OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hipotrocoide

Una hipotrocoide , a geometria, és la corba plana que descriu un punt vinculat a una circumferència generatriu que roda dins d'una circumferència directriu, tangencialment, sense lliscament.
La paraula es compon de les arrels gregues hipó (ὑπό , «sota») i trokhos (τρόχος, «roda»).
* Hipotrocoide (en traç vermell), circumferència directriu (en traç blau), circumferència generatriu (en traç negre). Paràmetres: R = 5, r = 3, d = 5)
* L'el·lipse com a cas particular de hipotrocoide. Paràmetres: R = 10, r = 5 = R/2 , d = 1
Aquestes corbes van ser estudiades per Albrecht Dürer en 1525, Ole Christensen Rømer el 1674 i Johann Bernoulli el 1725.

## Equacions

Sent $q={\dfrac {a}{b}}$ (on $q>1$) i $d=kb$, amb circumferència directriu de radi a , i circumferència generatriu de radi b , i la distància al centre de la generatriu d , l'equació de la hipotrocoide és:
    $Z=(ab)i^{it}+d'^{-i(q-1)t}\,$
on:
    $QZ=a[(q-1)i^{it}+ke^{-i(q-1)t}]\,$
    $Q(x+Ii)=a(q-1)\cos(t)+ia(q-1)\sin(t)+ak\cos[(q-1)t]-iak\sin[(q-1)t]$
Per identificació de les parts reals i imaginàries s'obté:
    $Qx=a(q-1)\cos(t)+ca\cos[(q-1)t)];\,$
    $Qy=a(q-1)\sin(t)-ca\sin[(q-1)t)];\,$
on:
    $Q={\dfrac {a}{b}}$ i $k={\dfrac {d}{b}}\,$.
Sabent que $a=R$, $b=r$ i $t=\theta$, obtenim les equacions següents:
    $x=(R-r)\cos \theta +d\cos \left({R-r \over r}\theta \right)$
    $y=(R-r)\sin \theta -d\sin \left({R-r \over r}\theta \right)$
on θ és l'angle format per l'horitzontal i el centre del cercle rodant (no són equacions polars perquè θ no és l'angle polar). Quan es mesura en radians, θ pren valors de 0 a $2\pi \times {\tfrac {\operatorname {MCM} (r,R)}{R}}$ (on MCM és el mínim comú múltiple).

## Curiositats

Les el·lipses són casos particulars de hipotrocoide, on $R=2r$ i $d\neq r$. L'excentricitat de l'el·lipse és
    $e={\frac {2{\sqrt {d/r}}}{1+(d/r)}}$
esdevenint 1 quan $d=r$ (vegeu parell de Tussí).
Les hipocicloides són casos particulars, on $d=r$ (el punt fix de la generatriu).
La joguina clàssica espirògraf traça les corbes hipotrocoides i epitrocoides.
Els hipotrocoides descriuen el suport dels valors propis d'algunes matrius aleatòries amb correlacions cícliques.

## Referències

* ↑ Lawrence, J. Dennis. A catalog of special plane curves (en anglès). Dover Publications, 1972, p. 165–168. ISBN 0-486-60288-5.
* ↑ Gray, Alfred. Modern Differential Geometry of Curves and Surfaces with Mathematica (en anglès). CRC Press, 1997, p. 906. ISBN 978-0-849-37164-6.
* ↑ Aceituno, Pau Vilimelis; Rogers, Tim; Schomerus, Henning «Universal hypotrochoidic law for random matrices with cyclic correlations» (en anglès). Physical Review E, 100(1), 16-07-2019, pàg. 010302. arXiv: 1812.07055. Bibcode: 2019PhRvE.100a0302A. DOI: 10.1103/PhysRevE.100.010302. PMID: 31499759.

## Vegeu també

* Astroide
* Ciclògon
* Cicloide
* Epitrocoide
* Hipocicloide
* Òrbita de Rosetta

## Enllaços externs

* Hypotrochoid, en Mathworld (anglès)
* Hypotrochoid, en Mathcurve (francès)
# Referèndum d'independència del Panjab

