OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arang Muhammad Khan

Erenk Khan, Erengh Khan o Arang Muhammad Khan fou kan de Khivà (1687-1691), fill i successor d'Anusha Khan que va deposar en un cop d'estat, i el va cegar i matar. La conspiració havia estat preparada per una sèrie d'amirs contraris a la guerra amb el Kanat de Bukharà i que havien estat instigats per agents de Subhan Kuli Khan, el kan d'aquest estat.
Però una vegada al poder Erengh o Erenk Khan es va desfer dels amirs vinculats a Bukharà. Subhan Kuli Khan pensava que amb la revolució a Khivà la guerra entre els dos estats que durava des de 1662 (i de fet ja hi havia hagut un primer xoc el 1655) s'havia acabat. Però Erenk (o Erengh) no pensava canviar la política, i s'havia servit de la conspiració per arribar abans al poder. Subhan Kuli considerant les seves espatlles cobertes, va enviar el seu exèrcit al Khurasan (vers 1688 o 1689), com havia promès als ambaixadors de l'emperador mogol Aurangzeb. L'exèrcit estava dirigit per Mahmud Jan (el governador delegat de Balkh), i va assolar la província fent molts presoners. La població més important capturada fou Bala Murghab; però llavors Erengh Khan va continuar la política paterna i va aprofitar l'absència de les tropes bukharianes per envair el kanat. Subhan Kuli va organitzar la defensa com va poder durant deu dies i va cridar a Mahmud Jan Atalik de Badakhxan en ajut; Mahmud Jan Atalik va arribar a temps i va derrotar els corasmis sota les muralles de Bukharà, i els va empaitar cap a Coràsmia.
El partit contrari a la guerra va agafar altre cop força i es va reorganitzar; el 1691 un nou cop d'estat estava preparat; Erenk o Erenk Khan fou enverinat i els amirs implicats van demanar a Subhan Kuli Khan la designació d'un kan, mentre la khutba i les monedes es ferien en el seu nom. El kan de Bukharà va designar Shah Niyaz Khan, que no era membre de la família arabshàhida.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Hasan Sufi Tarkhan

Hasan Sufi Tarkhan fou un amir, probablement de la tribu Kungrat i el clan Sufi de Coràsmia, que va servir a Xah Rukh.
El 1410 fou enviat al Mazanderan. El 1414 Iskandar va enviar als amirs Yusuf Khalil, Jelban Xah Barles (Halbanxah Barles), Abd Allah Perwanji i Saad Allah, a assetjar Sawah. El governant local Nasr Allah Sahrai va demanar ajut a Xah Rukh que va enviar deu mil cavallers manats pels amirs Hasan Sufi Tarkhan, Said Ali Tarkhan, Dawlat Khoja Irak i Txeharxenbeh. Els amirs d'Iskandar van decidir no enfrontar a les tropes imperials i es van passar al bandol imperial, arrestant a Yusuf Khalil. Hasan Sufi, Said Ali i alguns altres amirs van portar a Yusuf Khalil encadenat a Herat. Poc després, junt amb Elies Khoja, va assetjar la fortalesa d'Ikan. Fou un dels amirs que va anar a buscar als fills de Iskandar a Xiraz, detinguts allí quan aquest estava assetjat a Isfahan. El 1416 va participar en la campanya militar de Kirman.

## Referències

* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accesible a Google books, pàgs 251, 252
* ↑ Ibid pag 257
* ↑ Ibid, pag 293
# E119

La ruta europea E119 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Moscou (Rússia) i finalitza a Astara a l'Iran (frontera amb l'Azerbaidjan). Té una longitud aproximada de 2630 km.
Té una orientació de nord a sud. La carretera passa per les ciutats de Moscou, Tambov, Povorino, Volgograd, Astracan, Makhatxkalà, Bakú, Ələt i Astara.
# Resolució 1803 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1803 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada el 3 de març de 2008. El Consell de Seguretat de les Nacions Unides, de conformitat amb l'article 41 del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va reforçar les sancions contra Iran a causa del seu programa nuclear, demanant als països que vigilessin les activitats amb bancs iranians i que inspeccionessin avions i vaixells iranians sospitosos. També va exigir a l'Iran que cessés i desistís de qualsevol enriquiment d'urani. També obligava a l'Iran a detenir qualsevol investigació i desenvolupament associat amb centrifugadores i enriquiment d'urani. La resolució fou aprovada per 14 vots a favor i cap en contra, amb l'abstenció d'Indonèsia.

