OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Constructe (epistemologia)

En epistemologia i semàntica, un constructe, objecte conceptual o objecte ideal és la classe d'equivalència de processos cerebrals. Designin $~Y$ un constructe, $~P$ el conjunt dels processos cerebrals, i $~a$ i $~b$ dos processos cerebrals, llavors
    $Y=[a]_{Y}=\{b\in P|b\sim _{Y}a\}$
En altres paraules, "si ens abstraiem de la ideació, que és un procés concret del cervell, i també de la comunicació, que és un procés físic i social concret, obtenim constructes: conceptes (en particular, predicats), proposicions i cossos de proposicions, per exemple, teories". Les ciències formals (la matemàtica i la semàntica filosòfica) estudien els constructes i les seves propietats conceptuals com si fossin autònoms, però sense suposar necessàriament que existeixen realment, que és el postulat fonamental de l'idealisme. Alguns símbols designen constructes (ja que hi ha símbols que no designen cap constructe, com '4/0'). Alguns constructes es refereixen a coses (ja que hi ha constructes que no es refereixen a cap cosa, com ara $~i=ax+b$), però, a diferència d'elles, els constructes no poden canviar. Alguns constructes representen fets de coses (ja que hi ha constructes que no representen cap fet, com l'autovector $~a_{i}$ a la mecànica quàntica). Alguns constructes són lògicament veritables (ja que hi ha constructes lògicament falsos, com $~(\neg p)\leftrightarrow p$). Alguns constructes són matemàticament veritables (ja que hi ha constructes matemàticament falsos, com $~A\cup A^{c}=\varnothing$ en la teoria de conjunts). Alguns constructes són fàcticament veritables o parcialment veritables (ja que hi ha constructes fàcticament falses o parcialment falses, com $~\ lceil$ Els planetes es mouen circularment $~\ rfloor$). Finalment, alguns constructes no són ni falsos ni veritables, com els conceptes, les definicions i les normes morals.

## Referències

* ↑ Mario Bunge, Treatise on basic philosophy. Volume 1. Semantics I: Sense and Reference , Dordrecht, Sr. Reidel Publishing Company, 1974.
* ↑ Mario Bunge, Tratado de filosofía. Volumen 1. Sentido y referencia, trad. de Rafael González del Solar, Buenos Aires, Gedisa, 2008, pàg. 37.
Viccionari
# René Valmy

René Valmy (Tarba, 24 de desembre de 1920 - Tarba, 6 de novembre de 1977) va ser un atleta francès, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En ambdues quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en els 4x100 metres relleus al Campionat d'Europa d'atletisme d'Oslo de 1946. Formà equip amb Agathon Lepève, Julien Lebas i Pierre Gonon. També guanyà nou campionats nacionals, cinc en els 100 metres (1939, 1941, 1942, 1943 i 1945) i quatre en els 200 metres (1941, 1942, 1943 i 1945). Va establir el rècord francès en els 100 metres i el relleu 4x100 metres, a banda d'igualar el dels 200 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 10,5" (1948)
* 200 metres. 21,6" (1948)
* Salt de llargada. 7,34 metres (1948)

## Referències

* 1 2 «René Valmy Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Finalistes des championnats de France 1888 à 1969». cdm.athle.com/ p. 133.
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 14, 22 i 188. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Ilga Kļaviņa

Ilga Kļaviņa, nascuda Ilga Dzenīte, (Riga, Letònia, 9 de març de 1941) és una jugadora d'escacs letona.
Es va graduar a l'Institut Politècnic de Riga, en enginyeria tecnològica. Va estar casada amb el mestre d'escacs letó Jānis Kļaviņš (1933–2008).

## Resultats destacats en competició

A 16 anys, el 1957, Ilga Kļaviņa va guanyar el campionat de Riga femení. Va jugar representant Letònia al 5è Campionat Soviètic per equips a Vilnius al tauler femení (encara com a Dzenīte) (+1 -3 =4) El seu millor resultat al campionat femení de Letònia fou un 2n lloc el 1968 després de perdre un matx de desempat contra Sarma Sedleniece - 1,5:3,5. Fou tercera als campionats de Letònia femenins dels anys 1958, 1970, i 1971. Molts anys més tard Ilga Kļaviņa continuava participant activament en competicions d'escacs. el 2008 va guanyar el campionat femení de Vidzeme i el 2011 participava encara al campionat de Letònia per equips.

