OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castra Hannibalis

Castra Hannibalis era una fortalesa o un port que va erigir Hanníbal al Brútium, al golf de Squillace, durant els darrers anys de la Segona Guerra Púnica, segons comenta Plini el Vell, en el punt on les dues badies, el Sinus Terinaeus (avui Golf de Santa Eufèmia) i el Sinus Scyllacinus, s'apropen més, de manera que l'istme entre elles és la part més estreta d'Itàlia. El nom del lloc mostra que Hanníbal s'hi va establir de forma més aviat permanent durant els últims anys de la guerra quan va quedar aïllat a la zona del Brútium, però no hi ha cròniques sobre les actuacions d'Hanníbal en aquell lloc durant aquesta part de la guerra.
S'ha pensat que el "castra" que anomena Titus Livi ("Castrorum portorium, quo in loco nunc oppidum est" la duana de la fortalesa on hi ha avui una ciutat) i que diu que era un port marítim sense indicar-ne el lloc, podria ser aquest Castra Hannibalis, on l'any 199 aC s'hi va establir una petita colònia romana amb 300 colons, que tenia l'objectiu de continuar la seva existència. Posteriorment va servir de port a la ciutat de Squillace, i s'hi va establir una colònia romana més considerable l'any 122 aC.
El seu nom encara apareix a la Taula de Peutinger. Més tard va desaparèixer i no se sap el seu emplaçament exacte, tot i que no podia ser molt lluny de Crotona.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Castra Hannibalis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 febrer 2021].
# Enotris

Els enotris (en grec antic Οἰνωτροί o Οἰνώτριοι) van ser els primers habitants d'Enòtria, una zona de límits indefinits que ocupava la part sud d'Itàlia en èpoques antigues. Estrabó diu que ocupaven l'àrea del Brútium i Lucània. Se'ls considera d'origen pelasg.
Els autors grecs mencionen altres tribus d'aquesta part d'Itàlia, com ara els cons, els itàlics i els morgetes, considerats de la mateixa ètnia que els enotris. Els cons i els morgetes es consideraven ells mateixos enotris i el nom d'itàlics es referia als enotris en general. Antíoc de Siracusa deia que els enotris i els itàlics eren el mateix poble. Virgili parla d'una tradició que deia que Ital, rei dels pelasgs, sículs i enotris va donar nom als itàlics. L'ús del nom d'Itàlia per a designar tot el territori va fer caure en desús el nom dels enotris, que aviat van ser desplaçats per les ètnies sabèl·liques, i pels lucans i els brucis.
Els autors antics els donaven aquest origen pelasg perquè creien que Enotre, un dels fills de Licàon, va emigrar a aquests territoris des d'Arcàdia en un període molt primerenc, donant nom al territori i els seus acompanyants van agafar també el nom d'enotris, segons Ferècides d'Atenes i Dionís d'Halicarnàs. Aristòtil diu que el costum de celebrar sissítia, uns menjars col·lectius d'homes i de joves d'un grup social o religiós, que se celebraven especialment a Creta i a Esparta, també el tenien els enotris.
Pausànias diu que l'emigració més antiga de la que es tenia coneixement era la dels enotris, i eren considerats com els primers pobladors de la península Itàlica. Esteve de Bizanci explica que els grecs del sud d'Itàlia havien reduït als enotris i als antics pelasgs a un estat de servitud semblant als peneste de Tessàlia i als ilotes de Lacònia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Oenotria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 gener 2021].
# Sisakan

Sisakan fou el nom que va portar la Siunia vers el segle i, derivat del primer senyor, Sisak o Siak. Aquest príncep, que va rebre el feu del rei d'Armènia, va donar el seu nom al país i la seva nissaga van ser els Sisakides o Siakides. Després la seva família va portar el nom de Sisakian.

## Referències

* ↑ Ōrbelyan, Stepʻanos. Stepʻannos Orbelean's History of the State of Sisakan (en anglès). Sources of the Armenian Tradition, 2012.
# Lo Diable Gros

Lo Diable Gros és una associació cultural i editorial catalana amb seu a Tarragona especialitzada en llibres sobre qüestions socials i temes polítics. El nom de l'editorial és un dels pseudònims que va fer servir l'històric anarquista Josep Llunas.

