipúscoa, Directora General d'Euskera en la Diputació Foral de Guipúscoa (1999-2003) i senadora per Guipúscoa a les eleccions generals espanyoles de 2008 i 2011.

## Referències

* ↑ Quién es quién en España (en castellà). Sor Angela de la Cruz, 2009, p. 25.
* ↑ España, Senado de. «Miren Lore Leanizbarrutia de Bizkarralegorra» (en castellà). [Consulta: 7 juny 2024].
# Castell de Claret (Torà)

El castell de Claret és situat a la part alta de Claret, entitat de població del municipi de Torà, a la comarca del Solsonès.

## Història

El poble de Claret, conegut també per Claret de Figuerola o Claret de Pagesos, és un petit nucli situat a la part oriental de la vila de Torà, a la Serra de Sant Donat -la vessant esquerra de Figuerola, nascut en l'època alt medieval a redós de l'antic castell, situat a la part alta del poble, i de l'església romànica de Santa Maria.
El lloc fou poblat des dels primers temps de la conquesta d'aquest sector i ja el 1026 és esmentat el castell de Claret, on s'establí una família que portà aquest cognom. El 1139 Bernat de Claret donà la meitat del castell, la meitat dels homes que hi habitaven, la meitat de la dominicatura que hi tenien els antics senyors del lloc, la meitat del terme del castell, tant dels camps conreats com dels erms i l'església de Claret a Santa Maria de Solsona.
Un fill de Bernat de Claret es casà amb Ermessenda, filla d'Arnau de Cardona. El llinatge Claret contribuí molt activament en la lluita contra els àrabs, que dominaren la Segarra i l'Urgell vers els segles x i xi. Hom en troba alguns membres al segle xiii a Granyena i a altres llocs. Al principi del segle xvi eren senyors de Claret, Cellers i Figuerola.
En el fogatjament general de Catalunya de 1378 amb el comte de Cardona Hug I, consten 58 focs al municipi de Torà i 8 focs nobles al castell de Claret.

## L'edifici

Del castell avui només en resten alguns trams de mur i l'antiga portalada adovellada, avui dia tapiada.

## Referències

* ↑ «Castell de Claret». Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fogatjament general de 1378».

## Enllaços externs

* Castell de Claret (Torà) a Castells Catalans
# Sant Salvador del Coll de Llanera

Sant Salvador del Coll de Llanera és una església del municipi de Torà (Solsonès), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La capella de Sant Salvador del Coll o del Soler d'Amunt és una construcció d'estil romànic, originària del segle XI-XII i remodelada als segles XVII i XVIII. Està situada al nord del terme municipal, al cim de la muntanya de Sant Salvador, fronterera amb el municipi de Llobera.
Es un edifici d'una sola nau, de planta rectangular i encapçalada per un absis semicircular orientat a llevant. La construcció presenta un parament a base de carreus disposats amb filades i una rajola, en la part propera al frontis. Al mur de migjorn hi trobem la primitiva porta romànica, d'arc de mig punt adovellat, tapiada i amagada darrere un contrafort. Davant la porta actual hi trobem un porxo cobert a doble vessant i obert només pel davant, a través d'un arc de mig punt. El porxo és coronat per un campanar d'espadanya, d'un sol ull. A la llinda de la porta d'ingrés hi ha gravada la data 1640.

## Notícies històriques

Es té notícia d'aquesta església a través d'un document datat el 23 de gener de 1097, en el qual consta que Silvà i la seva esposa Sicards donaren, com a afrontació del "mansum de Boscatell", a l'església de santa Maria de Solsona.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 183. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* ↑ «Capella del Coll de Llanera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2016].
# Philipp Paulitschke

