OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre Marsillach

La Torre Marsillach o Casa Àrab és un edifici situat al carrer de Copèrnic, 55-59 de Barcelona, prop del parc de Monterols, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Fins al 2022 pertanyia a l'Escola Mary Ward de Barcelona.

## Història i descripció

El 1882, el mestre d'obres Jaume Brossa i Mascaró projectà un edifici d'estil arabitzant per al metge Joan Marsillach i Parera (1821-1896). L'11 d'agost del 1893 hi va morir el seu fill Joaquim Marsillach i Lleonart (1859-1883), que patia tuberculosi.
Després de la mort de Joan Marsillach, la casa va ser adquirida per l'agent d'assegurances Eduard Schäffer i Reichert, que el 1916 encarregà a l'arquitecte Joan Baptista Serra de Martínez un edifici annex a l'espai de la cotxera. D'estil neomedieval, recrea un castell imaginari (Iris Garten), amb torres emmerletades, balcons i galeries amb columnates i un gran portal neoromànic, inspirat en el de Sant Pau del Camp, que acollia la capella i la sala de música de l'escola de monges que s'hi instal·là el 1948.
El 1954, l'escola hi promogué la construcció d'un nou edifici, obra de Lluís Bonet i Garí.

## Referències

* ↑ «ESGLÉSIA I COL·LEGI BONAVENTURADA VERGE MARIA». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 «Església i Escola Bonaventurada Verge Maria». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* 1 2 «LA TORRE MARSILLACH O LA CASA ÀRAB DE L'ESCOLA MARY WARD. CAPÍTOL 1». CRITICART, 08-02-2013.
* ↑ Rocamora, Carme. «Tanca de manera sobtada l’Escola Mary Ward: prop de 300 alumnes, sense plaça el curs vinent». El Jardí, 16-06-2022.

## Enllaços externs

* «Església i Escola Bonaventurada Verge Maria». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «"IRIS GARTEN", LA CASA DEL SENYOR EDUARD SCHÄFER. 2ª PART DE LA HISTÒRIA DE L'ESCOLA MARY WARD DE BARCELONA». CRITICART ÉS JUST I NECESSARI CONSERVAR EL NOSTRE PATRIMONI ARQUITECTÒNIC I CULTURAL (blog), 14-12-2023.
# Seu de la Mútua Metal·lúrgica d'Assegurances

La Seu de la Mútua Metal·lúrgica d'Assegurances és un edifici racionalista de Barcelona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta quasi triangular situat entre el carrer Provença i l'Avinguda Diagonal i resolt amb una aresta, com una proa de vaixell. Destinat a oficines i serveis mèdics, la seva característica més important és la contundència volumètrica, inclús en la coberta i en la disposició de les plantes. Les façanes són totalment planes i un gran percentatge de la seva superfície disposa de grans finestrals de vidre que arriben de terra a sostre, una solució semblant a un gran mur cortina. Els elements de suport de l'estructura i els forjats estan recoberts de granet de color rosat. Els volums de la teulada queden compresos sota els pendents recoberts amb plaques metàl·liques que en rovellar-se han adquirit tonalitats verdoses.
L'interior destaca per la racionalitat de les plantes, les oficines i les habitacions s'emplacen al llarg del perímetre de l'edifici i apleguen el programa de serveis a l'interior. La decoració d'espais comuns integra ceràmica, escultures i fotografies.

## Referències

* 1 2 «Seu de la Mútua Metal·lúrgica d'Assegurances». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 abril 2021].

## Enllaços externs

* «Seu de la Mútua Metal·lúrgica d'Assegurances». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
* Guia temàtica Mútua Metal·lúrgica d'Assegurances - Biblioteca Oriol Bohigas (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona)
# Giovanna Sterburina

Giovanna Sterburina (Jezerce, Croàcia, 1949 - San Gimignano, Itàlia, 1985) fou una compositora de música clàssica contemporània de la segona meitat del segle xx.
Nasqué en una família d'artistes (mare escultora i pare arpista) que la va introduir de manera primerenca a la música. Aprengué a tocar la viola i el piano i fou precoç en la composició, ja que a l'edat de 7 anys ja havia conclòs la seva primera obra per a viola sola. Com a conseqüència de la mort de la seva mare, l'any 1962, cau en una profunda depressió i es tanca, durant dos anys, a l'estudi de la seva mare. Després d'aquest període, s'inicia una nova etapa protagonitzada pels viatges arreu d'Europa. És llavors quan pren contacte amb Scelsi (la seva principal influència musical malgrat les diferències d'estil) i el seu cercle. A causa del deteriorament de la seva salut majoritàriament afectada per l'esquizofrènia, torna al poble on havia crescut i mor als 36 anys.
El seu estil és orquestral, busca aprofitar al màxim els recursos dels instruments i les qualitats tímbriques. Es basa en la repetició de motius en diferents transposicions, inversions, retrogradacions i en el seu desenvolupament.