El referèndum d'independència del Panjab que vol portar a la creació d'un nou estat, el Khalistan (en panjabi: ਖ਼ਾਲਿਸਤਾਨ), a la regió del Panjab, actualment sota administració índia, és una iniciativa, il·legal a l'Índia, que es va dur a terme a partir del 31 d'octubre del 2021 a diverses ciutats amb gran presència de comunitat sikh. La data triada correspon a l'aniversari de la massacre antisikh de 1984 a Delhi que van tenir lloc després de l'assassinat d'Indira Gandhi. El referèndum que es preveia inicialment per al 2020 va ser endarrerit fins a l'agost de l'any següent i, posteriorment, conegué un altre canvi per a la data actual.
El principal impulsor de la iniciativa és l'entitat Sikhs for Justice, amb seu a Nova York, fundada el 2007 i dirigida per l'advocat Gurpatwant Singh Pannun. Per mor de legitimar el referèndum, aquest es va realitzar sota la supervisió de la Comissió del Referèndum del Panjab (en anglès: Punjab Referendum Comission), presidida per un estrateg estatunidenc, M. Dane Waters, i formada per un grup d’experts en democràcia directa.

## Referències

* ↑ «La comunitat sikh promou un referèndum d’independència sobre el Panjab». Vilaweb, 31-10-2021. [Consulta: 31 octubre 2021].
* ↑ «‘Punjab Referendum 2020’ in UK delayed to Oct 31, organisers say» (en anglès). The Times of India, 11-08-2021. [Consulta: 31 octubre 2021].
# Verri Flac

Marc Verri Flac (Marcus Verrius Flaccus, 55 aC-20) va ser un gramàtic i professor romà de la segona meitat del segle i aC que va florir sota els regants d'August i Tiberi. Va tenir la protecció d'August que li va encarregar l'educació dels seus nets Gai Cèsar i Luci Cèsar. Va morir a una avançada edat durant el regnat de Tiberi al segle i. Se li va dedicar una estàtua a Praeneste situada en un lloc ben visible per totes les persones que anaven al fòrum de la ciutat.

## Vida

Va ser un llibert, i la seva manumissió es creu que es va deure a Verri Flac, una autoritat en dret pontifici, però per raons cronològiques s'ha suggerit el nom de Verani Flac com la persona que el va manumitir, un escriptor d'auguris. Es va guanyar tal reputació pels seus mètodes d'instrucció i pel seu llatí pur que va ser convocat a la cort per educar-hi a Gai Cèsar i a Luci Cèsar, els nets d'August. L'emperador el va fer instal·lar al seu palau on, en una gran sala seguia donant lliçons als seus antics alumnes, però no se li va permetre agafar alumnes nous després de convertir-se en preceptor dels joves Cèsars. El seu salari es va incrementar en gran manera.

## Obres

Va escriure els Fasti Verriani, un calendari de dies de festa i de negocis (dies fasti, nefasti, i intercisi) festivals religiosos, triomfs, etc. Un exemplar parcial dels quals es va poder reconstruir de diverses peces trobades a les excavacions de Praeneste.
Altres obres que se li atribueixen són:
* Una col·lecció històrica de nom Rerum Memoria Dignarum de la qual Aule Gel·li cita el llibre primer i diu que era una història dels Harúspex etruscs que van donar auguris negatius sobre Roma
* Una història etrusca, Rerum Etruscarum
* Un tractat, De Orthographia, que va provocar les ires i una rèplica del mestre rival Escriboni Afrodisi
* Saturnus, o Saturnalia
* De Obscuris Catonis, sobre els arcaismes usats per Cató.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/170?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=FlaccusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 160-161. ]

## Bibliografia

* Pels fragments del Fasti vegeu Corpus Inscriptionum Latinarum, i. p. 311;
* G. Gatti, "Due nuovi Frammenti del Calendario di Verrio Flacco," in Atti della r. Accademia dei Lincei, 5th ser., vol. 5, pt. 2, p. 421 (1898);
* Winther, De Fastis Verrii Flacci ab Ovidio adhibitis (1885);
* John Edwin Sandys, Classical Scholarship (ed. 1906), vol. I., index, s.V. "Verrius";
* Fragments de Flac a l'edició de KO Müller del Festus;
* Henry Nettleship, Lectures and Essays.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Tinodon

Tinodon és un gènere extint de mamífers teriformes de la família dels tinodòntids que visqueren a Europa i Nord-amèrica des del Juràssic superior fins al Cretaci inferior, fa entre 140,2 i 155,7 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units, Portugal i el Regne Unit. A primera vista, les seves dents recorden les del kuehneoteri, entre altres coses pels angles obtusos que hi ha entre les cúspides principals. El nom genèric Tinodon significa 'dent castigadora'.

## Referències

* 1 2 Entrada «Tinodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ Benton, 2014, p. 333.
* ↑ Kemp, 2005, p. 163.
* ↑ «Genus: Tinodon MARSH, 1879» (en anglès). [Consulta: 12 octubre 2023].

