OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tractat de Mapasingue

El tractat de Mapasingue o tractat Franco-Castilla va ser un tractat de límits entre l'Equador i el Perú, signat pels representants del president peruà Ramón Castilla i l'autoproclamat cap suprem equatorià Guillermo Franco Herrera: Manuel Morales i Nicolás Estrada, respectivament.
Castilla havia iniciat una invasió de l'Equador amb la finalitat d'obligar aquest país a desistir de la seva intenció d'adjudicar terres en disputa a l'Amazonia als creditors anglesos de la independència. Però en 1859, es van conformar quatre governs a l'Equador: un a Quito, al capdavant de Gabriel García Moreno, un altre a Guayaquil, amb Guillermo Franco Herrera, un a Cuenca presidit per Jerónimo Carrión, i un altre, de naturalesa federal dirigit per Manuel Carrión, a Loja.
Castilla en veure que no hi hauria avenços en les negociacions amb Gabriel García Moreno, va iniciar diàlegs amb Guillermo Franco Herrera entrevistant-se tots dos en primera instància en el vapor peruà Tumbes. Després de diversos acords, un exèrcit peruà conformat per 5000 homes va desembarcar en territori equatorià i es va prestar a prendre les hisendes de Mapasingue, Tornero i Buijo el 8 de novembre de 1859. Finalment, els representants de Castilla i Franco van signar el Tractat de Mapasingue, el 25 de gener de 1860.
El tractat es va basar en una interpretació de la reial cèdula de 1802, que va separar la jurisdicció dels territoris orientals de la Presidència de Quito i la va subordinar al Virregnat del Perú. Amb aquesta base, el tractat reconeixia la sobirania peruana sobre les terres que l'Equador pretenia cedir. Després de la signatura, Castilla va tornar al seu país, però la guerra civil a l'Equador va continuar.
Amb el suport de l'expresident i heroi de la independència, el general Juan José Flores, el govern de Quito, presidit per Gabriel García Moreno va derrotar Franco i va entrar a Guayaquil el 24 de setembre de 1860. Immediatament, es va declara invàlid el tractat de Mapasingue, perquè havia estat signat per un usurpador que no exercia el govern nacional, sinó solament una dictadura local a Guayaquil. Al Perú, el congrés peruà no va reconèixer el tractat en 1863, per les mateixes raons, per la qual cosa mai va arribar a ser vigent.

## Referències

* ↑ Ayala Mora, Enrique. Manual de Historia del Ecuador, II (en castellà). Quito: Universidad Andina Simón Bolívar.
# Bafarada

En el còmic, una bafarada, també anomenada globus o fumet, és l'espai que recull el text en una vinyeta o historieta de còmic, que usualment es correspon al discurs o el pensament dels personatges.

## Definició de bafarada

El seu cos pot ser ovalat, rodó, rectangular, en forma de quadrilàter o bé resseguit per una corba tancada, que pot dibuixar-se amb línia prima, gruixuda, ferma o vacil·lant.
L'apèndix que surt del globus i es dirigeix cap a un dels personatges, assenyala a quin dels personatges correspon aquesta part del diàleg. D'aquesta manera pot seguir-se una conversa entre dos personatges en una mateixa vinyeta amb diversos globus o bafarades. Aquest apèndix, també s'anomena delta i pot tenir diferents formes en funció de la intenció de l'autor: pot ser llarg, curt, dibuixat de forma intensa o subtil, que pot indicar entonacions de veu, o si el personatge, per exemple, crida o xiuxiueja.

## Tipus de bafarades

Les bafarades poden ser dibuixades en formats diferents, per assenyalar de forma gràfica el tipus de diàleg: quan es parla, pensa (normalment la forma de la bafarada simula un núvol, o un perfil intangible), crida (el perfil de la bafarada és més intens, o amb vibracions o estridències), parlen en veu baixa (s'acostuma a dibuixar amb línies discontínues), parlen diferents personatges alhora (el mateix globus amb diversos deltes, un per personatge), narració (text sense delta).
Quan és un robot o una màquina el qui parla, la bafarada és més rectilínia i la cua amb el dalt a baix:
* Primera; Bafarada, en què el personatge està parlant o dialogant amb un to de veu normal.
* Segona; Bafarada on el personatge està pensant, però no transmet les seves idees als altres.
* Tercera; Bafarada, en què el personatge està cridant, o de forma escalada. A la imatge de l'esquerra s'hi poden veure diferents tipus de bafarada amb un to de veu molt elevat.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.65. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 18 novembre 2014].