## Història

Entre els primers llibres que va publicar Lo Diable Gros, s'inclouen llibres de Roger Palà, David Fernàndez i Raimundo Viejo. El 2021 també va editar per primera vegada l'obra completa de Salvador Seguí «El Noi del Sucre».
El 2024, amb motiu de l'Any Joan Salvat-Papasseit, va publicar tres volums del poeta: l'obra poètica completa sota el títol Joan Salvat-Papasseit, Poeta amb majúscula que inclou els seus sis poemaris (Poemes en ondes hertzianes, 1919, L'irradiador del port i les gavines, 1921, Les conspiracions, 1922, La gesta dels estels, 1922, El poema de la rosa als llavis, 1923, i el pòstum Ossa Menor. Fi dels poemes d’avantguarda, 1925) més una secció de les divises publicades al setmanari L'Estat Català; Mots-propis que aplega els articles publicats a la revista Un enemic del poble; i la primera edició en català d'Humo de fábrica, en coedició amb Manifest Llibres, amb la traducció de Jordi Martí i el pròleg a Fum de fàbrica de Dolors Marín.

## Referències

* ↑ «Dijous 20 de setembre, primer volum del “Llibre Negre” a Granollers - Prendre la paraula». Vilaweb, 16-09-2018. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ García Tur, Víctor «Contra la civilització (l’actual)». El País [Madrid], 12-02-2021. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 «Primer llibre de Lo Diable Gros: “Mots incendiaris” de Roger Palà». CGT, 15-10-2012. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «L’editorial Lo Diable Gros publica, per primer cop, l’obra completa de Salvador Seguí, El Noi del Sucre», 25-08-2021. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ Lillo, Manuel. «L’actualitat desconcertant del pensament del Noi del Sucre». El Temps, 03-10-2023. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ Bertran, Maria Victòria. «Lo Diable Gros, de Tarragona, qui més llibres publica dins l’Any Salvat-Papasseit» (en castellà), 05-03-2024. [Consulta: 19 octubre 2024].
# Jamie Staff

Jamie Staff MBE (Ashford, Kent, 30 d'abril de 1973) va ser un ciclista britànic especialista en pista. Guanyador d'un or olímpic als Jocs Olímpics de Pequín, també s'ha proclamat Campió del món en Keirin i en Velocitat per equips.
Va competir en algunes proves de BMX, guanyant un campionat del món.
El 2009 va ser condecorat amb l'Orde de l'Imperi Britànic.

## Palmarès en pista

* 2002
** Campió del món en velocitat per equips (amb Chris Hoy i Craig McLean)
* 2004
** Campió del món en keirin
* 2005
** Campió del món en velocitat per equips (amb Chris Hoy i Jason Queally)
* 2007
** Campió de la Gran Bretanya en Quilòmetre
* 2008
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Pequín en Velocitat per equips (amb Chris Hoy i Jason Kenny)
* 2009
** Campió de la Gran Bretanya en velocitat per equips

### Resultats a la Copa del Món

* 2002
** 1r a Moscou, en Velocitat per equips
* 2003
** 1r a Ciutat del Cap, en Velocitat per equips
** 1r a Aguascalientes, en Quilòmetre
* 2004
** 1r a Manchester i Sydney, en Velocitat per equips
* 2006-2007
** 1r a Los Angeles, en Velocitat per equips
* 2008-2009
** 1r a Manchester i Copenhaguen, en Velocitat per equips
* 2009-2010
** 1r a Manchester, en Velocitat per equips

## Palmarès en BMX

* 1996
** Campió del món en BMX - Cruiser

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Nerina Nicotra

Nerina Nicotra (Quilmes, 31 de juliol de 1975) és una cantant i baixista argentina. És més coneguda per integrar la banda de Luis Alberto Spinetta des de 2004.
Nerina Nicotra es va exercir en un grup de tango a Los Angeles (Estats Units d'Amèrica). Va tocar a la banda de Gonzalo Aloras, al seu torn guitarrista de Fito Páez. El 2004, Javier Malosetti va deixar el seu lloc com a baixista de la banda de Luis Alberto Spinetta, i el productor musical Rafael Arcaute li va recomanar que tingués en compte a Nerina. Després de sentir-la, Spinetta li va proposar integrar el seu quartet, al costat de Sergio Verdinelli (bateria) i Claudio Cardone (teclats), en què va debutar el 16 de juliol de 2004 a Rosario.

