OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tjeerd Boersma

Tjeerd Boersma (Amsterdam, 22 de febrer de 1915 - Graz, 3 de juny de 1985) fou un atleta neerlandès, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on fou eliminat en sèries de la cursa dels 4x100 metres relleus del programa d'atletisme.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 4x100 metres relleus del Campionat d'Europa d'atletisme de 1934 i diversos rècords nacionals de la prova curta de relleus.

## Millors marques

* 100 metres. 10.7" (1937)
* 200 metres. 22.0" (1937)

## Referències

* 1 2 «Tjeerd Boersma Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ Heere, A. en Kappenburg, B. (2000) 1870 – 2000, 130 jaar atletiek in Nederland Groenevelt b.v. ISBN 90 90 12867 0
* ↑ Bijkerk, T. (2004) Olympisch Oranje De Vrieseborch ISBN 90 6076 522 2
# Tommaso Constantino

Tommaso Costantino (Tunis, 23 de juny de 1885 - Bríndisi, 28 de febrer de 1950) va ser un tirador d'esgrima italià que va competir a començament del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar tres proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla d'or en les competicions de floret i espasa per equips, mentre en la de floret individual quedà eliminat en les sèries.

## Referències

* ↑ «Tommaso Costantino Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 2 setembre 2017].
# Tommaso Lequio di Assaba

Tommaso Lequio di Assaba (Cuneo, 21 d'octubre de 1893 – Roma, 17 de desembre de 1965) va ser un militar i genet italià que va competir a començament del segle xx.

## Carrera militar

Fill del general Clemente Lequio, s'allistà al Regio Esercito, i va ser assignat al regiment de Cavalleria. Va participar en la Primera Guerra Mundial. Hi destaca el seu paper al 6è Regiment, cosa que li va valdre per ser condecorat amb una medalla de bronze al valor militar.
Durant la guerra a Etiòpia (1935-1936), com a major, es va distingir dirigint el 1r esquadró d'indígenes eritreus, i va ser condecorat amb una medalla de plata i una medalla de bronze al valor militar. El 1942 fou nomenat comandant de l'Escola Militar de Tor di Quinto, i davant l'inici de la campanya de Tunísia, va assumir el comandament del Raggruppamento Esplorante Corazzato (R.E.Co.) «Cavalleggeri di Lodi», al cap dels quals se'n va cap al nord d'Àfrica. El maig de 1943 va ser capturat pels britànics a Tunísia, i va ser condecorat amb una segona medalla de plata al valor militar.
Tornant al servei actiu després de la guerra, l'11 d'abril de 1947, va ser guardonat amb el títol de Cavaller de l'Orde Militar italià, i va ser el primer comandant de la reconstruïda Divisió Cuirassada Ariete.

## Carrera esportiva

El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en la prova del salts d'obstacles individual, amb el cavall Trebecco, del programa d'hípica.
Quatre anys més tard, als Jocs de París, disputà quatre proves del programa d'hípica. Guanyà la medalla de plata en la prova de salts d'obstacles individual i la de bronze en la del concurs complet per equips. En els salts d'obstacles per equips fou cinquè.
La seva tercera i darrera participació en uns Jocs fou a Amsterdam el 1928, on tornà a disputar quatre proves del programa d'hípica, però amb uns resultats força discrets, on sols destaca la quarta posició en els salts d'obstacles per equips.
El 1926, 1928 i 1934 guanyà a la Piazza di Siena de Roma la Copa de les Nacions. Des de 1960 fins a la seva mort, va ser president de la federació italiana d'esports eqüestres. El 1964 es va encarregar de preparar l'equip nacional pels Jocs Olímpics de Tòquio.

## Referències

* 1 2 3 Temperino, Dario. Reggimento Cavallereggi di Lodi (15°), 1859-1995, 2009.
* 1 2 3 «Tommaso Lequio di Assaba Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de gener 2012. [Consulta: 25 octubre 2017].
* ↑ TOMMASO LEQUIO IL PIÙ GRANDE DEI CAVALIERI (italià)
# Torfi Bryngeirsson

Torfi Bryngeirsson (Islàndia, 11 de novembre de 1926 - Reykjavík, 16 de juliol de 1995) fou un atleta islandès, especialista en el salt de llargada i de perxa, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on quedà eliminat en la ronda de classificació per a la final de la prova del salt de perxa del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki fou catorzè en la final de la mateixa prova.
En el seu palmarès destaca una medalla d'or en la prova del salt de perxa al Campionat d'Europa d'atletisme de 1950. En aquests campionats també disputà la prova de salt de perxa, però les finals es disputaren a la mateix hora i optà per la de llargada. Durant la seva carrera esportiva millorà els rècords nacionals del salt de llargada (7,32 metres el 1948) i salt de perxa (4,35 metres el 1952). El 1951 fou portada de la revista World Sports. El 2015 fou inclòs al Sala de la Fama d'Islàndia.