## Bibliografia

* Gubern, Romà. El lenguaje de los còmics. Península, 1981
* López Socasau, Federico. Diccionario básico del cómic. Acento, 1998
* Guiral, Antoni. Terminología (en broma pero muy en serio) de los cómics.Funnies 1998

## Vegeu també

* Glossari de termes de Còmic
# Nastri d'argento 1968

Els Nastri d'argento 1968 foren la 23a edició de l'entrega dels premis Nastro d'Argento (Cinta de plata) que va tenir lloc el 1968.

## Guanyadors
### Millor productor

* Alfredo Bini - Edipo re
* Ager Film - I sovversivi

### Millor director

* Elio Petri - A ciascuno il suo
* Paolo e Vittorio Taviani - I sovversivi
* Pier Paolo Pasolini - Edipo re

### Millor argument original

* Marco Bellocchio - La Cina è vicina
* Ruggero Maccari, Nanni Loy i Giorgio Arlorio - Il padre di famiglia
* Paolo e Vittorio Taviani - I sovversivi

### Millor guió

* Ugo Pirro i Elio Petri - A ciascuno il suo
* Marco Bellocchio i Elda Tattoli - La Cina è vicina
* Piero De Bernardi, Leo Benvenuti, Lucia Drudi Demby i Giuseppe Mangione - Incompreso

### Millor actor protagonista

* Gian Maria Volonté - A ciascuno il suo
* Alberto Sordi - Un italiano in America
* Ugo Tognazzi - L'immorale

### Millor actriu protagonista

* no atorgat
* Sophia Loren - C'era una volta
* Monica Vitti - Ti ho sposato per allegria

### Millor actriu no protagonista

* Maria Grazia Buccella - Ti ho sposato per allegria
* Daniela Surina - La Cina è vicina

### Millor actor no protagonista

* Gabriele Ferzetti - A ciascuno il suo
* Paolo Graziosi - La Cina è vicina
* Ugo Tognazzi - Il padre di famiglia

### Millor banda sonora

* Mario Nascimbene - Pronto... c'è una certa Giuliana per te

### Millor fotografia en blanc i negre

* Tonino Delli Colli - La Cina è vicina

### Millor fotografia en color

* Armando Nannuzzi - Incompreso'

### Millor vestuari

* Danilo Donati - L'amansiment de la fúria

### Millor escenografia

* Luciano Puccini

### Millor pel·lícula estrangera

* Michelangelo Antonioni - Blow-Up
* Alain Resnais - La guerra s'ha acabat (La guerre est finie)
* Ingmar Bergman - Persona

## Referències

* ↑ Nastri d'Argento 1968, mymovies.it
* ↑ 1968 a l'Albo d'Oro dels Nastri d'Argento

## Vegeu també

* David di Donatello 1968
# Club Hoquei Palafrugell

El Club Hoquei Palafrugell és un equip d'hoquei sobre patins de la localitat gironina de Palafrugell, essent l'únic club d'hoquei de la comarca del Baix Empordà. Va ser fundat l'any 1954 i actualment milita a l'OK Lliga Plata.
L'any 2016 es va proclamar campió de la Supercopa Nacional Catalana i es va proclamar dues vegades guanyador de la Copa de la Princesa (2017 i 2019). El 2017 aconseguí l'ascens per primera vegada en la seva història a l'OK Lliga, competint només una temporada. El club retornà a OK Lliga l'any 2019, proclamant-se a més a més guanyador de l'OK Lliga Plata. La temporada 2022-23 es proclama guanyador de la segona edició de la Lliga Catalana Plata després de derrotar el CP Vic a la final disputada, precisament, a Vic. Malgrat això, la temporada va acabar amb un nou descens a OK Lliga Plata.