## Discografia

* Pan, 2005 (integrant la banda de Luis Alberto Spinetta).
* Un mañana, 2008 (integrant la banda de Luis Alberto Spinetta).
* Spinetta y las Bandas Eternas, 2010 (integrant la banda de Luis Alberto Spinetta).

## Premis

* 2009: Premis Carlos Gardel al millor àlbum de l'any i al millor àlbum de rock per Una mañana.
* 2009: Nominada al Grammy Llatí en la categoria «Millor Àlbum de Rock Vocal», per Una mañana.

## Referències

* 1 2 Mazo, Mariano del «El ángel de Spinetta» (en castellà). Clarín, 29-05-2005.
# Gran Sasso

El Gran Sasso (o Gran Sasso d'Itàlia) és una serra dels Apenins.

## Descripció

Es troba a la regió dels Abruços, a la Itàlia central. El seu punt culminant és el Corno Grande, a 2912 m, alhora el cim més alt dels Apenins.
A la zona culminant de la serra es troba actualment la glacera més meridional d'Europa, una gelera de cinc hectàrees a 2700 metres d'altitud anomenada la Glacera del Calderone. Aquest honor li ve donat després de la fusió de la glacera del Veleta a Sierra Nevada (Espanya) l'estiu de 1913, fins aleshores la gelera més meridional del continent europeu.
El 22 d'agost de 2006, a la paret nord del Corno Grande, es va produir una esllavissada de grans dimensions en què es van mobilitzar entre 20.000 i 30.000 m3 de roca d'un dels promontoris que formen el cim.
L'economia de la zona està basada en la ramaderia, l'agricultura i sobretot en el turisme.

## Zones protegides

Alberga des del 1991 el Parc Nacional del Gran Sasso e Monti della Laga, de 1 500 km² d'extensió. Aquesta zona protegida comprèn el llac artificial de Campotosto, a 1.313 metres d'altitud.

## Vegeu també

* Apenins
# Sindicat Agrícola (Albatàrrec)

El Sindicat Agrícola és una obra noucentista d'Albatàrrec (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que correspon estructuralment a una sola nau, tot i que l'interior ha estat objecte de diferents remodelacions. La façana principal és de maó i fa un joc de línies horitzontals i arcs esglalonats; la façana està rematada en forma triangular i resseguit per una motllura que imita un entaulament clàssic.

## Referències

* ↑ «Sindicat Agrícola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Sindicat Agrícola». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
# Luis Argentino Palau

Luis Argentino Palau (11 de setembre de 1896 – 8 de febrer de 1971) fou un jugador d'escacs argentí Va assolir el títol de Mestre Internacional (MI) el 1965.

## Resultats destacats en competició
### Torneigs internacionals

El 1921/22, va empatar als llocs 10è-12è a Montevideo (campió: Roberto Grau). El 1925, va guanyar a Montevideo, superant Damián Reca. El 1928, fou 2n, rere Grau, al I torneig internacional de Mar del Plata. El 1934/35, va empatar al tercer-quart lloc a Buenos Aires (campió: Luis Piazzini). El 1939 fou un dels participants argentins al Torneig del Círculo de Ajedrez, organitzat immediatament després de la VIII Olimpíada i on hi jugaren molts dels jugadors europeus que havien decidit quedar-se a viure a l'Argentina en esclatar la II Guerra Mundial.

### Olimpíades d'escacs

Palau va defensar l'Argentina en tres Olimpíades d'escacs. A l'Olimpíada de París de 1924 la competició era individual. Quedà primer al grup de qualificació número 9, i quedà posteriorment en 7è lloc al Campionat del Món amateur (el campió fou Hermanis Matisons). Palau va obtenir una medalla de bronze per la seva condició de finalista d'aquest campionat.
Taula de participacions en olimpíades :
| Any | Olimpíada | Ciutat | Tauler | Guanyades | Perdudes | Taules | Punts | % | Class.Equip |
| 1924 | I Olimpíada d'escacs no oficial | París | 3r | 5 | 4 | 4 | 7 | 53,8% | 4t (de 18) |
| 1927 | I Olimpíada d'escacs | Londres | 4t | 7 | 4 | 4 | 9 | 60,0% | 12è (de 16) |
| 1928 | II Olimpíada d'escacs | La Haia | 3r | 9 | 2 | 5 | 10 | 62,5% | 8è (de 17) |