## Millors marques

* Salt de perxa. 4,35 metres (1952)
* Salt de llargada. 7,32 metres (1948)

## Referències

* ↑ «Torfi Bryngeirsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2012. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ Háskólabókasafn, Landsbókasafn Íslands-. «Tímarit.is» (en islandès). [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Lesbók Morgunblaðsins - 31. tölublað (18.09.1982) - Tímarit.is». [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Torfi Bryngeirsson». [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 15 maig 2020].
# Tristan Gale

Tristan Gale (Ruidoso, 10 d'agost de 1980) és una corredora de tobogan estatunidenca, ja retirada, que va competir entre el 2001 i el 2006.
El 2002 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Salt Lake City, on guanyà la medalla d'or en la competició femenina del programa de tobogan. Aquesta fou la primera vegada vegada que aquesta competició formava part del programa d'esports d'uns Jocs Olímpics.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de tobogan.

## Referències

* 1 2 «Tristan Gale Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ Llista de medallistes de tobogan al Campionat del Món
# Ture Person

Per Fredrik Ture Person (Kristianstad, 23 de novembre de 1892 – Bromma, Estocolm, 14 de novembre de 1956) va ser un atleta suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, en què va guanyar una medalla de plata en la prova dels 4×100 metres relleus. Disputà dues proves més del programa d'atletisme: els 100 metres, on fou eliminat en les sèries; i els 200 metres, on quedà eliminat en semifinals.

## Referències

* ↑ «Ture Person Luther Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 27 juny 2016].
* ↑ Ture Persson. Swedish Olympic Committee
* ↑ Ture Persson. trackfield.brinkster.net
# Urpo Korhonen

Urpo Korhonen (Rautalampi, 8 de febrer de 1923 - Lahti, 10 d'agost de 2009) fou un esquiador de fons finlandès que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Oslo, on guanyà la medalla d'or en la cursa dels 4 x 10 quilòmetres del programa d'esquí de fons. Formà equip amb Paavo Lonkila, Heikki Hasu i Tapio Mäkelä.

## Referències

* ↑ Obituari d'Urpo Korhonen (finès)
* ↑ «Urpo Korhonen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2011. [Consulta: 21 gener 2020].
# Uta Frommater

Uta Frommater (Oldenburg, 12 de desembre de 1948) és una nedadora alemanya, especialista en braça, ja retirada, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic on va disputar dues proves del programa de natació. Fent equip amb Angelika Kraus, Heike Hustede i Heidemarie Reineck guanyà la medalla de bronze en els 4x100 metres estils, mentre en els 100 metres braça fou quarta.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata i una de bronze en els 100 metres braça i 4x100 metres estils respectivament del Campionat d'Europa de natació de 1970. A nivell nacional va guanyar set campionats nacionals de la RFA: el 1965 i de 1967 a 1969 en els 100 metres braça, i de 1967 a 1969 en els 200 metres.
El 1968 fou guardonada amb el Silver Bay Leaf, el premi esportiu més important d'Alemanya.

## Referències

* ↑ Uta Frommater a Sports Reference (arxivat)
* 1 2 «Olympedia – Uta Frommater». [Consulta: 20 maig 2021].
* ↑ EUROPEAN SWIMMING CHAMPIONSHIPS (WOMEN). gbrathletics.com
* ↑ Kluge, Volker. Mexiko-Stadt 1968 - Los Angeles 1984. Berlín: Sportverl, 2000. ISBN 3-328-00738-5.
* ↑ «Uta FROMMATER | Olympics.com». [Consulta: 20 maig 2021].
# Valerio Arri

Valeriano Pompeo Maurizio "Valerio" Arri (Portacomaro, Piemont, 22 de juny de 1892 - 2 de juliol de 1970) fou un atleta italià, especialista en marató, que va competir a començaments del segle xx.
Començà a córrer a començaments de la dècada de 1910, però els grans èxits no arribarien fins al final de la mateixa. El 1919 guanyà la Marató de Torí i el títol nacional sobre una distància de 48 km. El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà la marató del programa d'atletisme. Amb un temps de 2h 36' 33", el millor personal en aquesta distància, guanyà la medalla de bronze, rere Hannes Kolehmainen i Jüri Lossmann.
Des de 1996 el "Premi Valerio Arri" s'entrega al vencedor de la Marató de Torí.