## Obra

* Pastorale et ucelli (1956), solo viola
* Sonata per a arpa, viola, trompeta i percussió (1962)
* Suite per a viola sola (1966)
* Sonata per a piano (1969)
* Suite per a piano i arpa de piano (1972)
* Concert per a viola i orquestra (1978)
* Simfonia núm.1 "Canticum" (1985)

## Referències

* ↑ Román, Alejandro. Indeterminación y Minimalismo, Pop y Vanguardias (en castellà). Lulu.com, 2008-12-23. ISBN 9781409215868.

## Bibliografia

* KUHN, Clemens Historia de la composición musical en ejemplos comentados
* ROMÁN, Alejandro Indeterminación y Minimalismo, Pop y Vanguardias
* CREMONESE, Adriano (et al.): Ritratto di compositore Giacinto Scelsi. Colección Quaderni Perugini di Musica Contemporánea.
* KENNEDY, Michael The Oxford Dictionary of Music
* SADIE, Julie Anne; SAMUEL, Rhian The Norton/ Grove dictionary of women composers
# Port Balís

El Port Balís és un port esportiu situat al municipi de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme). Està ubicat a la part central de la costa del Maresme, entre el port de Mataró i el port d'Arenys. N'és el titular l'organisme de Ports de la Generalitat i el gestiona el Club Nàutic El Balís.
Es va inaugurar el 1974 i va ser ampliat i renovat el 1992. Compta amb 764 punts d'amarratge, pòrtic elevador, tres grues i un hangar per a les embarcacions. L'amplada de la bocana és de 80 m, amb un calat de la bocana de 4,5 m i un calat interior de 2-3 m. Disposa de pista d'aterratge per helicòpters.
El CN El Balís hi té un edifici social, amb bar-restaurant i una escola de vela. Organitza competicions nàutiques internacionals, fomenta totes les disciplines de vela, pesca esportiva, natació, motos d'aigua i rem. El Port està distingit amb la Bandera Blava.
Cada any, a principis de juny, s'hi celebra la Fira del Port Balís, integrada dins el Marina Day impulsat per l'Associació Catalana de Ports Esportius i Turístics (ACPET), en la que durant 3 dies tenen lloc diverses activitats, parades de restaurants i un trenet que recorre les 3 viles (poble de Sant Andreu de Llavaneres i tot el passeig marítim passant per Sant Vicenç de Montalt i Caldes d’Estrac).
El nom del port prové de la riera del Balís, que desemboca a llevant del port, marcant el límit entre els termes de Sant Andreu de Llavaneres i Sant Vicenç de Montalt.

## Referències

* 1 2 «Port Balís». Catalunya.com.
* 1 2 «Port Balís». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya.
* 1 2 «El Port Balís». Ajuntament de Sant Andreu de Llavaneres.
* ↑ «Club Nàutic El Balís». Maresme Events.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
* ↑ «Fira Port Balís - Marina Day 2023». Ajuntament de Sant Andreu de Llavaneres, 02-06-2023.
* ↑ «Noms de llocs». Museu Arxiu de Santa Maria. Centre d'Estudis Locals de Mataró.
# Dire Dawa

Dire Dawa o Dire Daua (que significa plana buida) és una de les dues ciutats d'Etiòpia que gaudeixen d'un estatus especial (astedader akabibi), igual al de la capital del país, Addis Ababa. Està situada a uns 56 km al nord-oest de Harar. El nom deriva probablement del somalí dir-dabo (límit del clan Dir) o de l'amhàric dire dawa (turó erm)
Segons càlculs de 2019, la població estimada de la conurbació arribava als 493.000 habitants, 277.000 dels quals corresponien estrictament a la ciutat. La ciutat és un centre industrial, disposa de diversos mercats i un aeroport internacional. Dire Dawa és a l'est del país, a la vora del riu Dechatu i als peus d'un anell de congosts.