Philipp Viktor Paulitschke (Cermakovice, Moràvia, 24 de setembre de 1854 - Viena, Imperi Austrohongarès, 11 de desembre de 1899) va ser un explorador austríac. Philipp Paulitschke va nàixer en una família benestant. El seu pare, Josef Paulitschke era un propietari forestal i un heroi de la guerra austroprussiana. Entre 1872 i 1876, Philipp Paulitschke va estudiar geografia, ciències naturals i lingüística, especialitzant-se en llengües orientals, a la Universitat de Graz, i a la Universitat de Viena. A finals de juliol del 1880, va viatjar a Egipte i Núbia, on realitzà mesures d'altitud. Del 28 de desembre de 1884 al 17 d'abril de 1885 participà en el viatge d'estudi del Dr. Dominik Kammel Edlen von Hardegger que esdevindria famós, a la regió de Harar. El 1936 es donà el nom de l'explorador a títol d'homenatge, a un dels districtes de Viena, el Paulitschkegasse (districte 22).

## Obres

* Die geographische Erforschung des afrikanischen Kontinents von den ältesten zeiten bis auf unsere Tage (1880)
* Die Afrikalitteratur von 1500 bis 1750 (1881)
* Leitfaden der geographischen Verkehrslehre (1881)
* Die geographische Erforschung der Adalländer und Harrars in Ostafrika (1884)
* Die Sudanländer nach dem gegenwärtigen Stande der Kenntnis (1885)
* Beiträge zur Ethnographie und Anthropologie der Somal, Galla und Harrari (1886)
* Harrar-Forschungsreise nach den Somal- und Gallaländern Ostafrikas (1888)
* Ethnographie Nordostafrikas, 2 volums (1893-96)
# Morrocurt de Claret

Morrocurt és una masia prop del nucli de Claret, al municipi de Torà (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Està situada a llevant de Claret, a tocar del terme de Pinós, a mitjana altura del vessant nord de la Serra de Claret i a l'esquerre del barranc de Figuerola. És una masia molt aïllada.
Per anar-hi cal agafar el trencall a la dreta (SE) (senyalitzat "Oliva") que hi ha a la carretera de Torà a Ardèvol, aproximadament a 5,8 km. des de Fontanet, poc després d'haver deixat a l'esquerra la masia de cal Miqueló (41° 50′ 24.01″ N, 1° 28′ 41.9″ E﻿ / ﻿41.8400028°N,1.478306°E﻿ / 41.8400028; 1.478306). Als 200 metres es deixarà, a l'esquerra, la masia del Boix. Als 1,2 km. (41° 50′ 16.07″ N, 1° 29′ 5.38″ E﻿ / ﻿41.8377972°N,1.4848278°E﻿ / 41.8377972; 1.4848278) es pren la pista de la dreta (la de l'esquerra duu a l'Oliva). Es continua per la pista principal fins al km. 2,4 (41° 49′ 55″ N, 1° 29′ 5.84″ E﻿ / ﻿41.83194°N,1.4849556°E﻿ / 41.83194; 1.4849556) on deixarem la que puja a la Petja i agafarem la de la dreta que ens deixarà, als 3,5 km, a Morrocurt.

## Descripció

Edifici principal amb diferents edificis annexos al voltant.
Té planta baixa, primer pis i zona de golfes. A la façana principal (sud-est), la porta d'accés és en arc de mig punt, a la clau duu la data de 1635. A sobre hi ha una finestra. La resta de la façana està ocupada per un edifici adjunt, a la dreta. A la façana sud-oest, a la planta baixa no hi ha cap obertura, a la planta següent hi ha dues finestres amb llinda de pedra i ampit, a la darrera hi ha dues petites finestres. A la façana nord-oest, a la planta baixa a la dreta, té un petit edifici adjunt. A les dues plantes següents hi ha una finestra. A la façana nord-est, hi ha una finestra a la segona planta a la dreta, i una altra de dimensions més petites a l'esquerra. La coberta és de dos vessants (nord-oest, sud-est), acabada amb teules.
L'edifici adjunt a la façana principal, té un balcó a la segona planta de la façana sud-oest. A la façana sud-est, hi ha una finestra petita a la planta baixa. La coberta és d'un vessant (sud-oest), acabada amb teules.
L'edifici adjunt a la façana nord-oest, té una sola planta. A la façana nord-oest té una gran entrada amb llinda de formigó. A la façana sud-oest, té una entrada amb llinda de pedra i porta metàl·lica a la planta baixa, i una finestra amb llinda de fusta a la part superior. La coberta és d'un vessant (nord-oest) acabada amb fibrociment.