## Referències

* 1 2 «Valerio Arri Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 15 novembre 2017].
# Valerio Perentin

Valerio Perentin (Izola, 12 de juliol de 1909 - Nàpols, 7 de gener de 1998) fou un remer italià que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Giliante D'Este, Nicolò Vittori, Giovanni Delise i el timoner Renato Petronio. El 1936, als Jocs de Berlín, va quedar eliminat en la repesca de la prova del quatre amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat d'Europa de rem, quatre d'or, una de plata i una de bronze, entre 1929 i 1935, sempre en la prova dels quatre amb timoner.

## Referències

* 1 2 «Valerio Perentin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Valto Olenius

Valto Olenius (Karkkila, 12 de desembre de 1920 - Heinola, 13 de juliol de 1983) va ser un atleta finlandès, especialista en el salt de perxa, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on fou setè en la prova del salt de perxa del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki fou cinquè en la mateixa prova.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en el salt de perxa al Campionat d'Europa d'atletisme de 1950, rere Ragnar Lundberg. Durant la seva carrera guanyà tres campionats nacionals (1950 a 1952) i millorà nombroses vegades el rècord nacional de perxa fins a situar-lo en els 4,31 metres el 1953. Un cop retirat exercí d'entrenador, entre d'altres de Pentti Nikula.

## Millors marques

* Salt de perxa. 4,31 (1953)

## Referències

* 1 2 «Valto Olenius Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2012. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «SUL 100 vuotta - Valto Olenius | Suomen Urheiluliitto ry.», 29-04-2013. Arxivat de l'original el 2013-04-29. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Etusivu». [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 17 maig 2020].
# Victor Cadet

Victor Antoine Jules Cadet (Saint-Omer, Pas de Calais, 17 de juny de 1878 – Lilla, 22 de setembre de 1911) va ser un nedador i waterpolista francès que va competir a principis del segle xx.
El 1900 va prendre part en dues proves del programa de natació dels Jocs Olímpics de París. En la prova dels 200 metres per equips va guanyar la medalla de plata, formant equip amb Victor Hochepied, Maurice Hochepied, J. Bertrand i Verbecke; mentre en els 200 metres lliures quedà eliminat en la ronda preliminar. A més a més, també formà per de l'equip Tritons Lillois, un dels quatre equips francesos en la competició de waterpolo

## Referències

* 1 2 «Victor Cadet Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 18 setembre 2015].
# Victor Thibault

Victor Thibault (París, 8 de març de 1867 - ?) va ser un tirador amb arc francès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on participà en dues proves del programa de tir amb arc. En ambdues guanyà la medalla de plata, en Au Cordon Doré 33 metres i Au Chapelet 33 metres.

## Referències

* ↑ «Victor Thibault Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2012. [Consulta: 29 setembre 2015].
# Harry Blanchard

Harry Blanchard va ser un pilot de curses automobilístiques estatunidenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Harry Blanchard va néixer el 13 de juny del 1929 a Burlington, Vermont, Estats Units i va morir en un accident disputant una cursa el 31 de gener del 1960 a Buenos Aires, Argentina.

## A la F1

Va debutar a l'última cursa de la temporada 1959 (la desena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 12 de desembre del 1959 el GP dels Estats Units al Circuit de Sebring.
Harry Blanchard va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, aconseguint finalitzar en setè lloc la cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1959 | Blanchard Auto Co. | Porsche | Porsche | MON | 500 | HOL | FRA | GBR | ALE | POR | ITA | USA 7 | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Fallopia

Fallopia és un gènere de plantes angiospermes de la família de les poligonàcies (Polygonaceae). Són plantes natives de les zones temperades de l'hemisferi nord.

## Descripció

Són plantes enfiladisses, herbàcies o llenyoses, anuals o perennes. Les fulles poden ser ovades, cordades o sagitades. Les flors s'agrupen en inflorescències en panícula o en grups a les axil·les de les fulles.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser publicat per primer cop l'any 1763 a la segona part de l'obra Familles des Plantes del botànic Michel Adanson (1727-1806).

### Etimologia

El nom d'aquest gènere és en honor a Gabriele Falloppio, conegut pels seus descobriments en el camp de l'anatomia humana.