## Història

Va ser fundada el 1902 després que arribés a la zona el ferrocarril Addis Ababa-Djibouti. El ferrocarril no podia arribar a la ciutat d'Harar al punt més alt, per la qual cosa es va construir en les proximitats de Dire Dawa. Té una població molt heterogènia, formada per individus dels pobles amhara, tigre, galle, somali, indi, àrab i, fins i tot, alguns europeus. Lij Yasu hi va fer construir una mesquita. El 1941 els britànics la van escollir com a residència del seu governador.

## Referències

* ↑ «Population Projections by Region». [Consulta: 30 agost 2020].
# Jaume Aymà i Ayala

Jaume Aymà i Ayala (Barcelona, 12 de gener de 1882 - Sant Cugat del Vallès, 9 de febrer de 1964) fou un editor català. Va ser el pare de l'editor Jaume Aymà i Mayol.

## Biografia

Des de la seva joventut s'interessà pel cultiu de les arts gràfiques, estudiant en Institut Català de les Arts del Llibre i sent en aquell temps deixeble d'Eudald Canivell i Masbernat. També va estudiar dibuix, col·laborà assíduament en la revista Joventut i començà a interessar-se pel teatre, del que més tard iniciaria l'edició d'alguns drames clàssics espanyols. El 1900 fou un dels fundadors de l'Associació Catalanista Lo Renaixement, i també col·laborà a les publicacions El Poble Català.
Sempre en col·laboració amb el seu fill Jaume Aymà i Mayol, i incorporant més tard a la seva tasca editorial als seus nets, el 1939 publicà una reimpressió de Rinconcete y Cortadillo, de Miguel de Cervantes, que seria el punt de sortida de la seva llarga, intel·ligent i generosa labor, tant en favor del llibre en general com de les lletres catalanes. En aquest últim sentit el 1944 va fundar amb el seu fill l'editorial Aymà, que convocarà des del 1947 el Premi Joanot Martorell per a novel·la catalana.
Els primers autors que edità foren Walter Pater, Rainer Maria Rilke, Aloysius Bertrand, etc., presentat a Espanya, en castellà, Allò que el vent s'endugué, d'èxit memorable, així com les obres de Georges Simenon, i d'altres molts autors del transcurs del temps.
D'altres obres: la col·lecció Guió d'Or, amb volums de caràcter històric signats per Jordi Rubió i Balaguer, Josep Romeu, Joan Ainaud de Lasarte, Joan Reglà i Campistol, i el molt important de Ramon d'Abadal, L'Abat Oliba, bisbe de Vic i la seva època; la col·lecció Barcelona, històrica y monumental, que marca la col·laboració amb l'Editorial Aymà, d'Agustí Duran i Sanpere; Barcelona, divulgación histórica, en vuit volums, sota la direcció de l'Institut Municipal Històric de la Ciutat; els dibuixos de Dionís Baixeras i Verdaguer, sobre la Barcelona que desaparegué amb la gran reforma urbanística; L'Art Català, de Folch i Torres; L'Art Modernista Català de Cirici Pellicer; Les terres catalanes, de Pere Blasi; L'humor a la Barcelona del nou-cents, il·lustrat per Xavier Nogués; L'Eucaristia en el Arte español de Manuel Trens i Ribas; etc.
Tots aquests llibres, col·leccions i series, li proporcionaren durant diversos anys premis atorgats per l'Institut Nacional del Llibre Espanyol, la Cambra d'Indústria –Fira de Mostres– i altres organismes oficials.

## Referències

* ↑ «Jaume Aymà i Ayala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Suplement dels anys 1963-1964, pàg. 182 de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4596-0)
# Baden-Airpark

El Baden-Airpark és un aeròdrom situat l'antiga localització del ja clausurat camp d'aviació militar canadenc CFB Baden-Soellingen, al sud-oest de Rastatt i a l'oest de Baden-Baden, al districte de Rheinmünster, prop de la frontera francesa.
L'espai dona servei a l'aeroport de Karlsruhe / Baden-Baden des de l'any 2001, així com a una extensa zona industrial i a diverses instal·lacions de lleure, com una sala d’esports de gel (curling), a un camp de golf de 18 forats i a dos museus, un dels quals el Museu de la Força Aèria germanocanadenca, que exposa la història de l’antiga base aèria.