## Terminació

Les disposicions de la Resolució 1803 van ser rescindides per la resolució 2231 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides vigent en el Dia d'implementació del Pla d'Acció Conjunt, el 16 de gener de 2016.

## Referències

* ↑ SECURITY COUNCIL TIGHTENS RESTRICTIONS ON IRAN'S PROLIFERATION-SENSITIVE NUCLEAR

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Jeune fille en buste

Retrat de la noia jove (Jeune fille en buste en francès) és una obra de Guérin (1794) exposada al Louvre. Tracta la naturalesa d'una manera franca i directa, com en els inicis de l'artista. Està usant el model antic "estil Titus". El fons llis, la simplicitat del disseny i l'ús del color mesurat com Regnault va deixar als estudiants envers David.

## Referències

* 1 2 3 4 «Jeune fille en buste» (en francès). Louvre.
* ↑ «JEUNE FILLE EN BUSTE». Joconde.

## Enllaços externs

* Anécdota (anglès)
* Imatge
* Botiga (anglès)
* «Coiffeur alla Titus, il primo taglio di capelli corti per le donne occidentali» (en italià). Arxivat de l'original el 2019-02-28.
# José García Padrón

José García Padrón (Arucas, Gran Canària, 23 de març de 1958) és un jugador d'escacs canari que té el títol de Mestre Internacional des de 1978. És germà de la també escaquista María del Pino García Padrón.
Fou campió d'Espanya absolut el 1983, a Las Palmas, superant Juan Mario Gómez; fou el tercer escaquista canari en aconseguir-ho, després d'Ángel Fernández el 1967 i José Miguel Fraguela el 1975.
Considerat el millor jugador canari de tots els temps, ha jugat especialment a les Illes Canàries, on ha guanyat nombrosos torneigs. El 2017 va guanyar el II Torneig de Setmana Santa Isla Bonita. El 2019 guanyà el torneig obert Illa de Lanzarote.

## Referències

* 1 2 «Biografia de José García Padrón» (en castellà). maspalomascostacanaria.com. [Consulta: 24 maig 2020].
* 1 2 «Nota biogràfica de José García Padrón» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Historial de campions d'Espanya d'escacs» (en castellà). Federació Espanyola d'Escacs. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «II Torneo de Semana Santa Isla Bonita». chess-results. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Torneig Illa de Lanzarote». ajedrezypunto [Consulta: 24 maig 2020].
# Heinz Renneberg

Heinz Renneberg (Gelsenkirchen, 29 de gener de 1927 - Herne, 21 d'octubre de 1999) fou un remer alemany que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on quedà eliminat en sèries en la prova del dos sense timoner del programa de rem. El 1960, als Jocs de Roma, guanyà la medalla d'or en la prova del dos amb timoner. Formà equip amb Bernhard Knubel i Klaus Zerta. En el seu palmarès també destaquen dos campionats alemanys en el dos sense timoner, el 1951 i 1952.

## Bibliografia

* Karl Lennartz i Walter Teutenberg: Olympiateilnehmer in Westfalen. Biographien Athen 1896 bis München 1972. Kassel 1993 ISBN 3-928562-58-4

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Heinz Renneberg». [Consulta: 15 maig 2023].
# Lliga del Peloponnès