### Espècies

Dins del gènere Fallopia es reconeixen les onze espècies següents:
* Fallopia aubertii (L.Henry) Holub
* Fallopia baldschuanica (Regel) Holub
* Fallopia convolvulus (L.) Á.Löve
* Fallopia cristata (Engelm. & A.Gray) Holub
* Fallopia dentatoalata (F.Schmidt) Holub
* Fallopia dumetorum (L.) Holub
* Fallopia filipes (H.Hara) Holub
* Fallopia koreana B.U.Oh & J.G.Kim
* Fallopia pterocarpa (Wall. ex Meisn.) Holub
* Fallopia scandens (L.) Holub
* Fallopia schischkinii Tzvelev

### Híbrids

S'ha descrit el següent híbrid natural:
* Fallopia × heterocarpa (Beck) Doweld

## Galeria

* Fallopia baldschuanica
* Fallopia convolvulus
* Fallopia scandens

## Referències

* 1 2 3 «Fallopia Adans.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ Brandbyge, 1993, p. 542.
* ↑ «Fallopia Adans.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ Adanson, 1763, p. 274.
* ↑ Bayton, 2020, p. 129.

## Bibliografia

* Brandbyge, J. «Lauraceae». A: K. Kubitzki. The Families and Genera of Vascular Plants (en anglès). vol. II. Springer, 1993, p. 366-391. DOI 10.1007/978-3-662-02899-5. ISBN 978-3-642-08141-5.
* Bayton, Ross. The Gardener's Botanical An Encyclopedia of Latin Plant (en anglès). Princeton University Press, 2020. ISBN 978-0-691-20017-0.
* Adanson, Michel. Familles des Plantes (en francès). Vincent, 1763.
# Patricia Evangelista

Patricia Evangelista és una periodista, investigadora i documentalista filipina. Centra la seva feina en les vivències traumàtiques de la població en contextos de conflictes armats, catàstrofes naturals i la lluita pels drets humans. Durant set anys va ser reportera de Rappler, agència de notícies independent filipina fundada per Maria Ressa, per a la qual va dur a terme i produir una sèrie de reportatges multimèdia i la sèrie «Impunitat», sobre la guerra contra les drogues que va impulsar el president Rodrigo Duterte. Aquesta sèrie va rebre el Premi de Premsa de Drets Humans, tres premis de la Societat d’Editors d’Àsia i va ser finalista del Premi Osborn Elliott de Periodisme. Ha estat guardonada, també, amb el Premi Kate Webb de periodisme excepcional en condicions de perill, i ha estat beneficiària de les beques de l’ASU Future Security, la Civitella Ranieri Foundation, el Dart Center for Journalism and Trauma i el Logan Nonfiction Program. El seu llibre Some People Need Killing: A Memoir of Murder in My Country (Random House, 2023) relata amb detall la seva recerca sobre els assassinats extrajudicials que es van dur a terme entre el 2016 i el 2022 sota el mandat de Duterte.

## Referències

* ↑ «Acclaimed author Patricia Evangelista on being a 'trauma journalist' (Part 2)» (en anglès). GMA, 18-12-2023. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ Rappler reporter Patricia Evangelista, «Patricia Evangelista». Arxivat de l'original el 2013-10-19. [Consulta: 4 juliol 2014].
* ↑ UP coed tops global speechfest, «Blonde and Blue Eyes». Arxivat de l'original el 2010-09-09. [Consulta: 19 agost 2010].
* ↑ «Titus Brandsma Award-Philippines for Journalism» (en anglès). CMFR, 13-07-2009. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «40 Under 40 Leaders in International Development — Manila». manila40.devex.com. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Philippines journalist wins AFP's 2014 Kate Webb Prize» (en anglès). AFP.com, 04-07-2014. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Patricia Evangelista i Patrick Radden Keefe | Activitats». CCCB (amb llicència OTRS), 01-05-2024. [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ «Patricia Evangelista wins 2024 Helen Bernstein Book Award for Excellence in Journalism». , 03-05-2024 [Consulta: 4 maig 2024].
# L'altaveu

L'altaveu és un programa de televisió que s'emet en català per La 2. El programa aposta pels successos, l'actualitat i l'entreteniment amb diverses connexions en directe. S'emet de dilluns a divendres de 17.15 a 18.45 h i competirà directament amb el Planta baixa de TV3 i està presentat per Danae Boronat.