## Notes i referències

* ↑ http://www.olimpbase.org/1958st/1958lat.html
* ↑ http://www.chessds.lv/ Chapter "Turnīri - Latvijas čempionātu rezultāti"
* ↑ http://www.ziemellatvija.lv/portals/vietejas/raksts.html?xml_id=3385 Arxivat 2012-04-21 a Wayback Machine.
* ↑ http://chess-results.com/tnr51393.aspx?art=9&lan=1&snr=66
# Raymond Offner

Raymond Offner (Sarcelles, 17 de novembre de 1927 - 16è districte de París, 30 d'octubre de 1989) fou un jugador de bàsquet francès que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la competició de bàsquet. Entre 1946 i 1949 jugà 13 partits amb la selecció francesa.

## Referències

* ↑ «Raymond Offner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de gener 2012. [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ «Raymond OFFNER». internationaux-basket.fr. Arxivat de l'original el 27 de novembre 2016. [Consulta: 26 abril 2019].
# Aimé Berthet

Aimé Berthet (Cogne, 1913 - 1971) fou un mestre i polític valldostà, un dels màxims exponents històrics de la democràcia cristiana valldosana.
Inicialment es va inclinar políticament per la democràcia cristiana, però el 1945 formà part del comitè fundador d'Unió Valldostana, més sensible als valors regionals i a l'autogovern regional. A les eleccions regionals de la Vall d'Aosta de 1949 fou escollit conseller regional i fou assessor d'instrucció pública fins al 1957. Posteriorment fou escollit senador per UV a les eleccions legislatives italianes de 1968. Durant la seva activitat política es destacà per la seva defensa de la llengua francesa. Va morir dos dies després d'atendre una de les reunions del Consell d'Europa.
Va fer diverses publicacions. Destacà en història econòmica amb estudis com Relations économiques et culturelles de la Vallée d'Aoste avec le Valais au XVI et au XVII siècles i de més locals, com La Vie pastorale dans le massif du Grand-Paradis i un Chansonnier Valdôtain (1960). També va escriure sobre el cristianisme a Une chaine d'amour chrétienne soudée depuis l'an 1000 en vallée d'Aosta.

## Referències

* ↑ Dallou, Antonella; d'Aosta, Istituto storico della Resistenza in Valle. Idea di Europa e federalismo: i contributi di Federico Chabod, Émile Chanoux, Severino Caveri e Joseph Bréan (en italià). Le château, 2008, p. 91. ISBN 978-88-7637-083-0.
* ↑ Vari, Autori. 2 giugno. Nascita, storia e memorie della Repubblica vol. 2: Territori, culture politiche e dinamiche sociali (en italià). Viella Libreria Editrice, 2021-01-29, p. 234. ISBN 978-88-3313-645-5.
* ↑ Revon, Louis; Aimé), Aimé Constantin (i e Cloude; Miquet, François; Maillard, Gustave; Roux, Marc Le. Revue savoisienne (en francès), 1958, p. 194.
* ↑ Assembly, Council of Europe Consultative. Official Report of Debates: Compte Rendu Des Débats (en anglès), 1972, p. 576.
* ↑ Collectif. L’historien-citoyen: Révolution, guerre, empires. Mélanges en l’honneur de Bernard Gainot (en francès). Éditions de la Sorbonne, 2024-07-08, p. 265. ISBN 979-10-351-0952-3.
* ↑ Le Alpi e l'Europa: Cultura e politica (en italià). Laterza, 1974, p. 9.
# René Waleff

René Waleff (Ginebra, Suïssa, 30 de novembre de 1874 – Jouarre, Sena i Marne, 31 de març de 1961) va ser un remer francès que va competir cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà una medalla de plata en la prova de dos amb timoner com a membre de l'equip Société Nautique de la Marne. Amb aquest mateix equip disputà les proves del quatre i vuit amb timoner, sense que en cap d'elles aconseguís arribar a la final.

## Referències

* ↑ «René Waleff Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Emili Simón i Padrós

Emili Simón i Padrós, (30 de març de 1946) és un jugador d'escacs català que té el títol de Mestre FIDE des de 2005. El juliol de 2016 la Federació Catalana d'Escacs acordà concedir-li l'insígnia de plata.
Tot i que no està en actiu, a la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2016, hi tenia un Elo de 2175 punts, cosa que en feia el jugador número 695 de l'estat espanyol. El seu màxim Elo va ser de 2311 punts, a la llista d'octubre de 2003.

