OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bosc de Băneasa

El bosc de Băneasa (Pădurea Băneasa en romanès) és un bosc al nord de Bucarest (Romania). Cobreix 800 hectàrees (2.000 acres) i es troba a prop del barri Băneasa i l'aeroport de Băneasa. A la seva part sud, hi ha el jardí zoològic Zoo Băneasa.

## Història

Després de la revolució romanesa de 1989 i el final de l'era comunista de Romania, una gran part de la zona va ser transferida de la propietat estatal a persones particulars, que havien obtingut el reconeixement judicial dels seus actes familiars. Segons una estimació del 2007 del diari Jurnalul Naţional, s'havien reassignat unes 10.000 hectàrees mitjançant aquest procés. A conseqüència d'això, el bosc de Băneasa també es va convertir en un lloc per al desenvolupament immobiliari, que es va fer al límit de la legalitat o en contra de la llei, i va implicar diverses personalitats públiques romaneses. Segons un informe de 2008 del diari Cotidianul, entre aquests últims hi havia els empresaris-polítics Gigi Becali, Dan Voiculescu i Sorin Pantiș.
El mateix diari també va afirmar que el lloc era una de les ubicacions al centre d'un altre escàndol polític, suposadament involucrat a l'exalcalde de Bucarest i posteriorment president Traian Băsescu al costat del controvertit promotor immobiliari Puiu Popoviciu. Popoviciu havia estat acusat anteriorment d'utilitzar les subvencions de terres de l'Institut Agronòmic per consolidar els seus negocis personals. Tant Cotidianul com Jurnalul Național van citar una auditoria privada utilitzada com a justificació pels promotors, segons la qual la construcció d'instal·lacions al bosc va tenir l'efecte positiu de reduir la contaminació acústica, i van afirmar que l'empresa en qüestió tenia entre els seus accionistes l'antic ministre de Medi Ambient i Política liberal demòcrata Sulfina Barbu.

## En referència cultural

Băneasa Forest té assignada una presència central a Noaptea de Sânziene, una novel·la escrita després de 1949 per l'autor i investigador romanès Mircea Eliade. Conegut com el "bosc prohibit" a la versió anglesa del llibre, és un lloc paranormal, on el protagonista Ștefan troba escapar del sofriment del món modern. Andy Irvine ha escrit una cançó "Băneasă's Green Glade", que va gravar el 1974 amb Planxty a l'àlbum Cold Blow and the Rainy Night.
* Zoo Băneasa

## Referències

* 1 2 3 4 Monica Andrei Capatos. «Pădurea Băneasa, tăiată noaptea pe furiș» (en romanès), 12-12-2007. [Consulta: 23 maig 2020].
* 1 2 3 4 Răzvan Mihai Vintilescu, "Magnaţii români doboară pădurea Băneasa" Arxivat 16 May 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine., in Cotidianul, October 16, 2008
* ↑ Daniel C. Noel, "Extract from The Soul of Shamanism: Western Fantasies, Imagined Realities", in Andrei A. Znamenski (ed.), Shamanism: Critical Concepts in Sociology, Vol. III, Routledge, London, 2004, p.43-44. ISBN 0-415-33249-4
* ↑ Planxty – Cold Blow and the Rainy Night, Polydor 2442 130, 1974.
# Monique de Bruin

Monique de Bruin (Hoogland, Amersfoort, Província d'Utrecht, 8 de juliol de 1965) va ser una ciclista neerlandesa que va competir en ruta i en pista. Va aconseguir guanyar medalles en els campionats del món d'ambdues especialitats.

