OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Volta al País Basc 1928

La Volta al País Basc 1928 és la 5a edició de la Volta al País Basc. La cursa es disputà en quatre etapes, entre l'1 i el 5 d'agost de 1928, per a un total de 762 km.
En aquesta edició es van inscriure un total de 61 ciclistes, dels quals finalment en van prendre part 57 i l'acabaren 36 d'ells. El vencedor final fou el belga Maurice Dewaele, que s'imposà a André Leducq i Marià Cañardo.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor de l'Etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 1 d'agost | Bilbao - Vitòria | 174 | Ricardo Montero (ESP) | Ricardo Montero (ESP) |
| 2a etapa | 2 d'agost | Vitòria - Pamplona | 150 | Maurice Dewaele (BEL) | Maurice Dewaele (BEL) |
| 3a etapa | 3 d'agost | Pamplona - Sant Sebastià | 267 | André Leducq (FRA) | Maurice Dewaele (BEL) |
| 4a etapa | 5 d'agost | Sant Sebastià - Las Arenas | 171 | Nicolas Frantz (LUX) | Maurice Dewaele (BEL) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Maurice Dewaele (BEL) | Alcyon-Dunlop | 27h 18' 41" |
| 2 | André Leducq (FRA) | Alcyon-Dunlop | + 12' 20" |
| 3 | Marià Cañardo (ESP) | Elvish | + 12' 32" |
| 4 | Julien Vervaecke (BEL) | Armor | + 20' 00" |
| 5 | Ricardo Montero (ESP) | Dilecta - Wolber | + 20' 22" |
| 6 | Nicolas Frantz (LUX) | Alcyon - Dunlop | + 46' 06" |
| 7 | Aimé Deolet (BEL) | Automoto | + 51' 28" |
| 8 | Segundo Barruetabeña (ESP) | | + 1h 00' 52" |
| 9 | Valeriano Riera (ESP) | Elvish | + 1h 05' 57" |
| 10 | Joan Mateu (ESP) | | + 1h 11' 08" |

## Referències

* Resultats a urtekaria.com Arxivat 2007-05-29 a Wayback Machine.
* Resultats a cyclebase.nl

## Enllaços externs

* Web oficial
# Ferdinand David

Ferdinand David (Hamburg, 1810 - Klosters, Suïssa, 1873) fou un violinista, director d'orquestra i compositor alemany. Pertanyia a una família jueva, però després es convertí al cristianisme. Era el pare del també músic Peter Julius Paul David (1840-1932).
Dedicat a la música des de molt infant, als 10 anys feu el primer concert, després es perfeccionà sota la direcció de Ludwig Spohr i Moritz Hauptman de 1823 a 1824. Més tard viatjà en companyia de la seva germana, i el 1827 ingressà com a violinista a l'orquestra del Teatre Reial de Berlín. El 1829, el baró de Liphardt (amb la filla del qual es casà més tard) li encarregà la direcció d'un quartet privat a Dorpat, adquirí fama de violinista a Sant Petersburg, Moscou, Riga i altres poblacions que visità, sent nomenat després a instàncies de Felix Mendelssohn, director de l'Orquestra del Gewandhaus de Leipzig, on tingué entre altres alumnes a Joseph Cramer, Arno Hilf, Henry Schradieck, Robert Klenck, Gustav Hollaender, Eugene Albrecht, Fèlix Meyer, Wilhelm Langhans i Albert Rubenson, i donà concerts que a partir de llavors agafaren una nova empenta, davant l'enèrgica direcció del ja llavors cèlebre David. El 1843, David es va convertir en el primer professor de violí (Violinlehrer) a la Leipziger Conservatori de Música de nova creació.
David va treballar estretament amb Mendelssohn, proporcionant assessorament tècnic durant la preparació del concert per a violí d'aquest últim en mi menor. També va ser el solista en l'estrena de l'obra el 1845. Aquí tenim un fragment de les cartes que intercanviaven: "M'agradaria escriure't un concert per a violí pel pròxim hivern. Un en Mi menor em volta pel cap, el principi del qual no em deixa en pau. [...] El principi em navega pel cap sense forma, però en un parell de dies d'inspiració agafarà forma[...] ".
David va morir sobtadament el 1873, als 63 anys, mentre estava d'excursió a la muntanya amb els seus fills, a prop de Klosters a l'àrea dels Grisons (Grisons) de Suïssa.