## Referències

* ↑ «Unternehmen» (en alemany). baden-airpark.de. [Consulta: 10 abril 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina web de Baden-Airpark
* Deutsch-Kanadisches Luftwaffenmuseum e. V.
# Pla d'Acció d'Energia Sostenible

Un Pla d'Acció d'Energia Sostenible (PAES) és un pla municipal d'eficiència energètica i energies renovables. És el primer compromís dels Ajuntaments que s'adhereixen al Pacte d'Alcaldes i Alcaldesses de la Comissió Europea. El seu objectiu és reduir les emissions de gasos amb efecte d'hivernacle en més d'un 20% pel 2020. Cal tenir-lo desenvolupat en el període d'un any a partir de l'adhesió al Pacte.

## Referències

* ↑ «Què és el PAESC ? - Pacte dels Alcaldes per a l'Energia i el Clima». Diputació de Barcelona. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «12 municipis treballen dins el "Pla d'Acció per a l'Energia Sostenible (PAES)" al costat de Etecnic per assolir els objectius de reduccions de CO2 Etecnic». Etecnic, 28-10-2019. [Consulta: 26 novembre 2022].
# Copa Catalunya de futbol masculina 1999-2000

La Copa Catalunya de futbol masculina 1999-2000 fou l'11a edició de la Copa Catalunya.

## Fase Final
### Final

| FC Barcelona | 3 - 0 | CE Mataró |
| Kluivert 31' Santamaría 48' Micky 88' | | |
| Barcelona | Mataró |
| PO | 1 | Francesc Arnau |
| | 2 | Luis Carrión |
| | 3 | Abelardo Fernández |
| | 4 | Frederic Dehu |
| | 5 | Sergi Barjuan |
| | 6 | Xavi Hernández | |
| | 7 | Mario Rosas | |
| | 8 | Thiago Motta | 68' |
| | 9 | Sergio Santamaría | 83' |
| | 10 | Patrick Kluivert | 62' |
| | 11 | Moha El Yaagoubi | 78' |
| Substituts: ||
| | 14 | Emmanuel Amunike | 78' |
| | | Micky Albert | 62' |
| | | Nakor Bueno | 68' |
| | | Haruna Babangida | 83' |
| Entrenador: ||
| Louis van Gaal ||
| PO | 1 | José Morales |
| | | Luis Larios |
| | | Vicente Vázquez |
| | | Robert Subirón | 58' |
| | | Lluís Sauras | 79' |
| | | Bernardo | 34' |
| | | Jota Sánchez |
| | | Francisco | 51' |
| | | Xavier Monty |
| | | Marcial Serrano | 74' |
| | | Antoni Mora |
| Substituts: ||
| | 2 | Frank | 51' |
| | 11 | Víctor Cardona | 74' |
| | | Kiku | 34' |
| | | Óscar Pacheco | 49' |
| | | Naranjo | 58' |
| Entrenador: ||
| Miguel Álvarez Jurado ||

## Referències

* ↑ «Edición del Friday 25 February 2000, Página 25 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com».
* ↑ «Edición del Wednesday 23 February 2000, Página 5 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com».
* ↑ «Edición del Wednesday 17 May 2000, Página 12 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com».
# Copa Catalunya de futbol masculina 1991-1992

La Copa Catalunya de futbol masculina 1991-1992 fou la tercera edició de la Copa Catalunya, llavors anomenada Copa Generalitat.

## Fase final
### Final

| UE Lleida | 1 - 3 | Palamós CF |
| Serrano 74' | | Totó 54' 68' Hidalgo 73' |
| Lleida | Palamós |
| GK | 1 | Raúl Ojeda |
| | 2 | Sergio Maza | 82' | |
| | 3 | Walter Lozano | 90' | |
| | 4 | Manolo García |
| | 5 | Txema Alonso | 37' 79' |
| | 6 | Miguel Rubio | | 87' |
| | 7 | Jaume Martínez | | 60' |
| | 8 | Pablo Gómez |
| | 9 | Domingo Serrano |
| | 10 | Carlos Santandreu | 27' | 55' |
| | 11 | Juan Lekumberri | | 73' |
| Substitutes: ||
| | | Francisco Aleñà | | 73' |
| | | Xavier Bartolo | 63' | 55' |
| | | Antoni Palau | | 87' |
| | | Sergi Parés | | 60' |
| Manager: ||
| José Manuel Esnal "Mané" ||
| GK | 1 | Raúl Arribas |
| | 2 | Javier Horcajada |
| | 3 | Daniel Tost |
| | 4 | Francesc Guitart | 27' | 46' |
| | 5 | Luis Martín | |
| | 6 | Candido Viana | 20' | |
| | 7 | Antonio Tejero |
| | 8 | Xavier Julià |
| | 9 | Salvador Cardona | | 56' |
| | 10 | Marcel Nicola | | 64' |
| | 11 | Ildefonso Fernández "Totó" |
| Substitutes: ||
| | | Virgilio Hernández | | 46' |
| | | Jesús Hidalgo | | 56' |
| | | Diego Orejuela | | 64' |
| Manager: ||
| Juanjo Díaz ||