## Resultats destacats en competició

El 1964 fou subcampió d'Espanya juvenil empatat amb el primer classificat. El 1965 fou campió d'Espanya juvenil i es classifica per a la final del Campionat del Món Juvenil. El 1967 a Sevilla, formant part de l'equip del Club d'Escacs Terrassa, fou subcampió d'Espanya. El 1985 fou campió d'Espanya per equips amb el CE.Terrassa. El 1973 fou subcampió de Catalunya per darrere de Josep Monedero i dos anys més tard, el 1975 fou campió de Catalunya. L'octubre de 2014 fou campió d'Espanya de veterans a Altea (País Valencià). El maig del 2015 a Santa Susanna fou campió de Catalunya de veterans amb 7 punts de 9. L'octubre de 2015 repetí el triomf del Campionat d'Espanya de veterans jugat a Altea. A la Festa Catalana del 2016, la FCE el guardonà amb la insígnia de plata.
El 2017 es proclamà novament Campió d'Espanya de veterans, a Altea.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Emili Simón i Padrós» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Espanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Emili Simón i Padrós «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Historial de campionats d'Espanya per equips». FEDA. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ «Història del Club d'Escacs Terrassa». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Historial campionat de Catalunya». escacs.cat. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Campeonato de España de Veteranos 2014». chessbase.com. [Consulta: 22 octubre 2015]. (castellà)
* ↑ «Campionat de Catalunya de Veterans Emili Simon nou campió». escacs.cat. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «XXXI Campionat de Catalunya de Veterans 2015». chess-results.com. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Emili Simón se proclama Campeón de Cataluña 2015 en la categoría Veteranos». chessdom.com. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2015. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Emili Simon, campió d'Espanya de majors de 65 anys». Federació Catalana d'Escacs, 22-10-2015 [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ «XIII Campionat d'espanya de veterans». feda.es. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Acords de la reunió de Junta Directiva». escacs.cat. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Festa Catalana dels Escacs a Mollet 2016». escacs.cat. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Emili Simón campió d'Espanya de Veterans 2017». Federació Catalana d'Escacs, 17-10-2017 [Consulta: 30 desembre 2019].
# Raúl Anganuzzi

Raúl Anganuzzi (Argentina, 20 de juliol de 1906 - Argentina, valor desconegut) va ser un tirador d'esgrima argentí que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de bronze en la prova de floret per equips del programa d'esgrima.

## Referències

* ↑ «Raúl Anganuzzi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 30 setembre 2018].
# Carlo Monti

Carlo Monti (Milà, 24 de març de 1920 - Milà, 7 d'abril de 2016) va ser un atleta italià, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en els 4x100 metres relleus del programa d'atletisme. Formà equip amb Michele Tito, Enrico Perucconi i Antonio Siddi.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en els 100 metres llisos del Campionat d'Europa d'atletisme de 1946 i vuit campionats nacionals, quatre en els 100 metres (1940, 1941, 1946, 1947) i quatre en els 200 metres (1941, 1942, 1946, 1949).

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.5" (1940)
* 200 metres llisos. 21.3" (1940)

## Referències

* ↑ (italià) « Addio Carlo Monti, velocista eccelso Libero docente come giornalista », a corriere.it, 7 abril 2016
* 1 2 3 «Carlo Monti Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 d'octubre 2012. [Consulta: 20 juny 2019].
* ↑ «"CAMPIONATI "ASSOLUTI" ITALIANI SUL PODIO TRICOLORE – 1906 2012». sportolimpico.it. Arxivat de l'original el 24 desembre 2012. [Consulta: 30 novembre 2012].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Cephalosilurus fowleri

Cephalosilurus fowleri és una espècie de peix de la família dels pseudopimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 40,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu São Francisco al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Haseman J. D., 1911. Descriptions of some new species of fishes and miscellaneous notes on others obtained during the expedition of the Carnegie Museum to central South America. Ann. Carnegie Mus. v. 7 (núms. 3-4) (17). 315-328.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Haseman, J. D., 1911. Descriptions of some new species of fishes and miscellaneous notes on others obtained during the expedition of the Carnegie Museum to central South America. Ann. Carnegie Mus. v. 7 (núms. 3-4) (17): 315-328, Pls. 46-52.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Silfvergrip, A.M.C., 1992. Zungaro, a senior synonym of Paulicea (Teleostei: Pimelodidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 3(4):305-310.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Shibatta, O.A., 2003. Pseudopimelodidae (Bumblebee catfishes, dwarf marbled catfishes). p. 401-405. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Corriol de l'illa del Sud

El corriol de l'illa del Sud (Anarhynchus obscurus) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae). Habita platges i estuaris de Nova Zelanda.