## Bibliografia

* Benton, M. J. Vertebrate Palaeontology (en anglès). 4a edició. Wiley-Blackwell, 2014. ISBN 9781118407554.
* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
# Portal de la Vila (Torà)

El Portal de la Vila és un portal de Torà (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Uneix la plaça Vila-Vella amb el carrer Nou.

## Descripció

És un dels antics portals de la vila. Presenta un arc rebaixat que s'obre a la plaça de la Vila-Vella. Té una estructura arquitravada on es conserven les antigues bigues de fusta i un teginat de guix molt interessant, on es poden veure elements vegetals, palmetes i grans penjades de raïm. Actualment s'ha reforçat l'estructura amb una nova biga de fusta que travessa horitzontalment el passatge.
El carrer està enllosat, és molt estret i està dotat amb unes voreres molt estretes.
La longitud d'aquest passatge és d'aproximadament 6 m de longitud.

## Història

El portal d'Ofrera, al final del carrer, tancava la vila fins al segle xvii. El nom d'Ofrera prové de clota o fondalada, i aquest carrer, que comença a la plaça de l'església, donava sortida, abans que la vila creixés, a la clota del vescomte.

## Referències

* ↑ «Portal de la Vila (Torà)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 «Portal de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Warren Wood

Warren Kenneth Wood (Chicago, Illinois, 27 d'abril de 1887 - Pelham Manor, Nova York, 27 d'octubre de 1926) va ser un golfista estatunidenc que va competir a principis del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la prova per equips del programa de golf, com a membre de l'equip Western Golf Association. En la prova individual quedà eliminat en setzens de final.
En el seu palmarès destaquen les victòries als campionats de golf North and South Amateur de 1906 i al Western Amateur de 1913. Durant la Primera Guerra Mundial serví per a la Creu Roja.

## Referències

* 1 2 3 «Warren Wood Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 d’octubre 2015. [Consulta: 12 octubre 2015].
# Pierre Dewin

Pierre Dewin (1894 - ?) va ser un waterpolista belga que va competir durant la dècada de 1920.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar la competició de waterpolo, en què guanyà la medalla de plata. Quatre anys més tard, als Jocs de París, va tornar a guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo.

## Referències

* 1 2 «Pierre Dewin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2011. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Carrer de l'Anisadeta

El carrer de l'Anisadeta és el carrer més curt de la ciutat de Barcelona, situat al Districte de Ciutat Vella.
El carrer de l’Anisadeta es troba a la zona del Born, a tocar de Santa Maria del Mar, i just a l'entrada del carrer dels Canvis Vells. Concretament, s'ubica al barri de Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera, a Ciutat Vella. L'Anisadeta uneix el carrer de les Caputxes amb la plaça de Santa Maria i, més endavant, continua com a carrer de Santa Maria. Al llarg dels seus 5 metres hi ha el lateral d'un local baix i, a l’altra banda de la via, una petita entrada a la taverna 'La vinya del Senyor'. L'accés principal d’aquest establiment es troba a la plaça de Santa Maria.
Segons Joan Amades, existia en aquella zona una petita taverna anomenada 'Ca la Nisadeta' ja citada en documentació del segle X i que, a mitjan segle XX, es va traslladar a una de les barraques adossades a la façana de la Basílica de Santa Maria del Mar. Allà se servia anís amb aigua fresca, una beguda coneguda com a “anisadeta”, sobretot als treballadors portuaris de l'època. Segons el Diccionari nomenclàtor de les vies públiques de Barcelona, el motiu del nom del carrer és el següent: "Per una taula amb anís i aigua fresca on els obrers del port feien l'anisadeta". Cal suposar que a part de la taverna de Ca la Nisadeta, en aquell indret s'hi van implantar punts de venda informals d'anissos i licors per servir la gent del port.

## Referències

* 1 2 Segura, Sergio «Aquest és el carrer més curt de tot Barcelona: fa només CINC metres! El carrer és tan petit que fins i tot hi ha plànols de Barcelona que no l'inclouen». Betevé, 11-11-2022 [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ Casinos, Xavi «La calle más corta sabe a anís. La Anisadeta, junto a Santa Maria del Mar, es la vía de menor longitud de la ciudad y debe su nombre a un viejo local que servía el licor». La Vanguardia, 12-08-2014 [Consulta: 16 gener 2023].
* 1 2 Cortijo, Dani «El carrer més curt de Barcelona té una llarga història popular El carrer de l'Anisadeta, en una zona turística del centre, es pot fer en poc més de tres passes». Nació Digital, 22-02-2020 [Consulta: 16 gener 2023].
# Casa de la Vila de Torà

Casa de la Vila de Torà, antic Hospital dels Pobres, és un monument protegit com a Patrimoni Arquitectònic Català del municipi de Torà (Solsonès).