## Palmarès en ruta

* 1985
** Vencedora d'una etapa a la Volta als Països Baixos
* 1988
** 1a al Hel van het Mergelland
* 1991
** 1a a la Parel van de Veluwe
** 1a al Omloop van de Maasvallei
* 1992
** Vencedora d'una etapa als Tres dies de la Vendée

## Referències

* ↑ «Monique de Bruin» (en anglès). Procyclingstats.com. [Consulta: 30 juny 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Halti

El Halti (en finès: Haltitunturi; en sami septentrional: Háldičohkka; en suec: Haldefjäll) és una muntanya situada a la frontera entre Noruega i Finlàndia, als Alps Escandinaus. El seu punt culminant és a 1,365 m i es troba a Noruega, a la frontera entre els municipis de Nordreisa i Gáivuotna–Kåfjord, al voltant d'1 quilòmetre al nord de la frontera amb Finlàndia. El punt més alt situat al costat finlandès és a 1,324 msnm, i es tracta del punt més alt de Finlàndia. El costat finès de Halti pertany al municipi d'Enontekiö a la província de Lapònia.

## Proposta d'un canvi a la frontera

L'any 2015 es va iniciar una campanya a Noruega amb l'objectiu de moure la frontera uns 200 metres per tal de cedir el cim d'aquesta muntanya a Finlàndia, arran del centenari de la independència d'aquest país que es commemora fins a finals del 2017 i per les bones relacions bilaterals entre ambdues nacions.
Aquesta campanya sosté que a Finlàndia no hi ha formacions geològiques amb una altitud significativament elevada, i que aquest país no té una geografia amb pics. Per tant, si es dugués a terme aquesta acció solidària s'afegiria una nova característica geogràfica a Finlàndia i aquest país passaria a posseir un nou punt més elevat. No obstant això, finalment Noruega va optar per no moure la frontera, citant la definició del país a la Constitució de Noruega com a "indivisible i inalienable".

## Referències

* ↑ «Halde fjäll» (en noruec). Store norske leksikon. [Consulta: 3 novembre 2017].
* ↑ Orange, Richard «Norway launches campaign to give Finland a mountain» (en anglès). The Telegraph, 17-12-2015. ISSN: 0307-1235.
* ↑ France-Presse, Agence «Halti plan halted: Norway will not gift mountain top to neighbour Finland» (en anglès). The Guardian, 15-10-2016. ISSN: 0261-3077.

## Enllaços externs

* "Hálditšohkka, Finlàndia/Noruega" a Peakbagger
* "Halti, Noruega" a Peakbagger
# Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1992

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a la ciutat de Barcelona (Catalunya) es disputaren deu proves d'halterofília, totes elles en categoria masculina. Les proves es realitzaren el dia 26 de juliol de 1992 al Pavelló de l'Espanya Industrial.
Participeren un total de 244 halters de 69 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 52 kg | Ivan Ivanov | Lin Qisheng | Traian Cihărean |
| – 56 kg | Chun Byung-Kwan | Liu Shoubin | Luo Jianming |
| – 60 kg | Naim Süleymanoğlu | Nikolai Peixalov | He Yingqiang |
| – 67.5 kg | Israil Militosyan | Yoto Yotov | Andreas Behm |
| – 75 kg | Fedor Kassapu | Pablo Lara | Kim Myong-Nam |
| – 82.5 kg | Pirros Dimas | Krzysztof Siemion | No es concedí |
| – 90 kg | Kakhi Kakhiashvili | Serguei Syrtsov | Sergiusz Wolczaniecki |
| – 100 kg | Vikkor Tregubov | Timour Taimazov | Waldemar Malak |
| – 110 kg | Ronny Weller | Artour Akoev | Stefan Botev |
| + 110 kg | Alexander Kurlovitch | Leonid Taranenko | Manfred Nerlinger |
* ↑ L'halter de l'Equip Unificat Ibragim Samadov fou desqualificat després de llançar al terra la seva medalla i abandonar la cerimònia d'entrega d'aquestes. El Comitè Olímpic Internacional (COI) decidí no guardonar el quart classificat, el nord-coreà Chon Chol Ho, al considerar que l'ofensa realitzada per Samadov no fou feta en el context de la competició sinó que fou deguda a una falta d'esportivitat.

