OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vegan Black Metal Chef

Vegan Black Metal Chef és el nom artístic de Brian Manowitz (Tampa, 1981?), un cuiner i músic youtuber que fa vídeos de cuina vegana amb música de black metal cantant les receptes. És ètnicament jueu. La seua activitat al YouTube com a Vegan Black Metal Chef s'inicià el 2011. Grava a Orlando, en una cuina decorada com una masmorra i es grava vestit de manera molt característica (una armadura feta de vinil). És membre del grup musical Forever Dawn i col·labora amb l'altre grup Fields of Glass.
Quan anava a la universitat deixà de menjar carn. Estudià neurociència del comportament a Gainesville. Va penjar vídeos de cuina vegetariana sense èxit fins que tingué la idea de fer vídeos de black metal de cuina vegana. Anà a viure a Orlando després dels seus estudis. Se li va ocórrer la idea de Vegan Black Metal Chef quan va pensar en mostrar què mengen els vegans de manera senzilla.
Publica una sèrie de vídeos de cuina que són:
* Vegan Black Metal Chef Episode 1: Pad Thai
* Vegan Black Metal Chef Episode 2 - Easy Meal Ideas of The Ages
* Etcètera.
El 2013 la sèrie arribà a estar formada per més de deu episodis.

## Referències

* 1 2 3 4 Hesse, Monica «Vegan Black Metal Chef and others fire up extreme cooking on YouTube». Washington Post, 02-06-2011 [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ Simpson, Dave «Vegan Black Metal Chef, Reggae Reggae Sauce, Headbanger's Kitchen: why do so many musicians cook?». The Guardian, 2015 [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ Berman, John; Reynolds, Talesha «Vegan Black Metal Chef Makes Delicious Dishes With Hellfire and Brimstone». ABC News, 19-10-2011 [Consulta: 7 desembre 2017].
* 1 2 3 Watercutter, Angela «Vegan Black Metal Chef Is Still Cooking With Hellfire». Wired, 06-08-2011 [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ Eror, Aleks «Heil Seitán: Cocinando con el chef vegano del Black Metal». Vice, 2013 [Consulta: 7 desembre 2017].
# Vegalatrave

Vegalatrave és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 202 | 173 | 138 | 141 |
# Vicent Rodríguez Monllor

Vicent Rodríguez Monllor (Ontinyent, 1690 – 1760) fou un compositor i músic valencià, successor el 1715 de Joan Baptista Cabanilles com a organista principal de la Catedral de València

## Obra

* Agnus Dei (synthesized)
* Missa per a Soprano, Cor i continu (live performance on 2019)
La seua obra més coneguda és el "Libro de Tocatas par, Címbalo", manuscrit datat el 1740 amb 30 sonates per a clavecí.
Per a orgue té diverses Tocates i seleccions de versos per al Pange Lingua.
Hi ha una Missa al Arxiu del Patriarca (nº 5.045 del catàleg) i 4 obres al de la Seu de València: 2 Misses núm 1.104 i 1.105; Laudate Pueri, 1.106, i Laudate Dominum, 1.107.

## Bibliografia

* Dos toccatas para órgano con clarines. (Estudi i transcripció de José Climent). Facultad de Teología de San Vicente Ferrer. Series musicológica I. València, 1.982.
* Toccatas for harpsichord : (thirty Sonatas and a Pastorela, 1744) / Vicente Rodríguez; edited by Almonte Howell. Madison (Wisconsin) : A-R Editions, cop. 1986 2 v.; 31 cm

## Referències

* ↑ Juan Llovet, María Elvira. Música religiosa als pobles de la Vall d'Albaida (tesi) (en castellà). Universitat de València. Història de l'antiguitat i de la cultura escrita, 2009. ISBN 978-84-370-7453-5 [Consulta: 22 març 2019].

