OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Moriscot

Can Moriscot és una masia del terme municipal de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) que dona nom al veïnat constituït per un agregat de finques del segle xix.
Entorn l'antiga masia de Can Moriscot es van anar agrupant Cala Maria, Can Lluís Batlle (1832), La torre Mariana (1860) i Cala Mercè (1878). La part més antiga està formada per les dues primeres cases, adossades. La Torre Mariana s'edifica a la part del darrere de les altres cases.
La masia principal, a la qual s'hi accedeix a través d'un desviament de la carretera de Sant Andreu de la Barca, fou construïda el segle xvi i és de planta quadrada i coberta a dues aigües, que conserva el portal adovellat i les finestres amb l'emmarcament de pedra rogenca, típica de Corbera.

## Història

La primera referència documental és de l'any 1388. El 1705 es va produir la venda de Francesc Moriscot a Josep Llopart, perdent-se el llinatge.
A partir del 1830, les masies pateixen esdeveniments luctuosos per les actuacions del bandoler Josep Sàbat i els germans Estapé, que assassinaren els estadants i incendiaren la casa. El 1872 foren saquejades per les guerrilles republicanes del Xic de la Barqueta.
El 1830 la casa pertany a Isidre Fisa i Esteva, el 1832 a Josep Oms, que feu l'obra nova, i el 1911 passa a Mercè i Carolina Tipis fins al 1978, dels actuals propietaris. Entre 1978 i 1984 va ser restaurada per l'actual l'historiador Isidre Clopas i Batlle i actualment pertany als seus descendents.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Moriscot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].
* 1 2 «Casa Gran de Can Moriscot». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 5 desembre 2012].
* ↑ «Josep Sàbat». Francesc Alarcon. [Consulta: 13 març 2011]. «"En la casa dita de Moriscot de la Vall de Corbera, en lo dia dos Abril de mil vuit cents i dotce, se encontraren acesinades les persones de Maria Rovira, edat 80 anys muller que fou de Eduald Déu, la de Josepa Vendrell, edat 40 anys, muller de Eudal Déu (fill del citat), la de la filla de estos Maria Déu, edat 13 anys, la de Josep Déu, edat 12 anys, y la de Francesch Déu, edat 10 anys, als quals passada la visura se ha donat eclesiastica sepultura en lo cementiri de esta Parroquia de Corbera, en lo dia tres de Abril de 1812. Ita est: Francisco Ferrer. Rector".»
# Tumannost Andromedi

Tumannost Andromedi (rus: Туманность Андромеды "La nebulosa Andrómeda") és una pel·lícula de ciència-ficció soviètica de 1967 protagonitzada per Serguei Stoliarov i dirigida per Ievgueni Xersotobitov als Estudis de Cinema Dovjenko. Originalment, la pel·lícula estava pensada per ser el primer episodi d'una sèrie de pel·lícules, titulades alternativament com La nebulosa d'Andròmeda: Episodi I. Presoners de l'estrella de ferro, però les parts restants mai es van fer a causa de la mort d'Stòliarov.

## Trama

La pel·lícula està basada en la novel·la homònima d'Ivan Iefremov de 1957. Segueix la història d'un grup d'humans a la nau espacial Tantra que tenen l'encàrrec d'investigar el planeta natal d'una raça alienígena. Descobreixen que la radioactivitat artificial ha matat gairebé tota la vida d'aquest planeta. Durant el viatge cap a casa, la nau queda atrapada per la força gravitatòria d'una estrella de ferro i aterra en un planeta que orbita l'estrella. Envoltat de depredadors que destrueixen el sistema nerviós humà mitjançant vestits espacials, la tripulació ha de lluitar per tornar a veure la Terra.