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Equip Unificat | 5 | 4 | 0 | 9 |
| 2 | Bulgària | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 3 | Alemanya | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 4 | Corea del Sud | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Grècia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Turquia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | R.P. de la Xina | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 8 | Polònia | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 9 | Cuba | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | Corea del Nord | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10 | Romania | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Bariogènesi

En cosmologia, la bariogènesi és un terme genèric utilitzat per a referir-se als hipotètics processos físics que podrien haver produït una asimetria entre barions i anti-barions durant els primers instants de la creació de l'univers, resultant en quantitats elevades de matèria ordinària residual en l'Univers avui dia.
Les teories de bariogènesi (sent la bariogènesi electrofeble i la bariogènesi de GUT les més importants) empren subdisciplines de la física, com la teoria quàntica de camps i la física estadística, per descriure aquests possibles mecanismes. La diferència fonamental entre les teories de bariogènesi està en la descripció que fan de les interaccions entre partícules fonamentals.
El pas següent a la bariogènesi és la nucleosíntesi primordial, que es coneix molt millor i explica la formació de nuclis atòmics lleugers.

## Densitat bariònica

La densitat bariònica de l'Univers és una mesura que representa el nombre de barions (principalment protons i neutrons) per unitat de volum. L'abundància dels elements lleugers (D, $^{3,4}$He, $^7$Li) sintetitzats durant la nucleosíntesi primordial està en funció de la proporció entre la densitat bariònica de l'Univers (W$_B$), i la densitat crítica, i de la constant de Hubble normalitzada, h=H$_0$/100hms$^{-1}$Mpc$^{-1}$.

## Referències

* ↑ Liddle, A. An Introduction to Modern Cosmology. (en anglès). 3a edició. Wiley, 2015. ISBN 978-1-118-69027-7. OCLC 905985679.
* ↑ Riotto, A. «Theories of Baryogenesis» (en anglès). Summer School in High Energy Physics and Cosmology, 1998.
* ↑ «What is the Universe Made Of?» (en anglès). NASA. [Consulta: 20 desembre 2014].
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1963

Els vint-i-tresens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1963 es van concedir el 31 de gener de 1964 a Madrid. En aquesta edició els premis econòmics foren per 5 pel·lícules i 875.000 pessetes, i un total de 265.000 pessetes als premis al millor director, guió, actor i actriu principal, actor i actriu secundaris, fotografia, decorats i música. Es va atorgar premis als curtmetratges Don Aire de España, Tierra de España i Manolete, un torero para la historia.

## Guardonats de 1963

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| Premi especial | 250.000 pts | Piedra de toque | Julio Buchs García |
| 1r premi | 250.000 pts | La verbena de la Paloma | José Luis Sáenz de Heredia |
| 2n premi | 150.000 pts | Los Tarantos | Francesc Rovira Beleta |
| 3r premi | 125.000 pts | El sabor de la venganza | Joaquín Romero Marchent |
| 4t premi | 100.000 pts | Del rosa al amarillo | Manuel Summers |
| Millor director | 45.000 pts | José Antonio Nieves Conde | El diablo también llora |
| Millor guió | 45.000 pts | Manuel Summers | Del rosa al amarillo |
| Millor actriu | 30.000 pts | Emma Penella | El verdugo |
| Millor actor | 30.000 pts | Antonio Casas | Nunca pasa nada |
| Millor actriu principal | 25.000 pts | Carmen Amaya | Los Tarantos |
| Millor actor principal | 25.000 pts | Roberto Camardiel | Isidro el labrador |
| Millor actriu secundària | 20.000 pts | Enriqueta Carballeira | El buen amor La frontera de Dios |
| Millor actor secundari | 20.000 pts | Antonio Vico | pel conjunt de la seva obra |
| Millor fotografia | 25.000 pts | Manuel Hernández Sanjuán | Piedra de toque |
| Millors decorats | 20.000 pts | Sigfrido Burmann | conjunt de la seva tasca |
| Millors música | 20.000 pts | Regino Sainz de la Maza | La frontera de Dios |

## Referències

* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 162-166
* ↑ Los premios sindicales cinematográficos de 1963, ABC, 1 de febrer de 1964

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1963
* Fotogramas de Plata 1963
* 8a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Desintegració del protó

En física de partícules, la desintegració de protons és una forma teòrica de desintegració radioactiva d'un protó.
Segons la teoria, el protó es desintegra en partícules subatòmiques, usualment un pió neutre i un positró. Fins al moment, la desintegració de protons no ha estat observada, ni hi ha evidència que existeixi.
En el model estàndard, els protons (un tipus de barió), són teòricament estables a causa del fet que el nombre bariònic es conserva aproximadament. Això significa que no es desintegra donant origen a altres partícules, perquè el protó és el barió més petit (i, per tant, menys energètic).
Algunes teories del camp unificat basades en el model estàndard trenquen explícitament la simetria del nombre bariònic permetent que el protó decaigui en nous bosons x.