## Referències

* 1 2 3 4 «Morrocurt de Claret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Raja Mohan

Chilamkuri Raja Moha, més conegut com a Raja Mohan, és un acadèmic, periodista i analista de política exterior indi. És el director de l'Institut d'Estudis del Sud d'Àsia de la Universitat Nacional de Singapur. Anteriorment, va ser el director fundador de Carnegie India. També ha estat membre distingit de l'Observer Research Foundation, Nova Delhi i membre sènior del Center for Policy Research, Nova Delhi, i abans d'això, professor de la S. Rajaratnam School of International Studies, Universitat tecnològica de Nanyang, a Singapur i professor del Centre d'Estudis del Sud, Central, Sud-est asiàtic i del Pacífic Sud-oest, de l'Escola d'Estudis Internacionals de la Universitat Jawaharlal Nehru, a Nova Delhi. Va ser Henry Alfred Kissinger Scholar al John W. Kluge Center de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units entre 2009 i 2010.

## Referències

* ↑ «Top Indian academic C Raja Mohan joins Singapore's think tank». Economic Times, 18-05-2018 [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «Announcing the Launch of Carnegie India». Carnegie Endowment, 12-01-2016. [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «Raja Mohan Profile - The ICA Institute». Arxivat de l'original el 22 April 2010. [Consulta: 26 d’abril 2024].
* ↑ «C. Raja Mohan Named the Henry Alfred Kissinger Scholar in the John W. Kluge Center at the Library of Congress». Library of Congress. [Consulta: 25 febrer 2022].
# La Vilella (Torà)

La Vilella o Vilella és una masia del municipi de Torà (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

La masia forma part del disseminat de Vallferosa. Es troba a l'extrem nord-oest del municipi de Torà, enmig dels suaus relleus del serrat dels Moros, a la capçalera de la rasa de la Font de Vilella. S'hi arriba per la carretera C-451 (de Guissona a Solsona). Al punt quilomètric 39,1 (41° 53′ 35″ N, 1° 25′ 25″ E﻿ / ﻿41.893164°N,1.423688°E﻿ / 41.893164; 1.423688) s'agafa el desviament a la dreta (no senyalitzat). Se segueix la pista cap al sud i en 1,9 km s'arriba a la masia.

## Descripció

Edifici de quatre plantes i quatre façanes.
Al nord hi ha el baluard, típic d'aquesta zona. Juntament amb un cobert de nova construcció tanca del tot la casa que queda amagada a l'interior. No es pot apreciar l'entrada a l'edifici que està situada a la façana oest, perquè no es pot accedir a l'interior. En aquesta mateixa façana s'hi observen tres finestres amb llinda de pedra a la part superior. A la darrera planta hi ha tres petites finestretes. A la façana nord, hi ha dues petites obertures a la planta baixa. A les dues darreres plantes hi ha dues finestres. A la façana est, hi ha dues finestres a la meitat de la façana. A la façana sud, hi ha una finestra a la part superior de la façana, la resta està pràcticament coberta per un edifici adjunt que també té funció d'habitatge. La coberta és de dos vessants (est-oest), acabada amb teules.
Davant de la façana principal de l'edifici hi ha un edifici de dues plantes i quatre façanes. A la façana oest, té adossada una estructura semicircular de petites dimensions que podria ser una cisterna o un forn. A la façana sud, té una entrada amb porta metàl·lica.
L'edifici adjunt a la façana sud, és una ampliació de la mateixa casa, té una finestra de grans dimensions a la façana sud, també té un sortidor d'aigua. La coberta és de dos vessants (est-oest), acabada amb teules.
Annexat a la part inferior d'aquest darrer edifici n'hi ha un altre d'una sola planta, que tenia funcions agrícoles. Té una gran entrada a la façana oest. La coberta és d'un sol vessant (sud), acabada amb teules.
A uns 10 metres a l'oest de la casa, hi ha un altre edifici, amb funcions agrícoles i ramaderes. Té quatre façanes amb coberta de dos vessants (est-oest), acabada amb teules.