## Composicions

David va compondre al voltant de 50 peces, en les que trobem 12 temes i variacions per a violí i orquestra, 5 concerts de violí, un sextet de cordes, i concerts per a trombó, fagot, o clarinet, i orquestra i alguns Lieder. Es creu que també va escriure dues simfonies i una òpera, però encara no s'han pogut trobar. La seva obra més tocada avui en dia és sens dubte el seu Concertino per a Trombó i Orquestra (op.4).
També fou editor d'obres per a violí de Francesco Maria Veracini, Pietro Locatelli i Johann Gottlieb Goldberg.
David va ser també l'autor de diversos enganys musicals, com la notable "Chacona en sol menor de Tommaso Antonio Vitali".

## Enllaços externs

* Lliçons de David Concertino per a trombó i orquestra Arxivat 2010-08-18 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 595. (ISBN 84-7291-227-2)
# Hiparioninis

Els hiparioninis (Hipparionini) són una tribu extinta de mamífers perissodàctils de la família dels èquids i la subfamília dels equins que tingueren una amplíssima distribució des del Miocè inferior fins al Plistocè mitjà, fa entre 300.000 i 16,3 milions d'anys. Aparegueren a Nord-amèrica i des d'allí passaren a Euràsia durant el Miocè via Beríngia. A Europa, aquesta migració representa el començament del Vallesià. Se n'han trobat restes fòssils a Espanya (incloent-hi Catalunya), els Estats Units, Etiòpia, l'Índia, Kenya, Mèxic, Sud-àfrica i Tanzània. Eren hipsodonts i estaven dotats de tres dits a cada pota.

## Referències

* 1 2 Entrada «Hipparionini (hipparionine horse)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ Prothero, 2006, p. 220.
* ↑ Vaughan, Ryan i Czaplewski, 2015, «Zoogeography».
* 1 2 «Descrites noves restes fòssils de porcs de fa 11 milions d'anys al jaciment de Creu de Conill». Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont, 2023. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ Benton, 2014, p. 378.

## Bibliografia

* Benton, M. J. Vertebrate Palaeontology (en anglès). 4a edició. Wiley-Blackwell, 2014. ISBN 9781118407554.
* Prothero, D. R. After the Dinosaurs: The Age of Mammals (en anglès). Indiana University Press, 2006. ISBN 0-253-34733-5.
* Vaughan, T. A.; Ryan, J. M.; Czaplewski, N. J. Mammalogy (en anglès). 6a edició. Jones & Bartlett Learning, 2015. ISBN 9781284032185.
# Suse Heinze

Susanne Heinze, més coneguda com a Suse Heinze (Nuremberg, 25 de maig de 1920 - Bad Honnef, 26 de novembre de 2018) i posteriorment coneguda amb el nom de casada Suse von Hartungen, fou una saltadora alemanya que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on fou setena en la prova de trampolí de 10 metres del programa de salts. Amb tan sols 16 anys, fou la saltadora més jove en participar en aquests Jocs.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1938, rere la danesa Inge Beeken i la sueca Ann-Margret Nirling. També guanyà set campionats nacionals, quatre de palanca (1937, 1938, 1952 i 1953) i tres de trampolí (1951, 1952 i 1953).