## Palmarès

* 2 Copes de la Princesa: 2017 i 2019.
* 2 Ok Lliga Plata: 2017 i 2019.
* 1 Lliga Catalana Plata: 2022
* 1 Supercopa Nacional Catalana: 2016

## Referències

* ↑ Unknown. «CCd'Hoquei Patins: El CH Palafrugell campió de la SuperCopa Nacional Catalana Masculina», diumenge, 13 setembre 2015. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «El CH Palafrugell guanya la Copa de la Princesa per a l'hoquei patins català», 14-02-2017. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ Corunya, Jordi Bofill | Girona / La. «El Palafrugell guanya la Copa Princesa d'hoquei», 17-02-2019. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ Redacció. «El CH Palafrugell celebra l'ascens a l'OK Lliga», 26-04-2017. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «El Club Hoquei Palafrugell ascendeix a l'OK Lliga», 02-06-2019. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ L’Esportiu. «El Corredor Mató Palafrugell guanya II Lliga Catalana Plata». [Consulta: 10 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Club Hoquei Palafrugell - Lloc web oficial
# Hendrik Hondius II

Hendrik Hondius II o Hendrik Hondius el Jove (Amsterdam, 1597 - ibidem, 16 de agost de 1651) va ser un cartògraf, editor i gravador neerlandès.

## Biografia

Membre d'una família de gravadors i editors, va ser fill de Jodocus Hondius i de Colette van den Keere. A la mort del seu pare en 1612 es va fer càrrec del seu taller, al costat de la seva mare i el seu germà Jodocus II. En 1621 va obrir la seva pròpia empresa a la seva ciutat natal i, en 1628, es va associar amb el cartògraf Jan Janssonius. Entre les seves obres destaca l'edició de l' mapamundi de Gerardus Mercator de 1569.
Va realitzar gravats inspirats en obres de Bruegel, especialment retrats i paisatges. Entre ells destaca Finis coronat opus («la fi corona l'obra»), un gravat en coure de 1626 del gènere vanitas.
No està relacionat amb Hendrik Hondius I, un altre gravador de la mateixa època.

## Galeria

* Marchionatus Misniae una cum Voitlandia (1621)
* Oostelijk Zeeuws Vlaanderen (1622)
* El treball està coronat (1626)
* Ducatus Holsatiae nova tabula (1630)
* Nova totius terrarum (1630)
* Africa (1631)
* Poli Arctici (1636)
* America Septentrionalis (1636)

## Referències

* ↑ 1988, p. 941.
* ↑ «Memento Mori - Hendrik Hondius». [Consulta: 28 octubre 2019].

## Bibliografia

* Diccionario Larousse de la Pintura. Barcelona: Planeta-Agostini, 1988. ISBN 84-395-0976-6.
# Helicina rostrata

Helicina rostrata és una espècie de gastròpode eupulmonat terrestre de la família Helicinidae.

## Hàbitat

És terrestre i viu entre 0 i 419 m d'altitud.

## Distribució geogràfica

Es troba a Guatemala i Nicaragua.

## Referències

* 1 2 Perez, A.M. (1996). "Helicina rostrata." 1996 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 1996. [Consulta: 8 abril 2023]
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland, Suïssa.

## Enllaços externs

* Mollusca of Petén and North Alta Vera Paz, Guatemala (anglès)
* Biogeografía de la malacofauna continental (Mollusca: Gastropoda) del Pacífico de Nicaragua (castellà)
* Diversidad de moluscos gasterópodos terrestres en la región del Pacífico de Nicaragua y sus preferencias de hábitat (castellà)
* BioLib (anglès)
# Pintor de Mídies