## Bariogènesi

Un dels problemes excepcionals als quals intenta buscar una explicació la física moderna és l'excessiu predomini de matèria respecte a l'antimatèria en l'univers. L'univers, en conjunt, té una densitat de nombre bariònic diferent de zero.
Atès que s'assumeix en cosmologia que les partícules que veiem es van crear utilitzant la mateixa física que mesurem avui, s'esperava normalment que el nombre bariònic total fos zero, ja que la matèria i antimatèria s'haurien d'haver creat en quantitats estrictament iguals. Això va produir que es proposessin diversos mecanismes que trenquen la simetria sota certes condicions a favor de la creació de matèria (respecte a l'antimatèria). Aquest desequilibri hauria estat excepcionalment petit, de l'ordre d'1 a 10$^{10}$ (10 mil milions) durant el primer segon després del big-bang. Però, després que la majoria de la matèria i antimatèria es varen aniquilar recíprocament, va quedar un excedent de matèria bariònic en l'univers actual, juntament amb un nombre major de bosons.

## Vegeu també

* B - L (nombre bariònic menys nombre leptons)
* Teoria de la gran unificació
# Núria Florensa i Peralta

Núria Florensa i Peralta (Lleida) és una actriu i directora de teatre catalana. Com a directora teatral ha estrenat diverses obres al Teatre Gaudí Barcelona i al Teatre Tantarantana com Solstici, Ximpanzé, Ferides, Bilderberg o Tonta.
El 2019 va participar al laboratori de creació «As punk as possible» a la Sala Beckett, dirigit per Míriam Escurriola. Va protagonitzar les pel·lícules C'est toi, dirigida per Roser Teixidó i Jaume Farga, i Anne de Marta Viña. Pel que fa a la televisió ha participat en diverses sèries de TV3 com Cites, Com si fos ahir, La Riera o Nit i dia.

## Referències

* ↑ «Miriam Tortosa, Núria Florensa i Raül Tortosa». RTVE, 31-01-2023. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Vicente, Eduardo de. «Les seqüeles familiars de la Guerra Civil». El Periódico, 03-03-2021. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Osan, Oriol. «El club dels milhomes». Núvol, 19-01-2021. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Figueras, Martí. «La ‘Tonta’ que creem». Núvol, 18-03-2021. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ «Núria Florensa». CCCB. [Consulta: 15 febrer 2024].
# Segment B

Classificació dels automòbils :
| subclasse de | automòbil |
| sèrie | Classificació dels automòbils |
El segment B és un segment d'automòbils que s'ubica entre els segments A i C. Generalment es tracta de vehicles que tenen espai per a quatre adults i un nen.
Tot i que dues dècades enrere els automòbils del segment B mesuraven uns 3,75 m de llarg, actualment aquests vehicles ronden els 4,00 m en carrosseria hatchback, monovolum o tot terreny, i 4,25 m en el cas de carrosseries sedan i familiar. Els motors són gairebé sempre de quatre cilindres, i les seves cilindrades solen abastar de 1.0 a 2.0 litres.
Segons el tipus d'automòbil, un automòbil pot estar en algun subsegment. Un automòbil de turisme del segment B es denomina "polivalent", "utilitari, compacte petit" o "subcompacte"; un monovolum d'aquesta mida és un "minimonovolum", i un tot terreny del segment es diu "mini tot terreny".
Entre els models d'aquest segment hi ha: SEAT Ibiza, SEAT Arona, Audi A1, Ford Fiesta i Ford Puma, entre d'altres.
# Montserrat Capdevila i Tatché

Montserrat Capdevila i Tatché (Sabadell, Vallès Occidental, 1966) és una política catalana, que ha estat tinenta d'alcalde de l'Ajuntament de Sabadell (1999-2013) i diputada al Parlament de Catalunya (2006-2015) en la VIII, IX i X legislatures.