## Taxonomia

Es reconeixen dues subespècies que alguns autors consideren espècies de ple dret:
* Anarhynchus obscurus obscurus - corriol de l'illa del Sud
* Anarhynchus obscurus aquilonius - corriol de l'illa del Nord

## Referències

* ↑ «Corriol de l'illa del Sud». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ corriol de l'illa del Sud «Corriol de l'illa del Sud». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2024(català)
* ↑ corriol de l'illa del Nord «Corriol de l'illa del Sud». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2024(català)
# Richard Howell

Richard Howell (Chicago, 12 d'octubre de 1903 - Arlington Heights, 20 de juliol de 1967) va ser un nedador estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va disputar dues proves del programa de natació. Va formar part de l'equip que guanyà la medalla d'or en els 4x200 metres lliures. Va participar en les sèries i les semifinals, mentre en la final fou substituït per Johnny Weissmuller. En les semifinals formà part de l'equip que va batre el rècord del món de l'especialitat i que per primera vegada baixà dels 10 minuts. També va disputar els 1.500 metres lliures, però quedà eliminat en sèries.
Estudià a la Universitat Northwestern. Durant la seva carrera esportiva, entre d'altres, també guanyà tres títols de l'NCAA: el 400 i 1.500 mestres lliures de 1924 i el de 220 iardes lliures de 1925.

## Referències

* ↑ «Dick Howell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 20 juny 2018].
* ↑ NCAA Division I Men's Swimming & Diving, National Collegiate Athletic Association, Indianapolis, Indiana, p. 11 (2013). Retrieved January 20, 2016.
# Meridià 17 a l'oest

El meridià 17 a l'oest de Greenwich és una línia de longitud que s'estén des del pol Nord travessant l'oceà Àrtic, Groenlàndia, l'oceà Atlàntic, Àfrica, l'oceà Antàrtic, i l'Antàrtida fins al pol Sud.
El meridià 17 a l'oest forma un cercle màxim amb el meridià 163 a l'est. Com tots els altres meridians, la seva longitud correspon a una semicircumferència terrestre, uns 20.003,932 km. Al nivell de l'Equador, és a una distància del meridià de Greenwich de 1.892 km.

## De Pol a Pol

Començant en el pol Nord i dirigint-se cap al pol Sud, aquest meridià travessa:
    Coordenades País, territori o mar Notes 90° 0′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿90.000°N,17.000°O﻿ / 90.000; -17.000﻿ (Oceà Àrtic) Oceà Àrtic 81° 28′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿81.467°N,17.000°O﻿ / 81.467; -17.000﻿ (Groenlàndia) Groenlàndia 80° 10′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿80.167°N,17.000°O﻿ / 80.167; -17.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic Mar de Groenlàndia — passa a l'est de l'Illa Shannon, Groenlàndia (a 75° 7′ N, 17° 19′ O﻿ / ﻿75.117°N,17.317°O﻿ / 75.117; -17.317﻿ (Illa Shannon)) 66° 12′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿66.200°N,17.000°O﻿ / 66.200; -17.000﻿ (Islàndia) Islàndia 63° 47′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿63.783°N,17.000°O﻿ / 63.783; -17.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 32° 49′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿32.817°N,17.000°O﻿ / 32.817; -17.000﻿ (Portugal) Portugal Illa de Madeira 32° 39′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿32.650°N,17.000°O﻿ / 32.650; -17.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic Passa a l'oest de l'illa de Tenerife, Espanya (a 28° 20′ N, 16° 55′ O﻿ / ﻿28.333°N,16.917°O﻿ / 28.333; -16.917﻿ (Tenerife)) passa a l'est de l'illa de La Gomera, Espanya (a 28° 6′ N, 17° 5′ O﻿ / ﻿28.100°N,17.083°O﻿ / 28.100; -17.083﻿ (La Gomera)) 21° 28′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿21.467°N,17.000°O﻿ / 21.467; -17.000﻿ (Sàhara Occidental) Sàhara Occidental Península Ras Nouadhibou — reclamat per Marroc i la Sàhara Occidental 21° 7′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿21.117°N,17.000°O﻿ / 21.117; -17.000﻿ (Mauritania) Mauritània Península Ras Nouadhibou 21° 3′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿21.050°N,17.000°O﻿ / 21.050; -17.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 15° 4′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿15.067°N,17.000°O﻿ / 15.067; -17.000﻿ (Senegal) Senegal 14° 25′ N, 17° 0′ O﻿ / ﻿14.417°N,17.000°O﻿ / 14.417; -17.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 60° 0′ S, 17° 0′ O﻿ / ﻿60.000°S,17.000°O﻿ / -60.000; -17.000﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 72° 33′ S, 17° 0′ O﻿ / ﻿72.550°S,17.000°O﻿ / -72.550; -17.000﻿ (Antàrtida) Antàrtida Terra de la Reina Maud — reclamada per Noruega

## Referències

* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
* ↑ «Vincenty formula for distance between two Latitude/Longitude points».