## Descripció

Es tracta d'un edifici renaixentista construït a base de filades de carreus regulars que presenta dos cossos ben diferenciats. A la planta baixa trobem dues portades d'accés, una dovellada amb arc de mig punt i porta de fusta de doble batent i l'altra resctangular amb una motllura llisa a tres nivells i un escut amb una mà al centre. Damunt d'aquesta segona porta hi ha un frontó triangular amb una data esculpida amb la inscripció "ANY 1589" i al centre "IHS". Aquesta porta és l'únic vestigi de la capella dels Sants Màrtirs. Al primer pis tres finestres rectangulars amb ampit i una motllura esgraonada llisa. El segon pis mostra una galeria amb 10 finestres d'arc escarser, recolzades damunt una cornisa llisa. Encapçalant l'edifici podem veure una cornisa amb una sanefa dentada que ressegueix tota la façana. Aquest edifici ha estat molt intervingut al llarg dels anys, però tot i així manté l'estètica dels palaus renaixentistes del s. XVI. A l'extrem oest hi veiem reconstruït l'antic Portal de la Vila que es va aixecar els segles xvi i xvii quan es va edificar la renglera de cases que tanquen la plaça del Vall per ponent.

## Notícies històriques

El duc de Cardona, Ramon Folc cedí a la demanda de la Universitat i jurats de la vila per a construir la Casa del Consell i la tenda del blat però a canvi es pactaren algunes condicions: "Els de Torà ens donaran i als nostres successors també, hereus del ducat de Cardona, cada any de cens dues gallines, rebedores el dia de Nadal començant l'any 1516. Les presentareu en la nostra casa de Torà al receptor dels drets nostres en la dita vila. Firmen amb el duc de Cardona, Antoni Soler, paraire de llana i Antoni Robiol, ambdós de la vila de Torà. Testimonis el magnífic Grau de Peguera, senyor dels castells de Torrelles i de Foix i Francesc Mediona, ciutadà de Tarragona." En un consell general del 26 de maig del mateix any el cònsol ordenà reformar l'hospital per a convertir-lo en Casa de la Vila. El 1936, durant la Guerra Civil, es destrossà la capella i es destruí el retaule. L'any 1980, amb el nou projecte d'ampliació de l'ajuntament, desapareix la capella, sols conservant la façana amb la porta.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Vila de Torà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 juny 2012].

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 124. ISBN 84-607-0408-4.
# Sagar Forniés

Sagar Forniés, més conegut com a Sagar (Saragossa, 1974), és un il·lustrador, director artístic i escenògraf aragonés.

## Biografia

Nascut a Saragossa i criat a Osca, va cursar estudis de Belles Arts a la Universitat de Barcelona, ciutat a la qual resideix des de 1996. Acabada la formació va començar a realitzar treballs de direcció artística en un estudi d'animació, a dissenyar escenografies amb La Fura dels Baus i a publicar còmics.
Com a director d'art, destaquen els seus dissenys i fons per la pel·lícula Chico i Rita (2010) de l'Estudi Mariscal, l'escenografia del ballet La consagració de la primavera d'Ígor Stravinski, estrenada a París el 2013, i El amor brujo de Manuel de Falla per l'Auditori de la Diputació d'Alacant el 2018.
Com a dibuixant de còmic ha publicat obres com Bajo la piel (Astiberri, 2004) o Cuentas pendientes (Astiberri, 2016), ambdues amb guió de l'autor català Sergi Álvarez. També, de la col·laboració amb l'escriptor Andreu Martín en resultà el còmic El mundo perdido (Astiberri, 2010), que il·lustra l'obra d'Arthur Conan Doyle. El 2012 va publicar La ola perfecta (EDT, 2012), amb guió del periodista i crític de còmics Ramón de España. I més tard, el 2017, va dibuixar el còmic El síndrome de Stendhal (Glénat/Centre Pompidou, 2017), amb guions d'Aurelie Herrou.
La seva col·laboració amb l'escriptor Jorge Carrión va començar el 2018 amb Gótico (Norma, 2018). Però l'obra que ha assolit més èxit fruït d'aquesta col·laboració és Barcelona. Los vagabundos de la chatarra (Norma, 2015), una obra d'investigació periodística considerada un dels còmics espanyols més innovadors dels ultims temps. El còmic obtingué una nominació al premi a la millor obra del Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 2016.