## Biografia

Llicenciada en filosofia i lletres per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), especialitat en filologia catalana. Ha fet un postgrau de correcció en llengua catalana a la UAB i un curs de funció gerencial a les administracions públiques (FGAP) a ESADE. Ha fet un postgrau en Govern Local organitzat per la Universitat de Barcelona (UB) i l'Institut de Ciències Polítiques i Socials (ICPS). Recentment Màster Executive MBA per EAE i UB. Ha estat cap de projectes de l'àrea de documentació i publicacions del Centre de Càlcul de Sabadell, SA, i professora de llengua catalana a Òmnium Cultural de Sabadell i a FIAC de Sabadell.
És sòcia i dansaire de l'Esbart Sabadell Dansaire, del qual va ser directora artística (1992-1995) i co-coreògrafa (juntament amb Tomàs Manyosa Ribatallada) del Ball de la bola de Sabadell. Sòcia d'Òmnium Cultural i del Club Natació Sabadell. Ha estat presidenta de l'organisme autònom Informàtica Ajuntament de Sabadell (IAS), de la comissió informativa d'economia i serveis interns i de la comissió de coordinació i seguiment de les TIC a l'Ajuntament de Sabadell (1999-2003), i vicepresidenta de Comunicacions Audiovisuals de Sabadell, SL (Ràdio Sabadell) i de Promoció Econòmica de Sabadell, SL (Vapor Llonch).
Presidenta del Consell del Centre de Normalització Lingüística de Sabadell (2007-2011) i vocal del Consell d'administració del CPNL (1999-2013). Ha estat tinenta d'alcalde de l'Ajuntament de Sabadell des del 1999 pel PSC-PSOE, primer al càrrec de Serveis Interns (1999-2003) i posteriorment de l'Àrea de Serveis Centrals i Promoció Econòmica. També ha estat diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2006, 2010 i 2012. No va formar part de les llistes del PSC a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015.
Des de 2016 es dedica a la docència.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VIII Legislatura p. 74
* ↑ Nueve de los diez nombres de la lista electoral del PSC de 2012 no repiten La Vanguardia, 25 de juliol de 2015

## Enllaços externs

* Montserrat Capdevila al web del Parlament de Catalunya
# Mapamundi de Domingos Teixeira

El Mapamundi de Domingos Teixeira va ser fet per aquest cartògraf portuguès el 1573, poc abans de ser súbdit de Felip II, en esdevenir aquest rei de Portugal el 1580.
Està fet i pintat a mà sobre una peça de pergamí i es conserva a la Biblioteca Nacional de França.

## Descripció

És un dels primers mapamundis complet, mostrant les rutes de les espècies, tant la portuguesa de Vasco da Gama amb les seves possessions com l'espanyola de Fernão de Magalhães (mostra la terra maguellànica encara no circumnavegada per Ramírez d'Arellano que la va batejar com a Illa de Xàtiva).
Es pot observar l'abast del meridià de Tordesillas, tant pel costat d'Amèrica (Brasil) com pel costat de les Filipines, que a dreta llei segons el mapa i segons la realitat implacable serien de Portugal. També s'hi observa al continent americà, al nord d'Àfrica, Groenlàndia, Europa de l'Est i Sibèria el senyal de la Casa Reial d'Aragó.

## Vegeu també

* Descoberta i conquesta catalana d'Amèrica
* Mapa de Cantino
* Mapa de Caverio
* Mapa de Juan de la Cosa
* Mapes de Dieppe
* Eduvigis_de_Polònia
* Hakluyt Society
* Projecció octant

## Referències

* ↑ Fitxa tècnica de la Universitat de Barcelona [Consulta: 11 maig 2012]. Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Answers-yahoo
# Sazhinita-(Ce)

La sazhinita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la dalyita. Rep el nom per Nikolai Petrovich Sazhina (1898 - 1969), professor de metal·lúrgia i pioner en la indústria russa de les terres rares. El sufix "-(Ce)" es va afegir més tard per a indicar l'element dominant de terres rares.