La Lliga del Peloponnès va ser una aliança d'estats del Peloponnès als segles VI i V aC.
Al segle vi Esparta havia esdevingut l'estat més poderós de tot el Peloponnès. Havia aconseguit 2 potents aliats, Corint i Elis. Va expulsar de Corint la tirania i va assegurar a Elis el control dels jocs olímpics. Esparta va continuar amb estratègies com aquestes per tal guanyar nous membres per a la seva lliga. Va derrotar a Tegea en una guerra de frontera i li va oferir una aliança permanent; aquest va ser el punt d'inflexió de la política exterior d'Esparta.
Molts altres estats del centre i del nord del Peloponnès es van unir a la lliga, que en algun moment va incloure tots els estats del Peloponnès tret de la Ciutat d'Argos i Acaia.
L'any 546 aC Esparta va derrotar a Argos a la batalla dels "tres-cents campions" i va garantir la seva supremacia.
La Lliga estava organitzada amb Esparta com a hegemònica, i estava controlada per un consell dels aliats dividit en dos cossos. El primer cos era l'assemblea dels espartans, i el congrés dels aliats en el qual cada aliat tenia un vot amb independència de la seua mida o del seu valor estratègic. No es pagaven tributs, excepte en temps de guerra, en els quals fins a un terç dels seus militars podia ser reclamat.
Esparta era el centre de la lliga. Només Esparta podia convocar el consell i només podien haver-hi aliances amb Esparta.
Després de les guerres mèdiques la Lliga del Peloponnès va créixer fins a formar la Lliga Hel·lènica, de la qual també formaven part Atenes així com altres estats. La Lliga Hel·lènica va ser dirigida per Pausànies i després per Cimó II d'Atenes. Esparta la va abandonar i va tornar a fundar la Lliga del Peloponnès amb els seus aliats originals.
La lluita entre els membres restants de la Lliga hel·lènica i la Lliga del Peloponnès van donar lloc a la Guerra del Peloponnès
# Fredia

Fredia és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrita per Hans Georg Amsel el 1961. Conté només una espècie, Fredia tchahbaharia, que es troba a l'Iran.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ Swedish Museum of Natural History
# Gartempa

La Gartempa és un riu que travessa pels departaments de Cruesa, Alta Viena, Viena, Indre, i Indre i Loira. Neix al municipi de Péirabon i és afluent del riu Cruesa.
# Otto Lohse

Carl Gustav Otto Lohse (Dresden (Saxònia), 21 de setembre, 1858 - Baden-Baden (Baden-Württemberg), 5 de maig, 1925), va ser un director d'orquestra i compositor alemany.

## Biografia

Lohse va estudiar amb Hans Richter i Felix Draeseke al Conservatori Municipal de Dresden, i el 1877/79 va ser violoncel·lista a l'orquestra de la cort. El 1880 Lohse Otto esdevingué professor de piano a Vílnius, i el 1882 esdevingué director de la Societat Wagner i de la Societat Imperial de Música Russa a Riga; set anys més tard, el 1889/93, va ser el primer director de banda del teatre de la ciutat local. El 1893 va ser nomenat director del teatre de la ciutat d'Hamburg; Durant la seva estada a Hamburg es va casar per segona vegada amb la cantant Katharina Klafsky. La parella va viatjar als EUA el 1896 per unir-se a la "Damrosch Opera Company", però va tornar a Alemanya un any després. Després de la mort prematura de Klafsky, es va casar amb Josefine Kratz, que es va convertir en la seva tercera esposa. Des del seu retorn, Lohse va ocupar importants càrrecs de director a Estrasburg (1897–1904), Colònia (1904–1911), director d'òpera, el Théâtre de la Monnaie (1911–12) i el teatre de la ciutat de Leipzig (1912–23). Va dirigir representacions d'obres de Richard Wagner a la Royal Opera House Covent Garden de Londres de 1901 a 1904. Lohse va rebre el títol honorífic de Royal Professor el 1916. La seva única òpera, El príncep contra la seva voluntat, es va estrenar a Riga el 1890.

## Referències

* ↑ Die Diccionario enciclopédico de la música gibt (wahrscheinlich falsch) als Geburtsjahr 1859 an. Die DNB und die damit verknüpften Datenbanken (z. B. Kalliope) geben als Geburtsdatum (wahrscheinlich ebenfalls falsch) 21. Juli 1858 an.
* ↑ Uwe Harten: Kratz (Lohse-K., K.-Lohse), Josefine. In: Oesterreichisches Musiklexikon. Online-Ausgabe, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5; Druckausgabe: Band 3, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2004, ISBN 3-7001-3045-7.
* ↑ Josefine Kratz bei Operissimo auf der Basis des Großen Sängerlexikons

## Bibliografia

* Ernst Lert: Otto Lohse als Opernleiter, Leipzig; Breitkopf und Härtel, 1918.
* David Ewen: Encyclopedia of the Opera: New Enlarged Edition, Nova York; Hill and Wang, 1963.
# Helen Glover

Helen Glover (Truro, 17 de juny de 1986) és una remadora anglesa.