## Enllaços externs

* Vicent Rodríguez Monllor PROJECT
* Partitures lliures per Vicent Rodríguez Monllor a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
# Vicent Ruiz Soro

Vicent Ruiz Soro (Foios, 30 de maig de 1962) més conegut com "El Soro", és un torero valencià.
El seu èxit a Espanya, França i Sud-amèrica al llarg de la dècada dels 80 i 90 va ser rotund. El seu singular estil de torejar i de viure, apassionat, amb molt de sentiment, valentia i voluntat, li va portar a la fama i després a la ruïna.
Però El Soro destacava especialment en la sort de banderilles, on era considerat un vertader mestre i així ho demostrava el públic quan li insistia perquè executés eixeterç en les faenes en les places. És considerat per la crítica taurina com un dels millors banderillers. En les banderilles va inventar noves formes en la reunió, com "el molinet" o "la moviola", que són complicades i vistoses de col·locar-les.
El Soro és l'únic supervivent dels tres toreros del cartell de Pozoblanco (Còrdova) el 26 setembre de 1984, dia en què va resultar mortalment ferit "Paquirri" en aqueixa mateixa plaça.

## Referències

* ↑ Diezminutos.es, Por. «Vicente Ruiz 'El Soro' podría estar a punto de perder una pierna por un problema de salud» (en espanyol europeu), 09-06-2022. [Consulta: 22 juny 2023].
* ↑ Santaines, Antonio «Espectacular tercio de banderillas de El Soro» (en castellà). El País [Madrid], 05-09-1982. ISSN: 1134-6582.
# Un cor per la pau

Un Cor per la Pau (en francès: Un Coeur Pour la Paix) és una associació francesa, que va ser creada el 2005 per la doctora Muriel Haïm, per ajudar els nens palestins malalts de cor i per aproximar a israelians i palestins, amb diverses accions conjuntes en matèria de sanitat i educació.
Un cor per la pau va néixer per una raó: els nens palestins que pateixen malformacions congènites del cor, necessiten ser operats, i no existeix un servei de cirurgia cardíaca pediàtrica a Cisjordània ni a la Franja de Gaza. Un cor per la pau, es va crear per organitzar i finançar un programa de prevenció i tractament infantil.
Encara que la pau entre tots dos pobles no s'ha aconseguit encara, aquests nens són la prova vivent de la cooperació entre metges israelians i palestins a Jerusalem i Cisjordània. La cooperació sorprèn als visitants, polítics i periodistes, que venen a descobrir el programa, que té lloc a l'Hospital Hadassah de Jerusalem.
Un cor per la pau, opera gratuïtament a nens palestins, que pateixen malformacions greus del cor, sovint mortals, a l'Hospital Hadassah de Jerusalem, això és possible, gràcies a la cooperació d'un equip de metges israelians i palestins que treballen junts.

## Referències

* ↑ www.franceculture.fr/
* ↑ «www.uncoeurpourlapaix.org/». Arxivat de l'original el 2018-03-17. [Consulta: 24 juny 2017].
* ↑ www.terrafemina.com/

## Enllaços externs

* Un Cor per la Pau Arxivat 2018-03-17 a Wayback Machine. (francès)
# Un crime au Paradis

Un crime au paradis és una pel·lícula de comèdia francesa del 2001 dirigida per Jean Becker, adaptada per Sébastien Japrisot de la història de Sacha Guitry, i protagonitzada per Jacques Villeret i Josiane Balasko. L'escenari es va utilitzar a la pel·lícula La Poison (1951).

## Argument

1980, en un poble rural de la regió de Lió, Saint-Julien-sur-Bibost.Joseph Poacher ("Jojo") i la seva dona Lucienne ("Lulu"), una alcohòlica empedernida i de mal caràcter, porten una vida de matrimoni conflictius, a la seva granja situada en un lloc anomenat "Paradís". Un dia, Jojo veu una història a la televisió sobre un advocat brillant que acaba d'aconseguir la seva vint-i-cinquena absolució. Molt impressionat, Jojo buscarà l'advocat. Li diu que mataria la seva dona tot i que encara no ho ha fet. Mitjançant un conjunt de preguntes molt intel·ligents, s'explica com hauria hagut de fer per estar bastant segur d'aconseguir les circumstàncies atenuants. Aleshores, Jojo torna al "Paradís" i comença a organitzar, segons ha indicat l'advocat, la posada en escena del "crim perfecte".