## Repartiment

| Actor | Paper |
| Serguei Stoliarov | Dar Veter |
| Vija Artmane | Veda Kong |
| Nikolai Kriukov | Erg Noor |
| Tatiana Voloixina | Niza Krit |
| Lado Tskhvariashvili | Mven Mas |
| Aleksandr Gaj | Pur Zhis |
| Roman Khomiatov | Kim |
| Liudmila Txursina | Louma Lasvi |
| Marina Iurasova | Ingrid Ditra |
| Guennadi Iukhtin | Eon Tal |
| Aleksandr Goloborodko | Ren Boz |
| Valeri Panarin | Holm |

## Referències

* ↑ Wingrove, David. Science Fiction Film Source Book (Longman Group Limited, 1985)
* ↑ Andromeda Nebula, al web del Festival de Trieste

## Enllaços externs

* Tumannost Andromedi a YouTube
# Camarón: Flamenco y revolución

Camarón: Flamenco y revolución és una pel·lícula documental espanyola del 2018 dirigida per Alexis Morante, produït per Lolita Films i Canal Sur Televisión, sobre el músic del flamenc Camarón de la Isla, coincidint amb el 26è aniversari de la seva mort.

## Sinopsi

El documental fa una retrospectiva sobre la vida i l'art de Camarón de la Isla, un retrat íntim en el qual els seus creadors han tingut accés a l'arxiu inèdit de la família i on es mostren vídeos, fotografies i documents de l'artista que ens aproximen a l'interior de la llegenda que va universalitzar el flamenc. Juan Diego actua com a narrador i ens conta dues històries paral·leles. D'una banda ens narra l'apassionant vida d'un gitano de Cadis, que va evolucionar el flamenc, i el va treure dels cercles reduïts en els que s'havia mogut sempre, per a convertir-lo en un fenomen de masses, així com les seves addicions, la seva malaltia i la seva mort. Per un altre, ens explica com va evolucionar Espanya des dels anys 50 fins a finals del segle xx.

## Crítiques

| « | "Un documental que treu a la llum un ingent i atractiu material d'arxiu tant de concerts com d'estampes domèstica del revolucionari Camarón de la Isla (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Quim Casas: Diari El Periódico |||
| « | "Defectuosa però fascinant (...) Encara que la pel·lícula és de visionat obligatori per als fans del flamenc, no és capaç d'oferir res nou." | » |
| — Jonathan Holland: The Hollywood Reporter |||
| « | "La pel·lícula és un festí per als seus admiradors, però també una invitació a qui encara no ho sigui (...) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Oti Rodríguez Marchante: Diari ABC |||

## Nominacions
### 74 edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Resultat |
| Millor llargmetratge documental | Nominada |

### XXXIII Premis Goya

| Categoria | Resultat |
| Millor pel·lícula documental | Nominada |

### XXIV Premis Cinematogràfics José María Forqué

| Categoria | Resultat |
| Millor pel·lícula documental | Nominada |

## Referències

* ↑ 'Camarón: flamenco y revolución', el documental que desvela qué se esconde tras el genio incomprendido, La Sexta, 24 de juny de 2018
* ↑ 'Camarón: Flamenco y revolución': Digno tributo al gran cantaor, ecartelera.es
* ↑ 'Camarón: flamenco y revolución', crónica de un artista total, el Periódico, 31 de maig de 2018
* ↑ 'Camaron: Flamenco and Revolution': Film Review, Hollywood Reporter, 6 d'abril de 2018
* ↑ Crítica de «Camarón: Flamenco y revolución»: Homenaje y semblanza, ABC, 4 de juny de 2018
* ↑ Camarón: Flamenco y revolución al web dels Goya
* ↑ «Finalistas». Premios Forqué. [Consulta: 13 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Cadena pesant d'immunoglobulina

En immunologia es denomina cadena pesant a una subunitat polipeptídica gran d'un complex de proteïnes com les proteïnes motores (ex:miosina, kinesina o dineina) o d'un anticòs. Un anticòs típic es compon de dues cadenes pesades d'immunoglobulina (Ig) i dues cadenes lleugeres. Existeixen diferents tipus de cadenes pesades que es difereixen en la classe o isotip d'un anticòs. Aquests tipus de cadenes pesades varien entre els diferents animals. Totes les cadenes pesades contenen una sèrie de dominis d'immunoglobulina, normalment amb un dominin variable (IgV) que és important per unir-se a l'antigen i diversos dominis constants (IgC).