## Referències

* 1 2 Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 317. ISBN 0-7864-2353-6. (anglès)
* ↑ Taula del torneig a BrasilBase [Consulta 09 desembre 2009]
* ↑ Taula de participants i resultats del torneig Arxivat 2009-01-04 a Wayback Machine. de Buenos Aires (Círculo de Ajedrez) 1939, per Roger Paige (anglès)
* ↑ «Base de dades de competicions per equips d'escacs» (en anglès). OlimpBase. [Consulta: 3 octubre 2010].
* ↑ La competició era individual, tot i que els jugadors sumaven els seus punts per a la classificació per equips. L'Argentina quedà en 4a. posició, empatada amb Letònia.
* ↑ Olimpbase:: Classificació per equips a París 1924
* ↑ Olimpbase:: Equip argentí a Londres 1927
* ↑ Olimpbase:: Equip argentí a L'Haia 1928

## Enllaços externs

* «Biografia de Luis A. Palau» (en anglès). Arxivat de l'original el 12 de febrer 2008. [Consulta: 26 novembre 2009].
# Marcel-Frédéric Lubin-Lebrère

Marcel-Frédéric Lubin-Lebrère (Agen, 21 de juliol de 1891 - Tolosa, 7 de juliol de 1972) va ser un jugador de rugbi a 15 francès que va competir durant les dècades de 1910 i 1920. També destacà com a tirador d'esgrima.
El 1924 va ser seleccionat per jugar amb la selecció de França de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de París, on guanyà la medalla de plata. Va disputar 15 partits amb la selecció nacional.
A nivell de clubs va jugar al US Montalbanaise (abans del 1913) i Stade Toulousain (1913-25). Va guanyar la lliga francesa de 1922, 1923 i 1924. Una vegada retirat va exercir d'entrenador.
Fou ferit greument durant la Primera Guerra Mundial, cosa que li va fer perdre un ull.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Marcel-Frédéric Lubin-Lebrère». [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ Garcia, Henri. La Fabuleuse histoire du rugby. París: Ed. de la Martinière, 1996, p. 201. ISBN 2-7324-2260-6.
# Paula Ramírez Ibáñez

Paula Ramírez Ibáñez (Barcelona, 23 d'abril de 1996) és una esportista catalana que competeix en natació sincronitzada.
Va guanyar dues medalles en el Campionat Mundial de Natació, en els anys 2019 i 2022, i quatre medalles en el Campionat Europeu de Natació entre els anys 2016 i 2021. En els Jocs Europeus de Cracòvia 2023 va aconseguir dues medalles d'or.
Va competir als Jocs Olímpics de Tòquio 2020 on van obtenir el diploma olímpic en acabar setenes.

## Referències

* ↑ «Info y Contacto» (en castellà). Paula Ramírez. [Consulta: 9 juliol 2023].
* 1 2 «Paula Ramírez» (en anglès). Olympedia. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Paula RAMIREZ IBAÑEZ» (en anglès). World Aquatics. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Paula Ramirez» (en anglès). TheSports.org. [Consulta: 9 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Lloc oficial (castellà)
# René Lasserre

Félix Lasserre, més conegut com a René Lasserre (francès: Félix Lasserre) (Baiona, 9 d'octubre de 1895 - Saint-Avold, 19 d'agost de 1965), va ser un jugador de rugbi a 15 francès que va competir entre la dècada de 1910 i la de 1920.
El 1924 va ser seleccionat per jugar amb la selecció de França de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de París, on guanyà la medalla de plata. Va disputar 15 partits amb la selecció nacional.
A nivell de clubs va jugar al Stade Bayonnais (fins al 1911), l'Anglet (1911-12), Aviron Bayonnais (1912-21), FC Grenoble (1923-26) i US Cognacaise (1921-23 i 1926-30). Va guanyar la lliga francesa de 1913.
Posteriorment va exercir d'entrenador a Cognac. Durant la Primera Guerra Mundial va servir de pilot. Durant l'ocupació de la Segona Guerra Mundial va ser alcalde d'Houlette.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – René Lasserre». [Consulta: 30 agost 2021].
# Béla Zsitnik