## Repartiment

* Jacques Villeret com a Jojo Poacher
* Josiane Balasko com a Lulu Poacher
* André Dussollier com a advocat Jacquard
* Suzanne Flon com a mestressa
* Gérard Hernandez com a Jacky
* Roland Magdane com a propietari del cafè
* Valérie Mairesse com a Magali
* Jacques Dacqmine com a president Laborde
* Dominique Lavanant com a Mlle Goudilleux
* Jean Dell com el jutge Fregard
* Daniel Prévost com a advocat Miramont
* Jenny Clève com a Madame Bertrand
* Cécile Vassort com a Madame Ramírez
* Eric Bougnon com a Briscot
* Jean-Michel Martial com a Jacky Lévêque
* Roger Crouzet com el senyor Doucet
* Christine Delaroche com a ajudant de Jacquard
* Maryse Deol com el distribuïdor de nocions
* Armand Chagot com a oficial de comissaria
* Michel Bonnet com a substitut

## Referències

* ↑ «LUMIERE : Film: Un crime au paradis». [Consulta: 14 gener 2017].
* ↑ Un crime au Paradis a cinema-français.fr
* ↑ Fabrice Levasseur. «L2TC.com - Lieux de Tournage Cinématographique». [Consulta: 14 gener 2017].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Un per a tots

Un per a tots (títol original en castellà, Uno para todos) és una pel·lícula espanyola de 2020 dirigida per David Ilundain, estrenada el 26 d'octubre de 2020 i protagonitzada per David Verdaguer, Patricia López Arnaiz, Ana Labordeta, Clara Segura, Betsy Túrnez, Jorge Pobes i Miguel Ángel Tirado. S'ha doblat al català per a TV3.

## Sinopsi

Un professor interí assumeix la tasca de ser tutor d'una classe de sisè de primària en un poble completament desconegut per a ell. Quan descobreix que ha de reintegrar un alumne malalt a l'aula, es troba amb un problema inesperat: gairebé cap dels seus companys vol que torni a classe.

## Repartiment

* David Verdaguer com Aleix
* Patricia López Arnaiz com Ana
* Ana Labordeta com Carmen
* Clara Segura com Clara
* Betsy Túrnez com Marta
* Jorge Pobes com Jesús
* Miguel Ángel Tirado com Joaquín
* Mercè Managuerra com a Àvia Carlos
* Virginia Moriones com a Policia
* Néstor Romero com Carlos
* Vega Vallés com Selua
* Andrea Andrés com Verónica
* Zesar Gimeno com Fede
* Juan Muñoz com Víctor
* Susana Hernández com Noa
* Héctor Olivares com Román
* Paula Romero com Sara
* Hajar Jalti com Hajar
* Gheorghe Scarlat com Jorge
* Marcos Sánchez com Marcos
* Lola Plaza com Lola
* Arantxa Ambrona com Arantxa
* Irene Real com Irene
* Julia de l'Asunción com Julia
* Llorenç Vila com Leo
* Arnau Rodrigo com Fernando
* Rodrigo Sánchez com Rodrigo

## Reconeixements

La pel·lícula va tenir dues nominacions als XXVI Premis Cinematogràfics José María Forqué en les categories «Millor interpretació masculina», per a David Verdaguer i «Premi Forqué en Cinema i Educació en Valors», amb el qual va resultar ser la vencedora. A més, també ha estat nominada als Premis Goya en la categoria Millor interpretació masculina protagonista per a David Verdaguer.

## Referències

* ↑ 'Uno para todos': un doble aprendizaje
* ↑ «Programació de TV3». CCMA, 01-11-2023. [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ 'Uno para todos', del navarro David Ilundain, reconocida en la categoría cine y educación en valores de los Premios Forqué
* ↑ David Verdaguer, nominado a mejor actor por 'Uno para todos': "Actuar con niños a veces es un poco aburrido y lento"

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
* Un per a tots a Días de cine
# Under Jolly Roger

Under Jolly Roger és el tercer àlbum del grup alemany Running Wild. Van deixar de banda la imatge satànica i van establir finalment el seu estil pirata, fins i tot si només una pista en aquest àlbum és sobre el tema. La pista de títol és una de les seves cançons més famoses i en el directe és el favorit.