## En mamífers
### Classes

Hi ha cinc tipus de cadenes pesades d'immunoglobulina en mamífers:γ, δ, α, μ y ε. Aquestes defineixen les anomenades classes de les immunoglobulines.
* Les cadenes pesades α i γ posseeixen aproximadament uns 450 aminoàcids.
* Les cadenes pesades μ i ε posseeixen aproximadament uns 550 aminoàcids.

### Regions

Cada cadena pesant té dues regions:
* Una regió constant (que és la mateixa per totes les immunoglobulines de la mateixa classe, però difereix entre les diferents classes d'immunoglobulina).
** Les cadenes pesant γ, α i δ té una regió constant composta per tres dominis estructurals d'immunoglobulina en tàndem, tot i que també posseeix una "regió bisagra" que li dona flexibilitat.
** Les cadenes pesades μ i ε tenen una regió constant diferent composta per quatre dominis d'immunoglobulina.
* Una regió variable que és diferent entre els diferents limfòcits B, però que és la mateixa per totes les immunoglobulines produïdes pel mateix limfòcit B o la seva línia clonal. El domini variable d'una cadena pesant està composta per un únic domini immunoglobulinc. Aquests dominis tenen uns 110 aminoàcid de longitud.

## Referències

* 1 2 3 Janeway CA, Jr. et al. Immunobiology.. 5th ed.. Garland Publishing, 2001. (electronic full text via NCBI Bookshelf) Arxivat 2007-04-19 a Wayback Machine. ISBN 0-8153-3642-X.
* ↑ Woof J, Burton D «Human antibody-Fc receptor interactions illuminated by crystal structures». Nat Rev Immunol, 4, 2, 2004, pàg. 89–99. DOI: 10.1038/nri1266. PMID: 15040582.

## Enllaços externs

* Mesh Cadena pesant
# Platja de les Barques (Sant Andreu de Llavaneres)

La platja de les Barques és una platja urbana de la costa del Maresme, del municipi de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme). Limita al nord-est amb el Port Balís, que la separa de la platja de Sant Vicenç de Montalt, i al sud-oest amb la platja de l'Estació, sense que hi hagi cap element del paisatge que indiqui on comença una i on acaba l'altra. Entre les dues formen un arenal de 400 metres de longitud, que transcorre paral·lel a la via del tren i a la carretera N-2. Té una longitud de 127 metres i una amplada mitjana de 51 metres. Orientada al sud-sud-est, està formada per sorra gruixuda, amb un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. Hi desemboca la riera de Llavaneres. Disposa de dutxes, bars de platja i un lloc de la Creu Roja.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat de bona.

## Referències

* 1 2 «Les Barques». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* 1 2 «Platja de les Barques-l’Estació». Agència Catalana de l'Aigua.
# Cúrling als Jocs Olímpics d'hivern de 2006

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 celebrats a la ciutat de Torí (Itàlia) es disputaren dues proves de cúrling, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina.
La competició se celebrà entre els dies 13 i 24 de febrer de 2006 a les instal·lacions del Palagiacchio de la ciutat de Pinerolo. Hi participaren un total de 91 jugadors, entre ells 45 homes i 46 dones, de 13 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Prova masculina | Canadà Brad Gushue Mark Nichols Russ Howard Jamie Korab Mike Adam | Finlàndia Markku Uusipaavalniemi Wille Mäkelä Kalle Kiiskinen Teemu Salo Jani Sullanmaa | Estats Units Pete Fenson Shawn Rojeski Joseph Polo John Shuster Scott Baird |
| Prova femenina | Suècia Anette Norberg Eva Lund Cathrine Lindahl Anna Svärd Ulrika Bergman | Suïssa Mirjam Ott Binia Beeli Valeria Spälty Michèle Moser Manuela Kormann | Canadà Shannon Kleibrink Amy Nixon Glenys Bakker Christine Keshen Sandra Jenkins |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Canadà | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 2 | Suècia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Finlàndia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Enllaços externs