## Referències

* ↑ «Noticias dibujadas desde la chatarra» (en castellà). El País, 23-07-2014.
* 1 2 «Sagar». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona, 18-04-2018.
# Eric Westberg

Eric Westberg (Hudiksvall, 9 de maig de 1892 - Estocolm, 16 d'octubre de 1944) va ser un organitzador, compositor i director musical suec. Entre els anys 1923 i 1944, Westberg va ser director general de STIM.
Eric Westberg està enterrat al cementiri del nord als afores d'Estocolm.

## Selecció de música de cinema

* Fiskebyn
* Ingmarsarvet
* Vingar kring fyren
* Folket på Högbogården
* Tänk, om jag gifter mig med prästen

## Referències

* ↑ SvenskaGravar
# Santa Maria de Sant Serni

Santa Maria és l'església parroquial del nucli de Sant Serni, del municipi de Torà, a la comarca del Solsonès. És un monument inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Documentada ja al 805, durant els segles posteriors passà de propietari en propietari fins al darrer, el bisbat de Solsona.

## Arquitectura

Edifici que ha sofert diverses modificacions al llarg dels segles, canviant el seu aspecte inicial romànic. S'hi accedeix per unes escales que donen amb un espai enllosat. De la primitiva construcció romànica, d'una sola nau, només se'n conserva la paret del primitiu frontis i una part del mur nord-est. L'actual edifici és fruit d'una reforma i ampliació, realitzada cap al 1764, consistent en l'obertura de quatre capelles laterals, la construcció del cor i la volta de canó amb llunetes. Com a elements destacables, la reixa de ferro forjat que tanca una de les capelles laterals, els travessers de ferro forjat de la porta d'entrada i una estela discoïdal encastada en un mur lateral. Davant la façana, en el fossar, s'observa un petit altar per beneir el terme. L'entrada principal està en el mur sud-est, és una entrada rectangular amb llinda de pedra (amb data de 1764 inscrita) i porta de fusta de doble batent. A sobre hi ha una petita fornícula on hi ha una imatge de Sant Sadurní. A la part posterior de la façana hi ha un ull de bou circular. Al mur nord-est hi ha una petita obertura. Al mur nord-oest hi ha una finestra geminada. El campanar és de planta quadrada, a la part superior té quatre obertures d'arc de mig punt i culmina amb una cornisa i una balustrada rematada per quatre esferes als extrems.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 186-188. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Sant Serni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2014].
# Cal Fassi

Cal Fassi és una casa al municipi de Torà, a la comarca del Solsonès inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes, construït amb carreus de pedra irregulars, ubicat al peu de la carretera de Calaf.
A la planta baixa hi ha tres portes, una central més gran amb arc escarser i les dues laterals rectangulars, que donen accés als respectius habitatges. Aquestes tres obertures estan emmarcades amb una motllura de maó amb elements ceràmics bicromats incrustats; la motllura de les portes laterals presenta un cos superior a dos nivells, més elevat a la part central i decorat amb un element geomètric amb forma de trèvol.
La primera planta es divideix de la segona per mitjà d'una motllura de maó amb dents de serra. El primer pis presenta tres portes balconeres; les dues laterals presenten una barana de forja i estan decorades amb una motllura de maó amb forma de frontó, mentre que la central presenta balcó amb barana de forja i la motllura es diferencia de les anteriors pel seu entaulament recte. Damunt de cada porta balconera s'obre una finestra quadrangular amb motllura de maó, que gairebé trenca la seqüència de les mènsules de maó amb elements ceràmics, que sustenten la cornisa dentada.
Per damunt d'aquesta façana principal, s'aixeca un segon cos afegit amb posterioritat, que presenta una estètica moderna amb dues grans obertures rectangulars i la façana arrebossada i pintada de color blanc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Fassi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 març 2017].
# Font de Cal Porta

La Font de Cal Porta és una font pública al municipi de Torà, a la comarca del Solsonès, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Zona de descans i lleure a 1,2 km de Torà, al peu de la carretera LV-3005 a Solsona.
En aquest espai amb arbres, una tauleta de pedra i uns bancs correguts, trobem un frontal de carreus de pedra irregulars, emmarcats amb un arrebossat que simula filades de carreus ben escairats. Tot aquest frontal està blanquejat per ressaltar amb unes lletres negres el nom de la font, "FONT DE CAL PORTA".
En un d'aquests bancs correguts hi podem llegir la data "1968".

## Referències

* 1 2 «Font de cal Porta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 març 2017].