## Història

La datació aproximada és del segle xviii, però en aquest indret ja hi devia haver una construcció en època medieval.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 155-156. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 4 5 6 7 «La Vilella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Bertram Forer

Bertram R. Forer (Springfield (Massachusetts), 24 d'octubre de 1914 — 6 d'abril de 2000) fou un psicòleg dels Estats Units, conegut per descriure l'anomenat efecte Forer, o efecte de validació subjectiva.
Forer es va graduar a la Universitat de Massachusetts Amherst el 1936 i es va doctorar en psicologia clínica a la Universitat de Califòrnia, Los Angeles.
Va treballar com a psicòleg i administrador en un hospital militar a França durant la Segona Guerra Mundial. Quan va tornar ho va fer en una clínica mental per a veterans de guerra a Los Angeles, i va establir una consulta privada a Malibú.
En els seus estudis experimentals del 1948, en Forer va entregar una prova de personalitat als seus estudiants. Un cop aquests el van acabar, el va recollir i més tard va entregar a cada estudiant el resultat com si es tractés d'una avaluació personalitzada, quan en realitat va entregar el mateix resultat a tots els seus alumnes, copiat d'una columna d'astrologia d'un diari. Els estudiants havien d'avaluar, en una escala del zero al cinc, com s'aproximava el resultat a la seva visió personal d'ells mateixos. El resultat mitjà va ser 4,26. La prova de 1948 s'ha repetit moltes vegades des d'aleshores i els resultats sempre es troben al voltant de 4,2.
L'efecte Forer mostra com la gent té tendència a acceptar descripcions generals de la seva personalitat sense adonar-se que la mateixa avaluació podria aplicar-se a la majoria de persones.

## Referències

* Forer BR (1949). The fallacy of personal validation: A classroom demonstration of gullibility Journal of Abnormal and Social Psychology. 44, 118-123.
* Forer BR (1968). Personal validation and the person. Psychol Rep. 1968 Dec;23(3):1214. PMID: 5717433
* Forer BR, Farberow NL, Meter MM, Tolman RS (1952). Consistency and agreement in the judgment of Rorschach signs. J Proj Tech. 1952 Sep;16(3):346-51. PMID: 14946755
# Josu Ortuondo Larrea

Josu Ortuondo Larrea (Deusto, Bilbao, 13 de febrer de 1948) és un advocat i polític basc, alcalde de Bilbao i diputat al Parlament Europeu.

## Biografia

Llicenciat en Ciències Econòmiques el 1975 per la Universitat de Deusto i el 1982 va fer un postgrau a la Universitat Complutense. De 1969 a 1987 va treballar com a directiu bancari. Va ser president de l'empresa Bilbogas, SA i Bilbao Ria 2000, SA (1993-1999). Fou cap de la Junta de la Caixes d'Estalvis (1995-1999) i president de la Fira Internacional de Bilbao (1991-1999).
Membre del Partit Nacionalista Basc de ben jove, formà part del Bizkai Buru Batzar (1980-1982), de 1987 a 1991 va ser nomenat Director General d'Euskal Irrati Telebista (EITB). De 1991 a 1995 va ser regidor de l'ajuntament de Bilbao, i de 1995 a 1999 en fou alcalde i president del Consell Municipal del País Basc. De 1994 a 1999 fou membre del Comitè Executiu del Consell de Municipis i Regions Europees i president d'Eurocities de 1998 a 1999.
Fou elegit diputat per la Coalició Nacionalista a les eleccions al Parlament Europeu de 1999 i per la coalició GALEUSCA a les eleccions al Parlament Europeu de 2004. Durant el seu mandat fou membre dels grups parlamentaris Verds-Aliança Lliure Europea (1999-2004) i Aliança dels Liberals i Demòcrates per Europa (2004-2009). Entre d'altres, fou membre membre de la Comissió de Transports i Turisme. Es va asseure a les delegacions per les relacions amb els països d'Amèrica Central i la Delegació a l'Assemblea Parlamentària Unió Europea-Amèrica Llatina.