* (anglès) programa oficial
# Patinatge de velocitat en pista curta als Jocs Olímpics d'hivern de 2006

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 celebrats a la ciutat de Torí (Itàlia) es disputaren vuit proves de Patinatge de velocitat en pista curta, quatre en categoria masculina i quatre més en categoria femenina.
Les proves es realitzaren entre els dies 12 i 25 de febrer de 2006 a les instal·lacions del Torino Palavela.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 106 patinadors, entre ells 54 homes i 52 dones, de 24 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (4) Austràlia (6) Belarús (1) Bèlgica (2) Bulgària (1) Canadà (10) | Corea del Nord (2) Corea del Sud (10) Eslovàquia (1) Estats Units (10) França (6) Hong Kong (1) | Hongria (4) Itàlia (9)  Japó (10) Letònia (1) Països Baixos (3) Polònia (1) | Regne Unit (10) Txèquia (1) Romania (1) Rússia (3) Ucraïna (1) R.P. de la Xina (8) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 metres Detalls | Apolo Anton Ohno | François-Louis Tremblay | Ahn Hyun-Soo |
| 1.000 metres Detalls | Ahn Hyun-Soo | Lee Ho-Suk | Apolo Anton Ohno |
| 1.500 metres Detalls | Ahn Hyun-Soo | Lee Ho-Suk | Li JiaJun |
| 5.0000 metres relleus Detalls | Corea del SudAhn Hyun Soo Lee Ho-Suk Oh Se-Jong* Seo Ho-Jin Song Suk-Woo | CanadàEric Bédard Jonathan Guilmette* Charles Hamelin François-Louis Tremblay Mathieu Turcotte | Estats UnitsAlex Izykowski J. P. Kepka Apolo Anton Ohno Rusty Smith |
    *: patinadors que no patinaren a la final però que foren guardonats amb la medalla.

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 metres Detalls | Wang Meng | Evguènia Radànova | Anouk Leblanc-Boucher |
| 1.000 metres Detalls | Jin Sun-Yu | Wang Meng | Yang Yang (A) |
| 1.500 metres Detalls | Jin Sun-Yu | Choi Eun-Kyung | Wang Meng |
| 3.0000 metres relleus Detalls | Corea del SudByun Chun-Sa Choi Eun-Kyung Jeon Da-Hye Jin Sun-u Kang Yun-Mi* | CanadàAlanna Kraus Anouk Leblanc-Boucher Amanda Overland* Kalyna Roberge Tania Vicent | ItàliaArianna Fontana Marta Capurso Katia Zini Mara Zini |
    *: patinadores que no patinaren a la final però que foren guardonades amb la medalla.

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Corea del Sud | 6 | 3 | 1 | 10 |
| 2 | R.P. de la Xina | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 3 | Estats Units | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 4 | Canadà | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 5 | Bulgària | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 8 | 8 | 8 | 24 |

## Enllaços externs

* (anglès) Programa oficial Arxivat 2012-06-12 a Wayback Machine.
# Salt amb esquís als Jocs Olímpics d'hivern de 2006

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 celebrats a la ciutat de Torí (Itàlia) es disputaren tres proves de salt amb esquís en categoria masculina.
La competició se celebrà entre els dies 11 i 18 de febrer de 2006 a les instal·lacions de Pragelato.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 79 saltadors de 21 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (5) Àustria (4) Belarús (2) Bulgària (2) Canadà (4) Corea del Sud (4) | Eslovàquia (1) Eslovènia (4) Estats Units (5) Estònia (2) Finlàndia (5) | Itàlia (4)  Japó (5) Kazakhstan (4) Noruega (5) Polònia (5) | Txèquia (5) Rússia (4)  Suïssa (4) Ucraïna (1) R.P. de la Xina (4) |