## Referències

* ↑ Addressing Recent Removals
* 1 2 3 Suse Heinze a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Women)». [Consulta: 4 octubre 2020].
# Feng Tianwei

Feng Tianwei (xinès: 冯天薇; pinyin: Féng Tiānwēi) (Harbin, República Popular de la Xina 1986) és una jugadora de tennis de taula de Singapur, guanyadora de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 31 d'agost de 1986 a la ciutat de Harbin, població situada a la província de Heilongjiang (República Popular de la Xina). Obtingué la nacionalitat singapuresa el gener de 2008.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la competició femenina per equips al costat de Li Jiawei i Wang Yuegu, així com finalitzar cinquena en la competició individual femenina. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit) aconseguí guanyar la medalla de bronze tant en la competició individual femenina com en la competició per equips.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles al Campionat del Món de tennis de taula, entre elles una medalla d'or; una medalla de plata als Jocs Asiàtics; i quatre medalles als Jocs de la Commonwealth, entre elles dues d'or.
# Eugen Sfetescu

Eugen Sfetescu (Bucarest, 1907 - valor desconegut) va ser un jugador de rugbi a 15 romanès que va competir en els anys posteriors a la Primera Guerra Mundial. Era germà del també jugador de rugbi Mircea Sfetescu.
El 1924 va ser seleccionat per jugar amb la selecció de Romania de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze. Entre 1924 i 1927 jugà 3 partits amb la selecció nacional.

## Referències

* 1 2 «Eugen Sfetescu Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2011. [Consulta: 13 setembre 2017].
* ↑ Eugen Sfetescu a espn
# Volta al País Basc 1980

La Volta al País Basc 1980 fou la 20a edició de la Volta al País Basc. La cursa es disputà en cinc etapes, una d'elles dividides en dos sectors, un d'ells contrarellotge individual, entre el 7 i l'11 d'abril de 1980 i un total de 907,2 km.
El vencedor final fou Alberto Fernández (Teka), que s'imposà per 47" a Miguel Mari Lasa (Fosforera-Vereco). Marino Lejarreta completà el podi. Fernández també guanyà la muntanya i Lasa els punts. Bruno Leali guanyà les metes volants i el Teka fou el millor equip.

## Equips participants

Deu van ser els equips que van prendre la sortida, els espanyols: Teka, Kelme, Flavia, Fosforera-Vereco, Reynolds i Manzaneque, Henninger-Aquila Rossa i Colchón CR i els estrangers Inoxpran i Ijsboerke, per completar un gran grup de 80 corredors.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor de l'Etapa | Líder de la general |
| 1a | 7 d'abril | Urretxu - Logronyo | 188 | Ronny Claes (BEL) | Ronny Claes (BEL) |
| 2ª | 8 d'abril | Logronyo - Elizondo | 222 | Jesús Suárez Cuevas (ESP) | Miguel Mari Lasa (ESP) |
| 3ª | 9 d'abril | Elizondo - Zizurkil | 183 | Manuel Esparza (CAT) | Miguel Mari Lasa (ESP) |
| 4ª | 10 d'abril | Zizurkil - Zornotza | 177 | Felipe Yáñez (ESP) | Miguel Mari Lasa (ESP) |
| 5ª A | 11 d'abril | Zornotza - Azkoitia | 127 | Bruno Leali (ITA) | Miguel Mari Lasa (ESP) |
| 5ª B | 11 d'abril | Azkoitia - Elosua | 10,2 | Alberto Fernández (ESP) | Alberto Fernández (ESP) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1. | Alberto Fernández (ESP) | Teka | 24h 57' 56" |
| 2. | Miguel Mari Lasa (ESP) | Fosforera-Vereco | + 47" |
| 3. | Marino Lejarreta (ESP) | Teka | + 1' 32" |
| 4. | Faustino Ruperez (ESP) | Fosforera-Vereco | + 1' 36" |
| 5. | José Luis Laguia (CAT) | Reynolds | + 1' 41" |
| 6. | Pere Vilardebó (CAT) | Flavia | + 1' 50" |
| 7. | Jorgen Marcussen (DEN) | Inoxpran | + 2' 40" |
| 8. | José Nazabal (ESP) | Teka | + 4' 00" |
| 9. | Julián Andiano (ESP) | Fosforera-Vereco | + 6' 36" |
| 10. | José Luis Mayoz (ESP) | Teka | + 7' 54" |