Pintor de Mídies és la denominació convencional d'un pintor grec antic de ceràmica de figures roges, identificat amb l'«estil florit» de finals del segle v abans de la nostra era. Va estar actiu a Atenes entre els anys 420 i 390 ae, i es caracteritzava per les escenes eròtiques ("de gineceu") i l'ornamentació, les poses contornejades i afectades, el manierisme dels gestos i vestits complexos, amb una gran cura en els brodats i les joies.
Una de les seues obres mestres és el got trobat a Campània en què es representa el rapte de les filles de Leucip pels Dioscurs. Eduard Gerhard va llegir la inscripció el 1839, i va identificar l'escena mitològica amb el rapte de les filles de Leucip, que abans es pensava que era la cursa d'Hipòmenes i Atalanta. El got va formar part de la col·lecció de William Hamilton i apareix en el seu retrat del 1777, pintat per Joshua Reynolds. La seua escola comprén almenys 9 pintors o grups diferents, seguidors de l'anomenat "estil florit" per ell inaugurat.
Pintava escenes dels mites d'Afrodita, Eros i Dionís, i també mites estranys, com el naixement d'Erictoni d'Atenes de manera recurrent, o escenes de la vida de les dones. Les seues figures tenen perfils allargats i formes arredonides; prestava especial atenció a la decoració de la roba, als pentinats, a les joies, sovint destacades pel daurat i la policromia.
En les seues composicions les petites figures derivades del Pintor d'Erètria, del qual tal vegada era alumne, s'ajusten als espais més grans en l'estil de l'escola de Polignot, però ell no arribà pas a la composició espacial o la capacitat dissenyadora dels models.
Se li atribueixen prop de 25 atuells, alguns gairebé calcats, especialment hídries i vasos de mitjanes dimensions. John Beazley va atribuir 192 obres a Mídies i la seua escola. Tot i que el nombre d'obres que se li atribueix no és elevat, la quantitat de peces que John Beazley a les quals denominà "submídies" o "de l'estil de Mídies" és prou per a avaluar la influència que degué tenir entre els seus contemporanis i successors immediats. L'últim catàleg raonat adscriu 36 atuells al Pintor de Mídies, 34 als seus seguidors que tenen nom i 167 als de l'"estil de Mídies".

## Referències

* ↑ Goukowsky, Paul; Mossé, Claude; Will, Édouard. El món grec i l'Orient II (en castellà). Ediciones AKAL, 1998-11-13. ISBN 978-84-460-0801-9.
* ↑ Enciclopedia Espasa, tom 35.
* ↑ Gerhad, Eduard «Über die Vase des Midias» (en alemany). Archive. Realschul-Buchhandlung [Berlín], 1839, pàg. 295 i següents [Consulta: 11 desembre 2013].
* ↑ Giuliano 1998, p. 352-353.
* ↑ També s'ha suggerit que es tractava d'un alumne o fins i tot de la mateixa persona que el pintor Èson. Cf. U. Knigge, "Aison der Meidiasmaler?"' In: Athenische Mitteilungen, 90, 1975 pp. 123-162.
* ↑ Beazley, 1984, p. 1321-1329.
* ↑ Arias, 1994.
* ↑ Burn, 1987, p. 97-119.
# Premi Literari Amazon Storyteller

El Premi Literari Amazon Storyteller és un concurs literari destinat a autors indies. La primera edició es va convocar l'any 2014 amb el nom de Primer Concurs Literari d'Autors Indies. L'any 2023 el premi es denomina: Premi literari Amazon Storyteller, més l'any que correspongui a la convocatòria. L'any 2022, la dotació econòmica va passar de 5.000 Euros a 10.000. El concurs es convoca anualment de manera ininterrompuda des de l'any 2014 per a totes aquelles obres que s'inscriguin en la plataforma KDP des de l'1 de juliol de l'any en curs fins al 31 d'agost. Les bases les publica la pròpia multinacional a través de la seva plataforma i en diversos mitjans. Des de l'any 2020 es va canviar la data d'inici d'inscripció de les novel·les, comprenent des de l'1 de maig fins al 31 d'agost de l'any corresponent.

## Referències

* ↑ «Amazon pone en marcha la décima edición del Premio Literario Amazon Storyteller» (en castellà), 29-04-2023. [Consulta: 1r setembre 2023].
* ↑ «La historia de éxito detrás de dos escritores autopublicados». [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Elegidos los 5 finalistas del concurso de autores 'indie' de Amazon». Europa Press, 23-09-2014. [Consulta: 29 novembre 2019].
* 1 2 «Vuelve el Premio Literario Amazon para descubrir nuevos talentos con un jurado de quilates y un premio de 10.000€». [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ Esteban Navarro. «Betty Argilés: “El Premio Literario Amazon está abierto a todas las vertientes creativas”». Diario 16, 31-08-2019. [Consulta: 29 novembre 2019].
* ↑ «Premio literario Amazon». [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Vuelve el premio de Amazon: 10.000 euros para un libro en cualquier género publicado en su plataforma» (en castellà). Letralia, 11-05-2023. [Consulta: 1r setembre 2023].
# Rubén Adelantado Turlo

Rubén Adelantado Turlo (Benicàssim, 10 de gener de 1997) és un escriptor de literatura fantàstica. Ha publicat diversos llibres de temàtica fantàstica i distòpica. Apassionat per la lectura i l'escriptura des de ben jove, ha publicat tres llibres en diversos formats (físic i digital).