## Enllaços externs

* Fitxa del Parlament Europeu
* Josu Ortuondo al web de l'Enciclopèdia Basca Auñamendi
* En la UE podría encajar una Euskadi independiente, entrevista a El País, 16 de febrer de 2005.
# Jorge Dezcallar de Mazarredo

Jorge Dezcallar de Mazarredo (Palma, 3 de novembre de 1945) és un diplomàtic espanyol, que fou ambaixador d'Espanya als Estats Units entre el juliol de 2008 i l'abril de 2012.
Llicenciat en Dret, es va incorporar a la carrera diplomàtica en 1971. Va ocupar per primera vegada el lloc d'ambaixador en 1997 amb destinació en el Marroc, fins que en 2001 el govern de José María Aznar el va nomenar director del Centre Superior d'Informació de la Defensa, convertit després en Centre Nacional d'Intel·ligència, on el va substituir Alberto Saiz. Després de les eleccions generals de 2004, al juny va ser destinat com a ambaixador davant la Santa Seu, on va ser rellevat en 2006, integrant-se en l'activitat privada amb Repsol com a conseller internacional. El juliol de 2008 el Consell de Ministres el va nomenar ambaixador a Washington DC, fins que va ser substituït l'abril de 2012 per Ramón Gil-Casares.
El seu germà Alonso ha estat ambaixador a Mauritània. El seu altre germà Rafael ha estat ambaixador espanyol a Alemanya.
Jorge de Dezcallar és membre d'una família de l'aristocràcia mallorquina.

## Obres

* Joyas bereberes de la Colección Jorge Dezcallar de Mazarredo [catálogo], Madrid: Kafir Asesores, 2009. (ISBN: 9788461315819)
* Hulîy amâzigiyya min maymû'at Jûrjî Dîthkâyâr / Joyas bereberes de la colección Jorge Dezcallar [catálogo], Madrid: Casa Árabe e Instituto Internacional de Estudios Árabes y del Mundo Musulmán, 2011. (ISBN: 9788461554171)
* El pirata bien educado y sus amigos [relatos], ilustrado por Emilio Urberuaga, Madrid: Siruela, 2015. (ISBN: 9788416280483)
* Valió la pena [memorias], Barcelona: Península, 2015. (ISBN: 9788499424491)

## Referències

* ↑ Reial decret 663/2012, de 13 d'abril, pel qual es disposa el cessament de don Jorge Dezcallar de Mazarredo com a Ambaixador d'Espanya als Estats Units d'Amèrica.
* ↑ El ex director del CNI, nombrado embajador ante la Santa Sede El Mundo, 4 de juny de 2004
* ↑ Un curtmetratge que mostra l'arbre genealògic Dezcallar

## Enllaços externs

* Ambaixada d'Espanya als Estats Units, MAE.
* Jorge Dezcallar a El País
* Nomenament com a ambaixador als Estats Units El Imparcial, juliol de 2008.
# Albert Bernhard Frank