## Referències

* 1 2 Dalmases, J. «Una Vuelta al País Vasco de smoking». El Mundo Deportivo, 07-04-1980, p. 41 [Consulta: 2 abril 2016].
* ↑ Resultats a sitiodeciclismo.net
* ↑ Resultats a cyclebase.nl
* 1 2 Dalmases, J. «"Arrivederci Battaglin"». El Mundo Deportivo, 09-04-1980, p. 31 [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ Dalmases, J. «Esparza: la inteligencia valió el premio». El Mundo Deportivo, 10-04-1980, p. 26 [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ Dalmases, J. «Yáñez se vengó del infortunio». El Mundo Deportivo, 11-04-1980, p. 26 [Consulta: 3 abril 2016].
* 1 2 Dalmases, J. «La Vuelta al País Vasco para Alberto Fernández». El Mundo Deportivo, 12-04-1980, p. 31 [Consulta: 3 abril 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Fetih II Giray

Fetih o Feth II Giray (1696 -1746) fou kan de Crimea (1736-1737) fill de Devlet Giray i successor de Kaplan I Giray.
Va nomenar khalgay a Arslan Giray i nureddin a Mahmud Giray. Durant la breu ocupació russa de Crimea del 1736, l'exèrcit otomà havia patit altres derrotes: a Azov els russos havien conquerit les fortaleses de Faschet i el fort dels geníssers. Els russos que havien estat a Crimea es van retirar a Ucraïna manats pel comte Münich i es diu que 30.000 homes van morir (dels 54.000 de l'expedició) en part per l'epidèmia i en part per la dificultat del desert o estepa dels nogais. Però les principals ciutats de Crimea inclosa la capital havien estat ocupades i això havia afectat greument al prestigi tàtar.
Fetih II va fixar residència a Kara Su, després Kara-su-bazar. Va marcar la seva pujada al poder per una afortunada ràtzia a l'Imperi Rus en la qual va rebre ajut del sultà otomà que va enviar una força per revenjar la derrota de maig-juny del 1736. Els tàtars van fer 30.000 presoners. Cap a finals del 1736 el príncep Galitzin va retornar a Crimea, va creuar el Uchula i va assolar el territori fins a Kara Su (Kara-su) i va fer molts presoners.
El 1737 els russos van enviar una nova expedició amb entre 60.000 i 70.000 homes amb 600 peces d'artilleria. Van seguir el riu Bug fins Otchakov que van assetjar i després d'un sever bombardeig que quasi va aniquilar la guarnició, van entrar a la ciutat. Aquest fet li va costar la deposició al gran visir Silahdar Seyyid Mehmed Pasha i al kan Fetih II, després de governar uns 11 mesos (juliol de 1737) i el va succeir Mengli II Giray que ocupava el tron per segon cop.

## Bibliografia

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Mirto (mitologia)

Mirto (en grec antic Μυρτώ) va ser, segons la mitologia grega, una heroïna filla de Meneci, i per tant, germana de Pàtrocle.
Estimada per Hèracles, va tenir una filla d'aquest heroi, Euclea. Aquesta Euclea va morir verge, i era associada amb Àrtemis a molts santuaris de Beòcia i de Lòcrida. Se la coneixia com a Àrtemis Euclea.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 370. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Morfip

Els morfips (Morphippus) són un gènere extint de mamífers notoungulats de la família dels notohípids que visqueren a Sud-amèrica durant l'Oligocè, fa entre 21 i 29 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Santa Cruz. Eren aproximadament igual de grossos que una cabra. Tenien el cap més aviat gros i el musell curt. La dentadura mancava de diastemes i les dents postcanines eren de tipus hipsodont, és a dir, estaven dotades de corones altes. El nom genèric Morphippus significa ‘[amb] forma de cavall’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Morphippus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ Palmer, 1904, p. 433.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Suzanne Zimmerman

Suzanne Zimmerman (Portland, 13 de juliol de 1925 - 14 de març de 2021), també coneguda amb el nom de casada Suzanne Edwards, fou una nedadora estatunidenca que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la prova dels 100 metres esquena del programa de natació.