## Cançons

* "Under Jolly Roger" – 4:42
* "Beggars' Night" – 5:05
* "Diamonds of the Black Chest" – 3:07
* "War in the Gutter" – 3:19
* "Raise your Fist" – 5:30
* "Land of Ice" – 4:56
* "Raw Ride" – 4:39
* "Merciless Game" - 3:45
Música: (1)-(8) - Rolf Kasparek Lletra: (1)-(4), (7) - Rolf Kasparek, (5),(6) - Rolf Kasparek/Majk Moti, (8) - Majk Moti
# Under pressure

Under Pressure és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jean Pellerin, estrenada el 2000

## Argument

Havent sortit a explorar les comarques de Grècia on ensenya cultura, Chloé coneix un noi en un transbordador que transporta una estàtua de Demèter molt preciosa als ulls d'un multimilionari sense escrúpols... que no retrocedeix davant del fet de fer girar el transbordador per recuperar-la.

## Repartiment

* Rob Lowe: John Spencer
* Larisa Miller: Chloe Spencer
* Craig Wasson: Elgin Bates
* Harry Van Gorkum: Crowley
* Scott Anthony Viscomi: Nikos Gavras
# Under the Red Robe (pel·lícula de 1937)

Under the Red Robe és una pel·lícula britànica/estatunidenca del 1937 dirigida per Victor Sjöström. Filmada anteriorment com a versió muda el 1923 dirigida per Alan Crosland. Abans de les pel·lícules, s'havia produït una obra de teatre a Broadway el 1896-97 protagonitzada per Viola Allen i William Faversham.

## Argument

TLa pel·lícula està basada en la novel·la homònima del 1894 de Stanley J. Weyman i està ambientada durant les guerres religioses de la França de principis del segle XVII; els esdeveniments de la mateixa novel·la fan que es pugui datar a la tardor de 1630.
El famós jugador i temut espadatxí Gil de Berault torna a París després de dur a terme una missió per la 'Túnica vermella' o Cardenal Richelieu i el troba preocupat per l'oposició creixent dels protestants francesos o hugonots al sud. També adverteix que el duel de Berault ha estat il·legal i, d'ara endavant, castigat amb la mort, però Gil desobeeix ràpidament la llei i com a resultat és condemnat a ser executat. El cardenal ofereix a de Berault un perdó si és capaç de capturar el protestant duc de Foix que està organitzant plans per a un aixecament. Gil accepta, viatja a casa del duc i se li permet quedar-se com a hoste, però la dona del duc i la seva germana Lady Marguerite sospiten immediatament que és un espia. No obstant això, avança bé, però després s'enamora de Marguerite, obligant-lo a triar entre la consciència i l'interès propi.

## Repartiment

* Conrad Veidt - Gil de Berault
* Annabella - Lady Marguerite de Foix
* Raymond Massey as Cardinal Richelieu
* Romney Brent - Marius
* Sophie Stewart - Elise, Duquesa de Foix
* Wyndham Goldie - Edmond, Duc de Foix
* Lawrence Grant - Pare Joseph
* Baliol Holloway - Clon
* Shale Gardner - Louis
* Frank Damer - Pierre
* James Regan - Jean
* Edie Martin - Maria
* Haddon Mason - Comte Rossignac
* J. Fisher White - Baró Breteuil
* Graham Soutten - Leval
* Anthony Eustrel - Tinent Brissac
* Desmond Roberts - Capt. Rivarolle
* Ralph Truman - Capità al castell
* Eric Hales - Tinent al castell

## Referències

* ↑ 1896 Broadway Production of Under the Red Robe, Broadway production, IBDb.com
* ↑ «Review: 'Under the Red Robe'». , 31-12-1936 [Consulta: 12 juliol 2016].
# Vagànovo

Vagànovo (en rus: Ваганово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 23 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Vahali

Vahali fou un estat tributari protegit, un jagir al Panjab amb una superfície de 56 km².