## Biografia

Filla de Rachel i Jimmy Glover, un antic capità de rugbi, va néixer el 17 de juny de 1986 a la ciutat anglesa de Truro (Regne Unit). Va ser educada a l'escola Humphry Davy de Penzance i posteriorment va assistir a la Universitat Metropolitana de Cardiff. Es va iniciar en el rem mentre s'exercia com a professora en Bath. Va obtenir les medalles de plata dels campionats mundials de 2010 i 2011, ambdues en la categoria per parelles de rem sense timoner juntament amb Heather Stanning, i va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, on va aconseguir la medalla d'or en la mateixa prova.

## Referències

* ↑ Davies, Lizzy. «Helen Glover and Heather Stanning profiles: Team GB's golden winners» (en anglès). The Guardian, 01-08-2012. [Consulta: 3 agost 2012].
* ↑ BBC News. «Olympic gold rower Helen Glover's 'phenomenal talent'» (en anglès). BBC, 01-08-2012. [Consulta: 3 agost 2012].
* ↑ «Helen Glover» (en anglès). london2012.com. Arxivat de l'original el 2013-01-03. [Consulta: 3 agost 2012].
* ↑ Europa Press. «El rem dona a Gran Bretanya la seva primera medalla d'or» (en anglès). As, 01-08-2012. Arxivat de l'original el 2017-03-28. [Consulta: 3 agost 2012].
# Une belle course

Une belle course és una pel·lícula dramàtica francobelga del 2022 dirigida per Christian Carion. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va entrar en producció a la primavera de 2021. La pel·lícula es va estrenar el 23 d'agost de 2022 al Festival de Cinema Francòfon d'Angulema. També es va projectar com a presentació especial al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2022, abans d'estrenar-se comercialment el 21 de setembre.

## Premissa

La pel·lícula és protagonitzada per Line Renaud com a Madeleine, una dona gran de París que es trasllada a una residència d'avis. En el camí, demana al taxista Charles (Dany Boon) que es desviï per diversos llocs de la ciutat que han significat alguna cosa per a ella a la seva vida.

## Repartiment

* Line Renaud com a Madeleine
* Dany Boon com a Charles
* Alice Isaaz com la jove Madeleine
* Jérémie Laheurte com a Ray
* Gwendoline Hamon com a Denise
* Julie Delarme com a Karine
* Thomas Alden com a Mathieu
* Hadriel Roure com el jove Mathieu

## Referències

* ↑ «Line Renaud et Dany Boon à nouveau réunis dans un film qui sortira en septembre». La Voix du Nord, 20-06-2022. [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ «Une Belle Course». Goita què fan, ara!. [Consulta: 24 juliol 2023].
* ↑ «Premier clap pour les retrouvailles de Line Renaud et Dany Boon au cinéma». La Voix du Nord, 28-05-2021. [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ Baronnet, Brigitte. «Festival Angoulême 2022 : Dany Boon et Line Renaud en ouverture et plus de 50 films francophones à découvrir». AlloCiné, 06-07-2022. [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ Kay, Jeremy. «Stephen Frears, Jessica Chastain, Jennifer Lawrence films among Toronto galas, special presentations». Screen Daily, 28-07-2022. [Consulta: 10 agost 2022].
# David L. Rabinowitz