## Referències

* ↑ «Suzanne Zimmerman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 17 desembre 2019].
# Eugène Coulon

Eugène Coulon (1878 - ?) va ser un waterpolista francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en la competició de waterpolo, tot formant part del Pupilles de Neptune de Lille #2.

## Referències

* ↑ «Amicale des Internationaux Français de Natation». [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Eugène Coulon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 20 octubre 2015].
# Portada/efemèride novembre 20

Purita Campos
« 19 de novembre · 20 de novembre · 21 de novembre »
# Argyrohyrax

Argyrohyrax és un gènere extint de mamífers notoungulats de la família dels interatèrids que visqueren a Sud-amèrica durant l'Oligocè, fa entre 23 i 28,1 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina i Bolívia. Les espècies d'aquest grup tenien dents postcanines que mai no deixaven de créixer. Eren els interaterins més grossos del Deseadà. Es diferencien de parents propers com ara Cochilius i Progaleopithecus en el fet que, en el maxil·lar superior, la dent canina i la segona premolar se sobreposen a la primera premolar. El nom genèric Argyrohyrax significa ‘Hyrax d'argent’ (en referència a La Plata).

## Referències

* 1 2 Entrada «Argyrohyrax» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 13 maig 2024].
* ↑ Madden, 2015, p. 45.
* ↑ Vera, Bárbara; Cerdeño, Esperanza; Reguero, Marcelo «The Interatheriinae from the Late Oligocene of Mendoza (Argentina), with comments on some Deseadan Interatheriidae» (en anglès). Historical Biology, 29, 5, 04-07-2017, pàg. 607-626. DOI: 10.1080/08912963.2016.1220945. ISSN: 0891-2963.
* ↑ Palmer, 1904, p. 120.

## Bibliografia

* Madden, R. H. Hypsodonty in Mammals (en anglès). Cambridge University Press, 2015. ISBN 978-1-107-01293-6.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Sven Strömberg

Sven Strömberg (Karlskrona, 22 de gener de 1911 - Göteborg, 22 d'octubre de 1986) fou un atleta suec, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Fou cinquè en la cursa dels 4x400 metres relleus, mentre en la dels 400 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaca la medalla de bronze en els 4x400 metres relleus del Campionat d'Europa d'atletisme de 1934 i dos campionats nacionals dels 400 metres.

## Millors marques

* 400 metres. 48.03" (1934)

## Referències

* 1 2 «Sven Strömberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ Sven Strömberg a Comitè Olímpic Suec
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Eugène Mougin

Eugène Mougin (París, 17 de novembre de 1852 - París, 28 de desembre de 1923) va ser un tirador amb arc francès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, tot guanyant la medalla d'or en la modalitat de tir Au Chapelet 50 metres del programa de tir amb arc.

## Referències

* ↑ «Eugène Mougin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 de desembre 2014. [Consulta: 29 setembre 2015].
# West Bromwich

West Bromwich és una ciutat del municipi metropolità de Sandwell, a West Midlands, conegut històricament com a Staffordshire, Anglaterra.
Es troba a 8 km al nord-oest de la ciutat de Birmingham, a la carretera A41, que uneix Londres amb Holyhead. West Bromwich forma part del País Negre (Black Country). West Bromwich és la ciutat més gran del Municipi de Sandwell amb una població de 136.940 habitants (2001).
La ciutat és coneguda pel seu club de futbol West Bromwich Albion FC. Aquest equip va guanyar una lliga el 1920 i cinc copes angleses.