## Llista de jagirdars

* Sardar Hari Singh.
* Sardar Darshan Singh (nascut 1891, fill) ? - 1939.
* Sardar Ravi Inder darshan Singh 1939-1953 (+ 2000).

## Referències

* ↑ «Genealogia». Arxivat de l'original el 2009-05-30. [Consulta: 24 febrer 2010].
# Vicent Vidal Miñana

Vicent Vidal Miñana (Beniarjó, la Safor, 1958 - 14 de novembre de 2017) va ser un cartellista saforenc.
Es va graduar en Arts Aplicades en l'especialitat de Dibuix Publicitari en l'Escola d'Arts Aplicades de València i es va llicenciar en Belles Arts.
Va realitzar molts cartells al llarg de la seva vida professional, com el de la Setmana Santa Marinera de València (any 2004), de la processó del Corpus Christi (any 1996), les falles (any 1999) o la Fira de juliol també de València (any 2002). També va ser el creador del cartell anunciador de les Festes d'Estiu a Sant Agustí de 2003 de Bocairent.
També d'altres obres gràfiques.
Va exercir com a professor de Dibuix i Disseny gràfic a l'Escola d'Art i Superior de Disseny de Castelló.

## Referències

* ↑ Cartell a la web de l'ajuntament de València
* ↑ Cartell a la web de l'ajuntament de València
* ↑ Calendari 2000 anys amb la mediterrània. Disseny gràfic : Estrella Suarez ; Il·lustracions : Vicent Vidal Miñana ; Selecció i traducció de textos : Roser Sastre.-- Castelló : [s.n.], 1999 (Castelló d'Impressió). D.L. CS 443-1999
* ↑ Obituari a la web dissenycv.es

## Bibliografia

* NAVARRO SALDAÑA, Alfred, “Vidal Miñana”. Museu d'Art de Pego, Regidoria de Cultura, Alacant, 1991.
* CONTRERAS, Rafael, Carteles de la Feria de Julio de Valencia. Ayuntamiento de Valencia, Valencia, 2005.
* Manual de buenas prácticas : la identidad corporativa en la PYME : autodiagnóstico de la identidad visual / José Ramón Andújar García, Vicente Serra Lloret, Vicente Vidal Miñana.- [Castellón] : Cámara Oficial de Industria, Comercio y Navegación de Castellón, [2004]. D.L. CS 282-2004
# Verrières-du-Grosbois

Verrières-du-Grosbois és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 22 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Verrières-du-Grosbois era de 22 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols) i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 14 habitatges, 11 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 12 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 11 habitatges principals, 8 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 5 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 3 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Verrières-du-Grosbois el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 15 persones, 12 eren actives i 3 eren inactives. De les 12 persones actives 10 estaven ocupades (6 homes i 4 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 3 persones inactives 1 estava jubilada i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Verrières-du-Grosbois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Verrières-du-Grosbois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Gryphoca

Gryphoca és un gènere extint de mamífers carnívors de la família de les foques (Phocidae) que visqueren a les aigües costaneres de l'Atlàntic nord entre el Miocè mitjà i el Pliocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils a Bèlgica, Dinamarca, els Estats Units i els Països Baixos. Les espècies d'aquest grup eren animals de mida mitjana, similar a la de la foca grisa i la foca de bandes d'avui en dia. La seva morfologia general era comparable a la d'aquesta última. Tot el material fòssil que se n'ha descobert correspon a l'esquelet postcranial.

## Referències

* 1 2 Entrada «Gryphoca» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ Koretsky, Rahmat i Peters, 2014, p. 424.