## Medaller

| Pos. | País | | | | Total |
| 1 | Àustria | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 2 | Noruega | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 3 | Finlàndia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |

## Medallistes
### Homes

| Prova | | | |
| Trampolí normal individual Detalls | Lars Bystøl | Matti Hautamäki | Roar Ljøkelsøy |
| Trampolí llarg individual Detalls | Thomas Morgenstern | Andreas Kofler | Lars Bystøl |
| Trampolí llarg per equips Detalls | Àustria Andreas Widhölzl Andreas Kofler Martin Koch Thomas Morgenstern | Finlàndia Tami Kiuru Janne Happonen Janne Ahonen Matti Hautamäki | Noruega Lars Bystøl Bjørn Einar Romøren Tommy Ingebrigtsen Roar Ljøkelsøy |

## Enllaços externs

* (anglès) Programa oficial Arxivat 2012-06-12 a Wayback Machine.
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 2010 - 1.000 metres masculins

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 celebrats a la ciutat de Vancouver (Canadà) es disputà una prova de patinatge de velocitat sobre gel sobre una distància de 1.000 metres en categoria masculina que formà part del programa oficial dels Jocs.
La prova es disputà el dia 17 de febrer de 2010 a les instal·lacions del Richmond Olympic Oval de la ciutat de Vancouver. Hi participaren un total de 38 patinadors de velocitat de 13 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Shani Davis | Mo Tae-Bum | Chad Hedrick |

## Resultats

| Pos. | Dorsal | Non | CON | Temps | Dif. |
| 1 | 19 | Shani Davis | Estats Units | 1'08"94 | |
| 2 | 16 | Mo Tae-Bum | Corea del Sud | 1'09"12 | +0"18 |
| 3 | 16 | Chad Hedrick | Estats Units | 1'09"32 | +0"38 |
| 4 | 12 | Stefan Groothuis | Països Baixos | 1'09"45 | +0"51 |
| 5 | 18 | Mark Tuitert | Països Baixos | 1'09"48 | +0"54 |
| 6 | 13 | Simon Kuipers | Països Baixos | 1'09"65 | +0"71 |
| 7 | 12 | Nick Pearson | Estats Units | 1'09"79 | +0"85 |
| 8 | 17 | Mika Poutala | Finlàndia | 1'09"85 | +0"91 |
| 9 | 17 | Lee Kyu-Hyeok | Corea del Sud | 1'09"92 | +0"98 |
| 10 | 14 | Trevor Marsicano | Estats Units | 1'10"11 | +1"17 |
| 11 | 13 | Yevgeny Lalenkov | Rússia | 1'10"14 | +1"20 |
| 12 | 14 | Jan Bos | Països Baixos | 1'10"29 | +1"35 |
| 13 | 18 | Denny Morrison | Canadà | 1'10"30 | +1"36 |
| 14 | 11 | Jeremy Wotherspoon | Canadà | 1'10"35 | +1"41 |
| 15 | 3 | Mikael Flygind Larsen | Noruega | 1'10"38 | +1"44 |
| 16 | 10 | Samuel Schwarz | Alemanya | 1'10"45 | +1"51 |
| 17 | 4 | Tadashi Obara | Japó | 1'10"51 | +1"57 |
| 18 | 19 | Mun Jun | Corea del Sud | 1'10"68 | +1"74 |
| 19 | 9 | Håvard Bøkko | Noruega | 1'10"73 | +1"79 |
| 20 | 3 | François Roberge | Canadà | 1'10"75 | +1"81 |
| 21 | 7 | Dmitry Lobkov | Rússia | 1'10"795 | +1"85 |
| 22 | 11 | Aleksey Yesin | Rússia | 1'10"797 | +1"85 |
| 23 | 1 | Denis Kuzin | Kazakhstan | 1'10"88 | +1"94 |
| 24 | 15 | Kyle Parrott | Canadà | 1'10"89 | +1"95 |
| 25 | 15 | Nico Ihle | Alemanya | 1'11"04 | +2"10 |
| 26 | 2 | Teruhiro Sugimori | Japó | 1'11"13 | +2"19 |
| 27 | 5 | Konrad Niedźwiedzki | Polònia | 1'11"24 | +2"30 |
| 28 | 6 | Roman Krech | Kazakhstan | 1'11"27 | +2"33 |
| 29 | 1 | Ryohei Haga | Japó | 1'11"46 | +2"52 |
| 30 | 8 | Matteo Anesi | Itàlia | 1'11"51 | +2"57 |
| 31 | 2 | Wang Nan | R.P. de la Xina | 1'11"82 | +2"88 |
| 32 | 10 | Maciej Ustynowicz | Polònia | 1'12"10 | +3"16 |
| 33 | 6 | Ermanno Ioriatti | Itàlia | 1'12"15 | +3"21 |
| 34 | 4 | Tuomas Nieminen | Finlàndia | 1'12"26 | +3"32 |
| 35 | 5 | Christoffer Fagerli | Noruega | 1'12"31 | +3"37 |
| 36 | 9 | Lee Ki-Ho | Corea del Sud | 1'12"33 | +3"39 |
| 37 | 7 | Keiichiro Nagashima | Japó | 1'12"71 | +3"77 |
| 38 | 8 | Aleksandr Lebedev | Rússia | 1'12"78 | +3"84 |