## Referències

* ↑ «Danae Boronat s'estrena a TVE amb el nou magazín de tarda "L'Altaveu"». elmondelatele.cat. [Consulta: 8 abril 2024].
# Olavi Mannonen

Olavi Mannonen (Víborg, 7 de març de 1930 - Hèlsinki, 17 de març de 2019) fou un pentatleta finlandès que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on disputà dues proves del programa de pentatló modern. Junt a Lauri Vilkko i Olavi Rokka guanyà la medalla de bronze en la competició per equips, mentre en la competició individual fou cinquè. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, revalidà la medalla de bronze en la competició per equips, junt a Vaino Korhonen i Berndt Katter, mentre en la competició individual guanyà la medalla de plata, en finalitzar rere el suec Lars Hall.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món de pentatló modern i el campionat nacional de 1953 i 1956. Fou escollit quatre vegades el millor pentatleta finlandès, el 1952-53 i 1955-56.

## Referències

* ↑ «Olavi Mannonen In Memoriam». fencing-pentathlon.fi. Suomen Miekkailu- ja 5-otteluliitto, 28-03-2019 [Consulta: 31 març 2019].
* 1 2 «Olympedia – Ole Mannonen». [Consulta: 26 octubre 2021].
# Mitspé Ramon

Mitspé Ramon (en hebreu, מצפה רמון) és un consell local del districte del Sud d'Israel. Es troba al desert del Nègueb, a uns vuitanta quilòmetres al sud de Beerxeba.

## Història

Mitspé Ramon es fundà, com moltes ciutats a desenvolupar israelianes, després de la creació de l'estat d'Israel. El 1953, uns quants immigrants soviètics van ser portats a la zona i se'ls demanà que construïssin una poblat. Posteriorment, Mitspé Ramon seguí creixent fins a esdevenir una ciutat. La intenció primera era que fos el centre urbà del Nègueb central. Abans de la construcció de l'autopista de la vall de l'Arabà l'any 1996, l'única carretera que portava a Elat passava per Mitspé Ramon, cosa que n'accelerà el creixement. Actualment, però, aquesta carretera té una importància molt petita. A causa de l'aïllament, Mitspé Ramon no esdevingué mai una població central i la població no arriba a les 5.000 persones.

## Clima

La ciutat es troba en una zona desèrtica, cosa que n'explica el clima sec. Mitspé Ramon es troba, a més, a uns 900 metres sobre el nivell del mar, fent que el clima no sigui especialment càlid. Gairebé no hi ha precipitació i la vegetació natural és tan escassa, que ni tan sols els nòmades beduïns passen per la zona.

## Economia

Un dels pilars de l'economia local és, a part de la indústria, l'exèrcit israelià, que disposa a Mitspé Ramon de tot un seguit d'instal·lacions militars i més de 10.000 soldats. La ciutat també rep alguns turistes, atrets pel cràter càrstic de Ramon (també anomenat Makhteix), el més gran del Nègueb. A la ciutat hi ha el centre d'informació del cràter i uns quants miradors i és, a més, punt de partida de les excursions al cràter. Al nord de la ciutat també hi ha les ruïnes de la ciutat nabatea d'Avdat i el quibuts Sedé Bóqer, en el qual el primer ministre David Ben-Gurion tenia una casa.
# Luis González Tosar

Luís González Tosar (Buenos Aires, 1952) és un escriptor gallec. De família gallega, cap al 1969 regressà a Galícia. Director de la revista Dorna. És president del PEN Clube de Galicia

## Obra

* A caneiro cheo, 1986 (poemari)
* Seis cánticos labrados co recordo de seis cidades mouras, 1986 (poesia)
* Remol das travesías, 1989 (poemari)
* Coa forza da palabra, 1992 (antologia poètica)
* Estación marítima, 1996 (relats)
# Vilma Egresi

Vilma Egresi (Budapest, 7 de maig de 1936 - Budapest, 7 de gener de 1979) fou una piragüista hongaresa, especialista en aigües tranquil·les, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de bronze en la prova del K-2, 500 metres del programa de piragüisme, rere els equips soviètics i alemany. Formà parella amb Klára Fried-Bánfalvi.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les de 1954 i dues medalles de bronze al Campionat d'Europa de piragüisme de 1961. A nivell nacional guanyà disset campionats hongaresos. Un cop retirada formà part del Comitè Olímpic Hongarès.

## Referències

* 1 2 Vilma Egresi a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Egresi Vilma |». [Consulta: 1r novembre 2020].
* ↑ «Egresi Vilma, Hecker Gerhartné | Magyar életrajzi lexikon | Kézikönyvtár». [Consulta: 1r novembre 2020].
# Virgil Jacomini

Virgil Victor Jacomini (Washington DC, 30 de maig de 1899 - Houston, Texas, 4 d'octubre de 1984) va ser un remer estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla d'or en la competició del vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Virgil Jacomini Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 de juliol 2017. [Consulta: 8 octubre 2017].