## Bibliografia

* Koretsky, I.; Rahmat, S.; Peters, N. «Rare Late Miocene Seal Taxa (Carnivora, Phocidae) From The North Sea Basin» (en anglès). Vestnik Zoologii, 48, 5, 2014, pàg. 419-432. DOI: 10.2478/vzoo-2014-0050.
# Vano de 5

El vano de 5 és una estructura composta de 3 pilars: un pilar de 5 que queda flanquejat a banda i banda per sengles pilars de 4, donant una forma triangular a l'estructura global. Cada pilar es basteix de forma independent però de forma sincronitzada perquè les 3 aletes del castell es realitzin alhora. És un castell que es veu habitualment en actuacions de colles que fan castells de 7, 8 o 9 pisos, normalment es basteix a la ronda de pilars de l'actuació com a pilar de comiat.

## Vegeu també

* Vano de 6
* Vano de 6 complet
Construccions castelleres :
Castells de la gamma de nou i deu :
Castells de la gamma de vuit :
Castells de la gamma de set :
Castells de la gamma de sis :
Els pilars, malgrat no tenir igual nombre de pisos que els castells de la mateixa gamma, sí que comparteixen un nivell de dificultat semblant als castells de la gamma corresponent. *: La cursiva indica castells mai assolits. :
# Harold Weber

Harold "Harry" Weber (Toledo, Ohio, 20 de març de 1882 - Littleton, Nou Hampshire, 7 de novembre de 1933) va ser un golfista estatunidenc que va competir a principis del segle xx. Va ser un dels millors golfistes aficionats d'Ohio del primer quart de segle xx, amb quatre victòries al Campionat Estatal amateur, el 1907, 1912, 1920 i 1921.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla de bronze en la prova per equips del programa de golf, com a membre de l'equip United States Golf Association. En la prova individual quedà eliminat en els setzens de final.

## Referències

* 1 2 «Harold Weber Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 27 de gener 2012. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Platja de les Roques d'en Lluc

La platja de les Roques d'en Lluc és una platja urbana de la costa del Maresme, situada al municipi d'Arenys de Mar (Maresme), limitada al nord-est per la platja de la Picòrdia, i pel seu extrem sud-oest per una petita formació rocallosa anomenada la Punta del Canyadell, que la separa de la platja de la Musclera. Té una longitud de 300 m i una amplada mitjana de 30 m, però les seves llargària i amplada són molt variables perquè en funció dels temporals es modifiquen greument les seves dimensions. Està formada de sorra de gra fi i mitjà. No disposa de serveis de vigilància.
El nom d'aquesta platja es va aprovar el 2010, en ser creada per regeneració de sorra, que va colgar les roques que li donen nom. Tanmateix, els temporals d'hivern fan desaparèixer la platja, que es torna a regenerar a la primavera o per noves aportacions de sorra a l'estiu.

## Vegeu també

* Platges d'Arenys de Mar
* Costa del Maresme

## Referències

* ↑ «Platja de les Roques d’en Lluc». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platja de Les Roques d'en Lluc». Catalunya.com.
* ↑ «Arenys de Mar posa nom a la platja de les Roques d'en Lluc, tot i que ara per ara la sorra és inexistent». El Punt Avui, 06-04-2010.
# Petronella van Vliet

Petronella van Vliet (Hilversum, 17 de gener de 1926 - Naarden, 4 de gener de 2006), més coneguda com a Nel van Vliet, va ser una nedadora neerlandesa que va competir durant la dècada de 1940.
Començà a nedat durant la Segona Guerra Mundial i el 1943 ja guanyà el primer rècord nacional dels 200 metres braça. Posteriorment guanyà el de 1946 i 1948.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició dels 200 metres braça del programa de natació. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en els 200 metres braça del Campionat d'Europa de natació de 1947.
Entre el 1946 i 1949 va establir 18 rècords del món de braça. El 1973 fou incorporada a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Zwemmen in de Polder - Nel van Vliet», 02-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-02. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Petronella van Vliet a Sports Reference (arxivat)
* ↑ European Swimming Championships (Women). gbrathletics.com
* ↑ «ISHOF.org | NEL VAN VLIET (NED)» (en anglès). [Consulta: 6 agost 2020].