David Lincoln Rabinowitz, nascut el 1960 és un investigador de la Universitat Yale. Lincoln Rabinowitz ha construït el Ccd de les cambres i els programes informàtics per a la detecció d'asteroides propers a la Terra. També ha participat en la detecció d'objectes distants del sistema solar, les supernoves, cuásares i, el que ajuda a entendre l'origen i l'evolució del sistema solar i l'energia fosca de conducció de l'expansió accelerada de l'univers.
En col·laboració amb Michael E. Brown i Txad Trujillo del Quasar Equatorial Survey Team, ha participat en el descobriment de diversos centaures, entre ells:
* 90377 Sedna
* 90482 Orcus [4]
* Eris, un planeta nan més gran que Plutó. [5]
* (136108) 2003 El61 [6]
Els tres últims van ser descoberts el mateix dia.
Juntament amb Tom Gehrels, de la Universitat d'Arizona i el seu Spacewatch Team, Rabinowitz va descobrir un altre objecte astronòmic: 5145 Pholus[8]
# Bartol Kašić

Bartol Kašić (Pag, 15 d'agost de 1575 - Roma, 28 de desembre de 1650) fou un lingüista i traductor croat famós per traduir la Bíblia i el ritu romà al croat.
El va educar el seu oncle Luka Deodati Bogdančić, que era sacerdot a l'illa, després de la mort del seu pare quan era nen. Estudià al col·legi municipal de l'illa i després a la institució de Loreto, prop d'Ancona, gestionada per la Companyia de Jesús. Com a estudiant fou promocionat a Roma el 1593, on es feu jesuïta el 1595.
Fou ordenat sacerdot el 1606 a la Basílica de Sant Pere. Va viure a Dubrovnik del 1609 al 1612. Entre el 1612 i el 1613 se n'anà de missió a Bòsnia, Sèrbia i Eslavònia. Del 1614 al 1618 fou confessor de Loreto. Tornà a Dubrovnik del 1620 al 1633 i després se n'anà a Roma, on passà els últims anys de vida.

## Obra

* Razlika skladanja slovinska (Diccionari croat-italià), Roma, 1599
* Institutionum linguae illyricae libri duo, Roma, 1604
* Perivoj od djevstva (1625 i 1628)
* St Venefrida, 1627
* Traducció croata de la Bíblia, 1633
* Ritual rimski, 1640

## Referències

* ↑ Torlone, Zara Martirosova; Munteanu, Dana LaCourse; Dutsch, Dorota. A Handbook to Classical Reception in Eastern and Central Europe. Wiley, 6 de febrer de 2017, p. 84–88. ISBN 978-1-118-83268-4.
# Poblat ibèric de la Cadira del Bisbe

El poblat ibèric de la Cadira del Bisbe és un jaciment arqueològic situat a Premià de Dalt, al Maresme. Es tracta d'un assentament iber establert a la falda del Turó de la Cadira del Bisbe (300 m), a la Serralada de Marina, que fou fundat per la tribu dels laietans cap a finals del segle v aC. Degué tenir el seu moment de màxima puixança entre els segles V i III aC i fou abandonat cap al segle i aC.
El nucli de l'assentament estava distribuït en terrasses per salvar el desnivell. El poblat estava emmurallat i tenia una torre defensiva, la seva desaparició es data cap a l'any 200 aC amb l'arribada dels romans.

## Història arqueològica

Fou descobert el 1929 per Joaquim Folch i Torres. Als anys 70 es van iniciar les excavacions, amb les quals es van descobrir restes de diversos habitatges, un carrer empedrat i nombroses mostres de ceràmica. Des de llavors, ha estat objecte d'excavacions per diferents associacions durant diverses campanyes arqueològiques.

## Referències

* 1 2 Poblat ibèric de la Cadira del Bisbe, Pobles de Catalunya
* 1 2 «El poblat ibèric la Cadira del Bisbe». Ajuntament de Premià de Dalt, 2008. Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 18 octubre 2010].
# Agostino Gnaccarini

Agostino Gnaccarini (Alberino (Emília-Romanya), Italia, 1858 - Bolonya, 11 de febrer, 1916), fou un baríton italià de la época del Romanticisme. I que va ser dels primers d'Itàlia a gravar la seva veu en disc.