## Enllaços externs

* Sandwell MBC
* Major Nichols cycles
* Major Nichols history Arxivat 2007-02-11 a Wayback Machine.
# Francesc Xavier Estorch i Siqués

Francesc Xavier Estorch i Siqués (Olot, 27 d'abril de 1815 – Barcelona 1874) fou el sisè dels vuit germans Estorch i Siqués. Va ser conegut com a compositor i president del Círculo Olotense.
Fill d'Esteve Estorch i Cols, botiguer i Agnès Siques Igosa. Germà del metge i escriptor Pau Estroch i Siqués (1810-1871) i de l'advocat i pedagog reformador Miquel Estorch i Siqués (1809-1870), va néixer a Olot. Estudià al Col·legi Tridentí de Girona i la carrera de Dret a la Universitat de Barcelona on es llicencià el 1843. Com a músic va compondre algunes obres, arribant a estrenar l'òpera còmica "La mejor la pega" l'any 1837. En aquesta estrena van col·laborar els cantants A. Escubós, D. Masmitjà i Carlota de Mena. L'any 1845 va intervenir en la fundació de la Sociedad Filarmónica Olotense i consta que era president del Círiculo Olotense l'any 1865. Al final de la seva vida es traslladà a Barcelona, on fou secretari de l'Institut provincial fins a la seva mort.

## Obra

Segons la referència de J. Danés, F. Xavier Estorch va escriure 5 simfonies, una missa per a 4 veus i orquestra i l'òpera Giuseppe Ricardo, entre altres obres.
Al Fons musical de Sant Esteve d'Olot s'hi conserven 8 obres seves:
* Música per a p. (5 peces que contenen xotis, valsos, polques i reduccions e fragments operístics.
* Requiem per a 8 v i Orq en Do m.
* Salm per a 4 v i Orq en Do m.
* Goigs en Sol M.

## Referències

* ↑ Danés i Torras, Joaquim. Història d'Olot XXIX. Biografies (C-F), p. 159-160.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Monells, Carme. Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2012.

## Bibliografia

* DANÉS i TORRAS, Joaquim: Història d'Olot, Biografies (C-F), vol. XXIV, Edicions Municipals, Olot 2001.
* ELIAS DE MOLINS, Antoni: Diccionario biográfico y bibliográfico de escritores y artistas catalanes del siglo XIX, vol. I, Barcelona 1889. http://bdh-rd.bne.es/viewer.vm?id=0000040680&page=1
* GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria; MONELLS, Carme. Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Bellaterra : Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2012.
# Proborhyaena gigantea

Proborhyaena gigantea és una espècie extinta de mamífer esparassodont de la família dels proborhiènids que visqué a Sud-amèrica durant l'Oligocè, fa entre 21 i 29 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, Bolívia i l'Uruguai. Es tracta de l'única espècie classificada actualment en el gènere Proborhyaena, que anteriorment també incloïa l'espècie actualment coneguda com a Australohyaena antiqua. Era un dels marsupials carnívors més grossos de tots els temps, si no el més gros, amb una llargada de més o menys 150 cm i un pes estimat de fins a 600 kg. Tenia el cap gros, la mandíbula potent i dents enormes que feia servir tant per tallar carn com per trencar ossos. La seva constitució robusta fa pensar que era un depredador d'emboscada. El nom genèric Proborhyaena significa ‘abans de Borhyaena’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Proborhyaena gigantea» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ Croft, 2016, p. 94.
* 1 2 Prothero, 2016, p. 92.
* ↑ Defler, 2019, p. 80.
* ↑ Palmer, 1904, p. 564.

## Bibliografia

* Croft, D. A. Horned Armadillos and Rafting Monkeys: The Fascinating Fossil Mammals of South America (en anglès). Indiana University Press, 2016. ISBN 9780253020949.
* Defler, T. History of Terrestrial Mammals in South America: How South American Mammalian Fauna Changed from the Mesozoic to Recent Times (en anglès). Springer, 2019. DOI 10.1007/978-3-319-98449-0. ISBN 978-3-319-98448-3.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.