## Enllaços externs

* (anglès) www.vancouver2010.com - 1.000 m. masculins
# Signal to noise ratio

Signal to Noise Ratio, ràtio entre senyal i soroll, (sovint SNR abreujat o S/N) és una mesura utilitzada en la ciència i que mira de quantificar quan un senyal ha estat alterat pel soroll. Es defineix com la ràtio de potència de senyal comparant-la amb la potència de soroll que altera el senyal. Una ràtio més alta que 1:1 indica més senyal que el soroll. Mentre que SNR se cita comunament per a senyals elèctrics, es pot aplicar a qualsevol forma de senyal (com nivells d'isòtops en una senyalització bàsica o bioquímica de gel entre cèl·lules).
En menys tecnicismes, la signal to noise ratio compara el nivell d'un senyal desitjat (com música) amb el nivell de soroll de fons. El més alt és la ràtio, i el més baix és el soroll de fons.
La "Signal to noise ratio" s'utilitza a vegades informalment per referir-se a la ràtio d'informació útil a dades falses o irrellevants en una conversa o en un bescanvi d'informació. Per exemple, en fòrums de discussió en línia i unes altres comunitats en línia, els correus i els spam es consideren com a "soroll" que interfereix amb el "senyal" de discussió apropiada.

## Soroll

La magnitud del soroll generat per un dispositiu electrònic, per exemple un amplificador, es pot expressar mitjançant la denominada figura de soroll (F), que és el resultat de dividir la relació senyal/soroll en l'entrada (S/R)$_{ent}$ per la relació senyal/soroll a la sortida (S/R)$_{sort}$, quan els valors de senyal i soroll s'expressen en nombres simples :
$F={\frac {(S/R)\mathrm {ent} }{(S/R)\mathrm {sort} }}$
# Reptinub

Reptinub, també escrit com a Repitnub i Reputnebu, va ser una reina egípcia durant la V dinastia. Era l'esposa del rei Niuserre Ini i possiblement la mare de Menkauhor Kaiu (si realment aquest va ser fill de Niuserre).
Reptinub se l'identifica com a l'esposa de Niuserre a partir del fragment d'una estàtua descobert al temple funerari del rei a Abusir. Una piràmide més petita que hi ha al costat de la de Niuserre probablement pertanyia a una esposa d'ell, potser era de Reptinub.
Es van trobar fragments d'estàtua d'una reina a la tomba del visir Ptahixepses i la seva dona, la filla del rei Khamerernebti. No s'hi va trobar cap nom als fragments de l'estàtua, però se suposa que lrepresenta a Reptinub.
Podria ser mare de la princesa Reputnebti, que s'esmenta en un fragment de pedra calcària trobat al complex de piràmides de la reina Khentkaus II.
Un altre fill probable de Reptinub va ser el príncep Khentikauhor.
El sogre de Reptinub era el rei Neferirkare Kakai, i el seu cunyat era el rei Neferefre.