## Vegeu també

* Meridià 16 a l'oest
* Meridià 18 a l'oest
# Julia Gallego Eraso

Julia Gallego Eraso (Irun, Guipúscoa, 14 de febrer de 1964) és una jugadora d'escacs basca, que té el títol de Mestre de la FIDE Femení.

## Resultats destacats en competició

Gallego era una de les millors escaquistes femenines d'Espanya a les darreries dels anys 70s. Va ser una vegada campiona d'Espanya femenina, l'any 1979, a Vic, i va ser subcampiona en una ocasió, l'any 1981 (la campiona fou Nieves García).
Va participar representant Espanya a les Olimpíades d'escacs en una ocasió, l'any 1982 a Lucerna, Suïssa.

## Referències

* ↑ «Historial oficial dels Campionats d'Espanya d'escacs» (en castellà). Federació Espanyola d'escacs. [Consulta: 30 març 2021].
* ↑ Olimpíades d'escacs
# Renato De Sanzuane

Renato De Sanzuane (Venècia, 5 de març de 1925 - Venècia, 23 de juny de 1986) va ser un waterpolista italià que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de bronze en la competició de waterpolo.
També guanyà una medalla de bronze al Campionat d'Europa de waterpolo de 1954.

## Referències

* ↑ «Renato De Sanzuane Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 28 maig 2019].
* ↑ Men Water Polo European Championship 1954 Torino (ITA) - 31.08-05.09 Winner Hungary a todor66.com
# Carlo Peretti

Carlo Peretti (Florència, 5 de març de 1930 - Marciana Marina, 31 de maig de 2018) va ser un waterpolista italià que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de bronze en la competició de waterpolo.

## Referències

* ↑ «Carlo Peretti Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 3 juliol 2019].
# Renúncia

Renúncia és l'acte jurídic unilateral pel qual el titular d'un dret n'abdica, sense beneficiari determinat.
Un exemple de renúncia és un disclaimer, el qual passa a ser una renúncia quan és acceptat. Altres noms per a renúncies són, per exemple, les clàusules exculpatòries o l'alliberament legal.

## Elements de la renúncia

* És un acte jurídic unilateral. Això implica que necessita només la voluntat de l'autor per a ser eficaç, i no la voluntat concurrent de dues o més parts (a diferència, per exemple, de la donació, que pot ser un contracte, si bé implica una renúncia per al donant, requereix acceptació per part del donatari).
* Té per finalitat desfer-se o treure del patrimoni propi, el dret sobre el qual recau aquesta renúncia.
* Li manca un beneficiari determinat.

## Requisits de la renúncia

Perquè la renúncia sigui eficaç requereix:
* El dret ha de mirar només a l'interès individual del renunciant.
* En el dret no està compromès l'interès públic, social o de l'altra persona.
* La renúncia del dret no ha d'estar prohibida per la llei.

## Característiques de la renúncia

* És un acte jurídico, destinat a produir conseqüències de dret.
* És unilateral.
* És abstracta, és a dir que és irrellevant la causa que porta a la renúncia del dret.
* És irrevocable.
* És generalment consensual
* És abdicativa, ja que no és el renunciant, sinó la llei, la que disposa a quin patrimoni anirà el dret renunciat.
* És liberatòria, ja que es marxen amb el dret del patrimoni del renunciant, totes les càrregues, gravàmens i obligacions inherents a aquest dret.

## Vegeu també

* Dimissió (renúncia a un càrrec)

## Referències

* ↑ Basat aproximadament en el que disposa l'article 122 del Codi Civil de Xile.
Howe, B. «Information on Waiver Forms». Waiver Form Information. Open Publishing, 17-05-2011. Arxivat de l'original el 16 d’octubre 2012. [Consulta: 22 febrer 22, 2012]. → Howe, B (17 May 2011). Open Publishing. Retrieved 22 Feb 2012

## Enllaços externs

* UK legislation from official sources is reproducible freely under waiver of copyright.