## Cronologia d'algunes aparicions

* 1884 Torí "Teatro Regio", Le Villi (Guglielmo) (estrena) amb Elena Boronat (Anna) i Enrico Filippi-Bresciani (Roberto)
* 1890 Bolonya "Teatro Del Corso" Faust (Valentin) amb Emma Zilli, Emma Gardini, Maria Amadei i Rogerio Astillero
* 1889 Rosario de Santa Fè (Argentina), "Teatro Olimpo" Otello (Iago) amb Eugenio Galli (Otello) i Lina Cerne (Desdemona)
* 1900 Barcelona Gran Teatre del Liceu, Siegfried amb Raffaele Grani (Siegfried), Luisa d'Ehrenstein (Brunnhilde), Erda (Wanda Borisova), Achille Moro (Alberich) i Dante Zucchi (Mim)
* 1907 Venècia, "Teatro La Fenice", Le Cid, (Conte di Gormas) amb David Henederson (Rodrigo), Lucia Crestani (Chimene), Leonia Ogroska (Infant) i Angelo Riccieri (Don Diego).

## Referències

* ↑ http://www.duecaffe.it/index.php?option=com_content&view=article&id=7111:il-caffe-della-domenica-2016-02-11-23-26-17&catid=61&Itemid=238
* ↑ http://www.duecaffe.it/index.php?option=com_content&view=article&id=7111:il-caffe-della-domenica-2016-02-11-23-26-17&catid=61&Itemid=238
* 1 2 https://forgottenoperasingers.blogspot.com/2016/01/agostino-gnaccarini-baritone-san-pietro.html
# Marcus Camby

Marcus SR. Camby, nascut el 22 de març de 1974, Hartford (Connecticut), és un exjugador de bàsquet professional estatunidenc, que disputà 17 temporades a l'NBA. Jugava a la posició de pivot, mesura 2,11 metres i pesa 106 quilos. Fou un jugador que destacà sobretot en la seva forma defensiva.
# Mikel Astarloza Chaurreau

Mikel Astarloza Chaurreau (Pasaia, 17 de novembre de 1979) és un ciclista basc, professional del 2002 al 2013.
El 2009 va guanyar la 16a etapa del Tour de França, amb final a Bourg-Saint-Maurice i finalitzà 11è a la classificació general de la cursa. Pocs dies després de la cursa la Unió Ciclista Internacional anuncià que el 26 de juny havia estat objecte d'un control antidopatge fora de competició en què havia donat positiu per EPO. De resultes fou provisionalment suspès, fins que al setembre una segona anàlisi confirmà el positiu. Tot i defensar la seva innocència, el 15 de maig de 2010 fou sancionat per dos anys, alhora que se li retirà la victòria d'etapa i la tercera posició al Campionat d'Espanya en ruta.
És cosí del també ciclista Íñigo Chaurreau.

## Palmarès

* 2000
** 1r a la Santikutz Klasika
* 2003
** 1r al Tour Down Under

### Resultats al Tour de França

* 2003. 28è de la classificació general
* 2004. 62è de la classificació general
* 2005. 27è de la classificació general
* 2006. 36è de la classificació general
* 2007. 9è de la classificació general
* 2008. 16è de la classificació general
* 2009. Desqualificat per dopatge
* 2012. Abandona (6a etapa)
* 2013. 42è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 77è de la classificació general
* 2004. Abandona (12a etapa)
* 2006. 56è de la classificació general
* 2008. 28è de la classificació general
* 2012. 48è de la classificació general

## Referències

* ↑ «La UCI suspende a Mikel Astarloza tras dar positivo por EPO» (en castellà). Marca, 31-07-2009. [Consulta: 15 juny 2012].
* ↑ «El Euskaltel sigue confiando en Astarloza pese al contraanálisis» (en castellà). Marca, 08-09-2009. [Consulta: 15 juny 2012].
* ↑ «Astarloza confirma que está sancionado hasta el 26 de junio de 2011» (en castellà). Marca, 15-05-2010. [Consulta: 15 juny 2012].
* ↑ «Sanctions, période de suspension, disqualification - 2012». [Consulta: 18 maig 2012].
* ↑ «Championnat National d'Espagne (ESP/CN) - 28 Jun 2009 - Road race: Comillas - Cueva El Soplao». [Consulta: 18 maig 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial de Mikel Astarloza Arxivat 2009-06-15 a Wayback Machine.
* Fitxa de Mikel Astarloza a sitiodeciclismo.net