## Referències

* ↑ Tyldesley, 2006.
* ↑ Verner, 2001.
* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 62-69.
* 1 2 Grajetski, 2005.
* ↑ Verner, 1995.
* ↑ Se l'esmenta juntament amb Reptinub en un fragment de pedra calcària i se l'anomena "fill del rei".

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Baud, Michel. Famille royale et pouvoir sous l'Ancien Empire égyptien (en francès). vol. 2. Institut français d'archéologie orientale du Caire - IFAO, 2015. ISBN 978-2724702484.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Gillam, Robyn A «Priestesses of Hathor: Their Function, Decline and Disappearance» (en anglès). Journal of the American Research Center in Egypt, 32, 1995, pàg. 211-237.
* Mariette, Auguste; Maspero, Gaston. Les mastabas de l'Ancien Empire: Fragment du dernier ouvrage de A. Mariette, publié d'après le manuscrit de l'auteur (en francès). París: F, Wieweg, Libraide-Éditeur, 1885. ISBN 1841710695.
* Ranke, Hermann. Die ägyptische Persönennamen (en alemany). Glückstadt: Verlag von J. J. Augustin, 1935.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.
* Verner, Miroslav. The Pyramids: The Mystery, Culture, and Science of Egypt's Great Monuments (en anglès). Grove Press, 2001. ISBN 0-8021-3935-3.
* Verner, M. Abusir III: The Pyramid Complex of Khentkaus (en anglès). Praga: Czech Institute of Egyptology, 1995.
# Cadena humana pel dret a decidir del País Basc de 2014

La cadena humana pel dret a decidir del País Basc de 2014 (en basc 2014ko Erabakitzeko Eskubidearen Aldeko Giza Katea) va ser una cadena humana d'uns 123 quilòmetres al País Basc, proposada per la plataforma cívica Gure Esku Dago pel 8 de juny de 2014 amb l'objectiu de reivindicar el dret a decidir del País Basc. En total, 150.000 manifestants van participar en la cadena, unint les seves mans per cobrir la distància que separa Durango de Pamplona, seguint el model de la Via Catalana i amb presència catalana: es va alçar un castell a Pamplona per a marcar l'inici de la mobilització i membres coneguts de l'ANC, ERC, Compromís o la CUP van participar en alguns dels trams.

## Imatges

* Nafarroa/Navarra
* Iruñea/Pamplona
* Nova York
* Iruñea/Pamplona

## Vegeu també

* Cadena humana pel dret a decidir del País Basc de 2018
* Via Catalana
* Via Bàltica

## Referències

* ↑ «Gure Esku Dago aconsegueix unir els 123 quilòmetres de la cadena humana basca», VilaWeb, 08/06/2014.
* ↑ Oskar Bañuelos: «Mobilització històrica a Euskadi a favor del dret a decidir», Ara.cat, 09/06/2014.
* ↑ Albert Bretcha: «Euskal Herria també fa via», El Punt Avui, 09/06/2014.
* ↑ «150.000 persones a la Via Basca», Nació Digital, 08/06/2014.

## Enllaços externs

* Web de la plataforma Gure Esku Dago (basc) (castellà) (francès) (anglès)
* Cadena humana pel dret a decidir del País Basc de 2014 (basc) (castellà) (francès) (anglès)
* Vídeo sobre la cadena humana pel dret a decidir del País Basc de 2014. Youtube.com (basc)
* Vídeo sobre la cadena humana pel dret a decidir del País Basc de 2014, a Iparralde (País Basc Nord). (basc)