## Referències

* ↑ Totó se basta solo para apear al Figueres y clasificar al Palamós
* ↑ El Premià quiso tutear a un Barça letal
* ↑ El canterano Mariani da el triumfo al Lleida
* ↑ El Español necesita una tanda de penaltis
* ↑ El Español cae en los penaltis ante el Palamós
* ↑ El otro Barça no existió en Lleida
* ↑ El Palamós, brillante campeón
# Temporada 1990-1991 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 1990-1991 de la UE Sant Andreu.

## Partits
### Lliga (Segona B)

* Segona divisió B, grup 4t: tretzena posició.

#### Segona volta
## Referències

* ↑ Aquest partit s'hauria d'haver disputat el 27 de gener de 1991, però va haver de ser suspès per les pluges caigudes a la comarca de la Costera. El 13 de març el Sant Andreu va tornar a Xàtiva, però el partit es va suspendre de nou pel mateix motiu. Finalment, el 28 de març es va poder disputar el partit.

## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Anne Lacaton

Anne Lacaton, nascuda el 2 d'agost de 1955 a Sent Pardol de la Ribiera, a Dordonya, França, és una arquitecta francesa.

## Biografia

Anne Lacaton va estudiar arquitectura a l'Escola Nacional Superior d'Arquitectura de Bordeus, on es va graduar en 1980. Va exercir el càrrec de docent en diferents escoles europees, principalment a l'Escola Politècnica Federal de Lausana. Entre 1982 i 1988 va treballar en l'Arc en rêve del centre de l'arquitectura a Bordeus a França. Des de 1987 dirigeix l'estudi d'arquitectura Lacaton & Vassal juntament amb Jean-Philippe Vassal, amb qui va guanyar l'any 2008 el Gran Premi Nacional d'Arquitectura. L'any 2014 va rebre, al costat de Jean-Philippe Vassal, el Premi Schock d'Arts Visuals, decidit per la Reial Acadèmia Sueca de les Arts. També van rebre el Premi Pritzker de l'any 2021.

## Obres (Lacaton & Vassal)

* Maison de la culture du Japon en el Quai Branly de París de 1990
* Maison Latapie en Floriac, 1993
* Musee Archeologique la Saintes de 1995
* Lloc AUROC a Bordeus, 1996
* Cafè en Arkitekturzentrum a Viena, Àustria, 2001
* Escola d'arquitectura de Nantes de 2009
* Universitat Pierre Mendes-France, UFR Arts i Ciències Humanes en Grenoble, 1995 i 2001
* Pôle Universitaire de Ciències de Gestió a Bordeus de 2006.

## Referències

* ↑ «Anne Lacaton – Clarkson Chair in Architecture». University at Buffalo. Architecture & Planning Library, 09-10-2016. Arxivat de l'original el 2016-10-09. [Consulta: 3 juny 2020].
* ↑ http://laperlaarquitectos.blogspot.com.es/2011/01/lacaton.html
* ↑ https://proyectos4etsa.wordpress.com/2012/02/14/mas-por-menos-la-otra-globalizacion-una-estetica-de-lo-necesario-el-lujo-del-vacio-anne-lacaton/
* ↑ http://www.ambafrance-cl.org/Arquitecta-francesa-laureada-con Arxivat 2016-04-04 a Wayback Machine.
# Andy Bell

Andrew Piran Bell (Cardiff, Gal·les, 11 d'agost de 1970) és un músic britànic que va fundar Ride, una banda de shoegazing dels anys 1980 i 1990, i Hurricane#1.
Actualment, toca el baix elèctric i és un compositor d'Oasis, després de la sortida de Paul McGuigan el 1999. No obstant això, en els últims àlbums, la banda ha deixat menys clars els rols dins de la banda permitent a Bell contribuir als ritmes de guitarra.