## Obra publicada

Ha publicat dos llibres amb l'editorial Adarve que formen part de la sèrie "Voluntat i poder" (publicat com Voluntad y poder en castellà):
* Cristall de lluna (2020, Editorial Adarve, títol original en castellà Cristal de Luna)
* Caminant de mons (2022, Editorial Adarve, títol original en castellà Caminante de Mundos)
Ha publicat digitalment fora de col·lecció:
* EVA01 (2024, format digital)

## Referències

* 1 2 «Entrevista a Rubén Adelantado, autor de Cristal de luna». [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «Rubén Adelantado Turlo presenta a Benicàssim la seua primera novel·la “Cristal de Luna”». [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ http://www.vivecastellon.com. «Rubén Adelantado Turlo presenta en Benicàssim su primera novela ´´Cristal de Luna´´ Benicàssm Noticias Castellón y provincia» (en castellà). [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «Presentación libro Rubén Adelantado Turlo» (en castellà). [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Adelantado Turlo, Rubén. EVA01 (en castellà). Primera, 14-03-2024, p. 196.
# Josep Cardona (Nona)

Josep Cardona, conegut popularment amb el sobrenom Nona (Malgrat de Mar, 5 d'octubre de 1955 - Calella, 12 de novembre de 2000), fou un artista, ninotaire, dissenyador i escultor especialitzat en figures de cartó pedra.
Va desenvolupar la seva activitat professional i creativa principalment a Mataró, al carrer de Sant Benet. El 1998 va traslladar el seu taller a Santa Coloma de Farners (Selva).
Dins la seva obra artística va destacar en la fabricació de gegants, capgrossos i altres figures de bestiari popular, i pel disseny de figures conegudes com el sol del grup teatral Comediants, la lluna del Lumière o la mascota de la Fira del Disc de Girona. També va participar, juntament amb Miquel Guillem, en la direcció de la Fira de Calella i l'Alt Maresme.
Algunes de les figures que van sorgir del seu taller sòn els Gegants de Gavà, diverses parelles de gegants de Mataró (Paler i Maria de Mata, Llorenç i Carme, Iluro i Alarona, Geganteta del Dimoni Brut), una rèplica del Drac de Vilanova i la Geltrú, la primera mulassa Cabreta de Vilanova i la Geltrú, els Capgrossos de Sant Vicenç de Montalt, els Gegants de Sant Andreu de Llavaneres, els Gegants de Cabrils, els Gegants i la mula de la ACF de Sant Feliu de Llobregat o el Drac de Pineda.

## Referències

* ↑ «Trobada/Homenantge a Josep Cardona “Nona”», 17-06-2013. [Consulta: 13 gener 2022].
* ↑ «Mor el ninotaire calellenc Josep Cardona, Nona.». [Consulta: 13 gener 2022].
* ↑ «Deu anys sense un artista de cap a peus». [Consulta: 13 gener 2022].
# Raúl Villareal

Raúl Villareal va ser un boxejador argentí que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de bronze de la categoria del pes mitjà del programa de boxa. Va perdre en semifinals contra el francès Jean Despeaux, mentre en el combat per la medalla de bronze guanyà al polonès Henryk Chmielewski.
Entre 1940 i 1941 disputà tres combats com a boxejador professional que va perdre.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Raúl Villarreal». [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ Fitxa a boxrec.com
# Huétor Vega

Huétor Vega és un municipi situat en la part central de la Vega de Granada (província de Granada), a uns 5 km de la capital provincial. Limita amb els municipis de Granada, Cenes de la Vega, Monachil, Cájar i La Zubia.