Albert Bernhard Frank (17 de gener de 1839 - 27 de setembre de 1900) va ser un botànic, fitopatòleg i micòleg alemany, nascut a Dresden. Se li atribueix adoptar el terme micorriza al seu article de 1885 "Über die auf Wurzelsymbiose beruhende Ernährung gewisser Bäume durch unterirdische Pilze" (traduït literalment: “Sobre la nutrició de determinats arbres per fongs subterranis a partir de la simbiosi radicular”).
Frank va rebre l'encàrrec de desenvolupar mètodes pràctics per al cultiu de la tòfona pel rei de Prússia (Guillem I). Tot i que aquest projecte no va tenir èxit, va portar a la seva dilucidació de la naturalesa i el desenvolupament de les micorrizes. Trappe va revisar la història i els impactes del treball de Frank sobre les micorrizes. El 1877, Albert Frank va adoptar el terme "simbiosi" (en alemany: Symbiose) per descriure la naturalesa dels líquens.
El gènere bacterià Frankia i la família Frankiaceae van rebre el seu nom.

## Obres

* Pflanzen-Tabellen zur leichten, schnellen und sicheren Bestimmung der höheren Gewächse Nord-und Mittel-Deutschlands, nebst 2 besonderen Tabellen zur Bestimmung der deutschen Holzgewächse nach dem Laube, sowie im winterlichen Zuberlichen Zustande das un System . Schmidt & Günther, Leipzig 4., verb. und verm. Aufl. 1881. Edició digital de la Biblioteca Universitària i Estatal de Düsseldorf

## Referències

* ↑ Frank, A.B. (en alemany) Berichte der Deutschen Botanischen Gesellschaft, 3, 1885, pàg. 128–145.
* ↑ Frank, B. Mycorrhiza, 15, 4, 01-06-2005, pàg. 267–275. DOI: 10.1007/s00572-004-0329-y. PMID: 15549482.
* ↑ Trappe, James M. Mycorrhiza, 15, 4, 2005, pàg. 277–281. DOI: 10.1007/s00572-004-0330-5. PMID: 15503185.
* ↑ Prokaryotic symbionts in plants by Katharina Pawlowski, p. 107
# Majed Abu Maraheel

Majed Abu Maraheel (àrab: ماجد أبو مراحيل) (camp de Nuseirat, 5 de juny de 1963 - Shuhada al-Aqsa Hospital, 11 de juny de 2024) va ser un atleta i entrenador palestí i el primer atleta palestí en competir en els Jocs Olímpics. Nascut al si d'una família refugiada al camp de refugiats de Nuseirat situat a la Franja de Gaza, Abu Maraheel treballava com a jornaler a Israel abans de dedicar-se a l'atletisme. Entrenava llargues distàncies als carrers i platges de Gaza, i es va fer conegut a nivell local després de guanyar nombroses competicions locals. Després de guanyar una cursa de 8 quilòmetres el 1995, va ser reclutat pel líder de l'Autoritat Nacional Palestina Yasser Arafat a la Força 17, la seua força de seguretat personal.
Abu Maraheel va competir al Campionat Àrab d'atletisme de 1995 tot i que amb prou feines va poder assistir a l'esdeveniment després d'una llarga detenció per part de les autoritats frontereres egípcies. L'any següent, va representar Palestina als Jocs Olímpics d'estiu de 1996 a Atlanta, convertint-se en el primer olímpic del país i bandera olímpica. Va competir en els 10.000 metres, tot i que va ser eliminat després de quedar 21è del seu grup de classificació. Es va retirar en acabar els Jocs, i després va ser entrenador d'atletisme dels corredors palestins Bahaa al-Farra i Woroud Sawalha per als Jocs Olímpics d'estiu de 2012. Va morir l'11 de juny de 2024 a causa d'una insuficiència renal.

## Referències

* ↑ «First Palestinian Olympic athlete, Majed Abu Maraheel dies tragically», 18-06-2024. [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ «Palestine's first ever Olympian dies in Gaza from lack of treatment due to Israel's war» (en anglès). [Consulta: 18 juny 2024].