## Carrera

Andy Bell ja s'estava fent un nom a l'escena musical britànica a finals dels vuitanta i principis dels noranta amb una de les principals formacions de l'era de la sabates, Ride. Juntament amb Mark Gardener, com a cantant, compositor i guitarrista, va formar el centre creatiu d'aquesta banda, que va marcar una fita en la història de la música britànica amb el disc "Nowhere" en particular.
Després que Gardener marxés el 1995 i Ride va acabar, Andy Bell va fundar la banda de britpop Hurricane #1, per a la qual es va convertir en l'únic compositor i guitarrista principal. El primer àlbum de la banda, Hurricane #1, va ser llançat el 1997 i va incloure senzills com Just Another Illusion i Mother Superior i va ser rebut amb entusiasme per la premsa musical; el segon àlbum, Only the Strongest Will Survive de 1999, va ser menys convincent per a la crítica. El descans de la banda que es va convocar llavors es va convertir en una dissolució definitiva, de manera que Bell finalment es va traslladar a Estocolm amb la seva dona i els seus fills.
Més tard, el 1999, Bell va ser fitxat pels germans Gallagher com a baixista d'Oasis després que el membre fundador Paul McGuigan deixés la banda. Bell, que mai abans havia tocat el baix, va aprendre ràpidament tant l'instrument com moltes de les cançons més antigues d'Oasis abans d'embarcar-se en una gira nord-americana amb la banda el desembre de 1999. Més tard també va aportar les seves pròpies cançons per a la banda de Manchester.
Després de la dissolució d'Oasis i la marxa de Noel Gallagher, Andy Bell va formar part del grup format pels quatre membres de la banda restants, Beady Eye. Bell ja no hi ocupava el paper de baixista, sinó que tocava les parts de guitarra juntament amb Gem Archer. Va ser substituït al baix per l'antic baixista de gira de Gorillaz, Jeff Wootton.
Bell forma part integral de la banda Ride des del 2014.

## Vida personal

Bell esta casat amb la cantant sueca Idha Övelius. Tenen dos fills, una filla i un fill. Bell va explicar en una entrevista que la seva orella esquerra és sorda perquè va estar massa a prop de la bateria d'Alan White durant la primera gira d'Oasis.

## Referències

* ↑ Beaumont, Mark. «Stand by me: all the players who could be in the Oasis line-up in 2025» (en anglès). NME, 29-08-2024. [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ Q Magazine, octubre 2008
* ↑ The Gibson Video Interview: Beady Eye's Andy Bell. Gibson.com. Archiviert vom Original am 12. setembre 2011. Abgerufen am 28. novembre 2015.
# Miraflor

Miraflor (també anomenat Binaflor) és un dels tres nuclis de població a tocar entre si que forma el municipi de Els Poblets, a la Marina Alta, junt amb Setla i Mira–rosa. El 2009 tenia 344 habitants, al voltant d'una desena part dels censats a tot el municipi.
Situat a la vora dreta del riu Girona, la seua història s'origina en una alqueria morisca. Amb la reconquesta, continua com a lloc morisc, i així l'església cristiana de Miraflor depenia del Verger. En conseqüència, va patir 24 incendis provocats l'any 1609 arran de l'expulsió dels moriscos.
Va ser municipi independent fins al 1971, quan es fusiona amb Setla i Mira–rosa (les quals ja s'havien fusionat entre si un segle abans), per formar el nou municipi dels Poblets.

## Enllaços externs

* «Miraflor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# George Dempsey

George Dempsey (Cootamundra, Nova Gal·les del Sud, 11 d'agost de 1905 - Corona del Mar, Califòrnia, agost de 1985) fou un ciclista australià, professional des del 1925 fins al 1937. Va destacar en les curses de sis dies on va aconseguir tres victòries. Va participar en els Jocs Olímpics d'estiu de 1924.

## Palmarès

* 1925
** 1r als Sis dies de Sydney (amb Ken Ross)
* 1933
** Campió dels Estats Units en Velocitat
* 1936
** 1r als Sis dies d'Oakland (amb Lew Rush)
* 1937
** 1r als Sis dies d'Oakland (amb Cecil Yates)

## Referències

* ↑ «DEMPSEY George». [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Olympedia – George Dempsey». [Consulta: 21 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Gabriela Stoeva

Gabriela Stoeva (búlgar: Габриела Стоева) és una esportista búlgara que competeix en bàdminton en la categoria de dobles. La seva parella actual és la seva germana menor, Stefani Stoeva. Les germanes han guanyat alguns títols, incloent una medalla d'or en els Jocs Europeus de 2015.

## Referències

* ↑ «Badminton doubles delight for Bulgaria and Denmark as they secure first Baku 2015 European Games golds». [Consulta: 29 novembre 2015].