## Enllaços externs

* Huétor Vega - Lloc web oficial
# Tamna

L'estat de Tamna o Tamna-guk va ser un regne que va governar l'illa de Jeju des de l'antiguitat fins que va ser annexionat oficialment per la dinastia coreana Joseon en 1404, després dels llargs períodes de ser estat tributari de nombrosos regnes o regió administrativa autònoma. El clan Go (Jeju) és el cognom del Gran Duc (Seongju, 성주, 星主), que va governar Tamna Occidental durant quatre-cents anys. El clan Moon (Nampyeong) és el nom de la família del Gran Príncep (Wangja, 왕자, 王子), que va governar Tamna Aquest durant 400 anys. El Regne de Tamna també es coneix a vegades com Tangna (탕나), Seomna (섬나) i Tammora. Tots aquests noms signifiquen "país insular" en la llengua de Jeju.

## Llegendes de la fundació

Com el regne es va fundar durant la història pre-literària, no s'ha descobert cap registre històric de la fundació o la història primerenca de Tamna. Una llegenda conta que els tres fundadors divins del país -Go (고), Yang (양) i Bu (부)- van sorgir de tres forats en el sòl en el segle XXIV abans de Crist. Aquests forats, coneguts com Samseonghyeol (삼성혈), encara es conserven a la ciutat de Jeju.
Segons la llegenda, després que Yang Eulna (양을나/楊乙那) arribés a l'illa de Jeju, una caixa semimítica va aparèixer en la riba de l'illa. Yang Ul-la va buscar en la caixa i va trobar tres dones, cavalls, vaques i llavors agrícoles com a arròs, blat de moro, gra, mill, ordi i bambú. A partir d'aquests començaments, els tres homes van establir el regne de Tamna. Se'l considera l'avantpassat llegendari de Yang Tang, el fundador del bon-gwan.

## Història

Les proves arqueològiques indiquen que, al voltant del segle i d. C. el poble de Tamna estaven compromesos en el comerç actiu amb la Dinastia Han i el Japó Yayoi, nacions del sud-est asiàtic, amb la dinastia Txola dels tàmils, així com la Corea peninsular, pel segle i d. C.

## Referències

* ↑ Book of Sui
* ↑ 太平御覽, part 四夷部二·東夷二, section 百濟
* ↑ «Jeju (Cheju) Island Travel Information: Samseonghyeol». [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ Lee, Peter H.; de Bary, William Theodore: Sources of Korean Tradition, Volume I: From Early Times Through the Sixteenth CenturyNova York: Columbia University Press(1997), ISBN 978-0-231-10567-5
* ↑ http://people.aks.ac.kr/front/dirSer/ppl/pplView.aks?pplId=PPL_6JOc_A1767_1_0021461, retrieved 19 July 2020
* ↑ Il-yeon: Samguk Yusa: Legends and History of the Three Kingdoms of Ancient Korea, translated by Tae-Hung Ha and Grafton K. Mintz. Book Two. Silk Pagoda (2006). ISBN 1-59654-348-5
* ↑ «Jeju Special Autonomous Province». Arxivat de l'original el 26 setembre 2004. [Consulta: 16 maig 2012].
# Resolució 427 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 427 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 3 de maig de 1978 després de considerar una carta del Secretari General de les Nacions Unides, el Consell va decidir augmentar la força de la UNIFIL de 4.000 a 6.000 efectius.
Tot i observar que Israel havia retirat algunes tropes del Líban, va demanar a Israel que completés la seva retirada sense més demora. La resolució va condemnar tots els atacs d'ambdues parts en la força de manteniment de la pau de la UNIFIL i va exigir el respecte de la força.
La resolució va ser aprovada per 12 vots contra cap; Txecoslovàquia i la Unió Soviètica es van abstenir mentre que la República Popular de la Xina no participava en la votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)
* Conflicte Israel-Líban

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Cantó de la Baule-Escoublac

El cantó de la Baule-Ecoublac (bretó Kanton ar Baol-Skoubleg) és un cantó francès situat al departament del Loira Atlàntic, a la regió del País del Loira. Està enquadrat al districte de Saint-Nazaire i té 2 municipis. El cap cantonal és La Baule-Escoublac.

## Composició

El cantó aplega 2 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| La Baule-Escoublac | Ar Baol-Skoubleg | 15.831 | 22,19 | 44500 | 44055 |
| Pornichet | Pornizhan | 9.668 | 12,7 | 44380 | 44132 |
| Cantó | Ar Baol-Skoubleg | 25.499 | 34.86 | - | 4457 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1985- | Guy Lemaire | RPR, després UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007

## Vegeu també

* Cantons del Loira Atlàntic