## Característiques

La sazhinita-(Ce) és un silicat de fórmula química Na₃CeSi₆O₁₅·2H₂O Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1973, sent publicada per primera vegada el 1974. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sazhinita-(Ce) pertany a «09.EA: Fil·losilicats, amb xarxes senzilles de tetraedres amb 4-, 5-, (6-), i 8-enllaços» juntament amb els següents minerals: cuprorivaïta, gil·lespita, effenbergerita, wesselsita, ekanita, fluorapofil·lita-(K), hidroxiapofil·lita-(K), fluorapofil·lita-(Na), magadiïta, dalyita, davanita, sazhinita-(La), okenita, nekoïta, cavansita, pentagonita, penkvilksita, tumchaïta, nabesita, ajoïta, zeravshanita, bussyita-(Ce) i plumbofil·lita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita Yubileinaya, situada al mont Karnasurt, al districte de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat descrita a les pedreres d'Aris (Khomas, Namíbia), i a dues pedreres canadenques: la pedrera Poudrette, dins el municipi regional de comtat de La Vallée-du-Richelieu, i la pedrera Demix-Varennes, al municipi regional de comtat de Lajemmerais, totes dues a Montérégie (Quebec). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Sazhinite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 gener 2020].
# Suec modern

El suec modern és el suec parlat durant l'edat moderna.
El suec modern (en suec: nysvenska) comença amb l'arribada de la impremta i la Reforma. El 1541, després d'assumir el poder, el nou monarca Gustau Vasa ordenà una traducció en suec de la Bíblia, coneguda habitualment com a Bíblia de Gustau Vasa. La traducció fou considerada tan reeixida i influent que, amb la incorporació de revisions en edicions posteriors, romangué la traducció més comuna de la Bíblia fins al 1917. Els traductors principals foren Laurentius Andreæ i els germans Laurentius i Olaus Petri.
La Bíblia de Vasa és sovint considerada un compromís raonable entre l'antic i el nou; mentre que no es corresponia amb la llengua parlada col·loquial dels seus temps, no era massa conservadora en el seu ús de formes arcaiques. Fou un pas important vers una ortografia sueca més consistent. Establí l'ús de les vocals å, ä, i ö, així com la forma ck en lloc de kk, distingint-la clarament de la Bíblia danesa, potser de manera intencional a causa de la rivalitat persistent entre ambdós països. Els tres traductors provenien del centre de Suècia, cosa que és generalment es considera com que afegí trets específics del suec central a la nova Bíblia.
Encara que pugui semblar que la traducció de la Bíblia marcà un precedent molt important per les normes ortogràfiques, de fet l'ortografia esdevingué menys consistent durant la resta del segle. No fou fins al segle xvii que es començà a discutir sobre l'ortografia, més o menys a l'època en què s'escrigueren les primeres gramàtiques. El debat sobre l'ortografia durà fins a principis del segle xix, i no fou fins a la segona meitat del segle xix que l'ortografia definí normes generalment acceptades.
Les majúscules no estaven normativitzades en aquella època. Depenia dels autors i del seu rerefons. Aquells que estaven influenciats per l'alemany posaven majúscules a tots els substantius, mentre que els altres utilitzaven menys les majúscules. Tampoc no era sempre evident quines lletres calia posar en majúscules, degut als tipus gòtics que s'utilitzaren per imprimir la Bíblia. Aquests tipus foren usats fins a mitjans del segle xviii, quan fou gradualment substituïda per uns tipus llatins (sovint antiqua).
Un dels canvis importants en la fonètica durant aquest període fou l'assimilació gradual de diferents grups consonàntics en la consonant fricativa alveolar sorda ([ʃ]) i més endavant en [ɧ]. També hi hagué una palatalització de [g] i [k] en [j] i de la friactiva [ɕ] davant les vocals anteriors. La fricativa velar [ɣ] també es transformà en l'oclusiva [g].