Béla Zsitnik (Győr, 17 de desembre de 1924 - Budapest, 12 de gener de 2019) fou un remer hongarès que va competir durant les dècades de 1940 i 1950 i que va disputar tres edicions dels Jocs Olímpics. Era el pare del també remer Béla Zsitnik Jr..
El 1948, als Jocs de Londres, fent equip amb Antal Szendey i Róbert Zimonyi, guanyà la medalla de bronze en la prova de dos amb timoner del programa de rem. El 1952, als Jocs de Hèlsinki, i el 1960, als Jocs de Roma, quedà eliminat en sèries en la prova que disputà del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Béla Zsitnik Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 30 juliol 2019].
* ↑ Zsitnik Béla is elment! (hongarès)
# Cal Strong

Cal Strong (Jacksonville, 12 d'agost de 1907 - Carmichael, 27 de gener de 2001) va ser un waterpolista estatunidenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze en la competició de waterpolo. El 1985 fou incorporat al US Water Polo Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Cal Strong Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 8 novembre 2018].
# Diogenesia

Diogenesia és un gènere de plantes fanerògames que pertanyen a la família de les ericàcies (Ericaceae).

## Descripció

El gènere Diogenesia són arbustos o arbres petits. Les flors en raïms, pedicels llargs i prims. El calze és continu amb el pedicel, cupuliforme a la base i truncat a l'àpex, 5 lòbuls; corol·la, urceolada, acampanulada, blanca, amb 5 lòbuls reflexos. Conté 10 estams, igual de llarg que el tub de la corol·la, amb filaments curts, túbuls igual de llarg que les teques. L'ovari és ínfer, 5 carpels, 5 loculars. Baia.

## Distribució

La seva distribució nativa és l'oest d'Amèrica del Sud fins a Veneçuela.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Hermann Otto Sleumer i publicat a Notizblatt des Botanischen Gartens und Museums zu Berlin-Dahlem 12(112): 121, a l'any 1934. L'espècie tipus és: Diogenesia octandra.

## Espècies acceptades

Comprèn 14 espècies descrites del gènere Diogenesia acceptades fins al juny de 2024, ordenades alfabèticament. Per a cadascuna s'indica el nom binomial seguit de l'autor, abreujat segons les convencions i usos.
* Diogenesia alstoniana Sleumer
* Diogenesia amplectens (Sleumer) Sleumer
* Diogenesia andina (A.C.Sm.) Sleumer
* Diogenesia antioquiensis Luteyn Actual.
* Diogenesia boliviana (Britton) Sleumer
* Diogenesia caudata (Sleumer) Sleumer
* Diogenesia floribunda (A.C.Sm.) Sleumer
* Diogenesia gracilipes (A.C.Sm.) Sleumer
* Diogenesia laxa (A.C.Sm.) Sleumer
* Diogenesia octandra Sleumer Notizbl.
* Diogenesia oligantha (A.C.Sm.) Sleumer
* Diogenesia racemosa (Herzog) Sleumer
* Diogenesia tetrandra (A.C.Sm.) Sleumer
* Diogenesia vargasiana Sleumer

## Referències

* ↑ «4. Diogenesia Sleumer» (en castellà). Árboles y arbustos de los Andes del Ecuador. [Consulta: 24 octubre 2024].
* ↑ «Distribution in Diogenesia» (en anglès). Roya botanic Garden Kew |Plants of the World Online. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Diogenesia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 24 octubre 2024].
* ↑ «Species in Diogenesia» (en anglès). WFO Plant List |Snapshots of the taxonomy. [Consulta: 24 octubre 2024].
# Carl Gustaf Lewenhaupt

Carl Gustaf Moritz Thure Lewenhaupt (Örebro, 7 de gener de 1884 – Estocolm, 11 de maig de 1935) va ser un militar i genet suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del salts d'obstacles individual, amb el cavall Mon Coeur, del programa d'hípica. Quatre anys més tard, als Jocs de París, disputà dues proves del programa d'hípica. Guanyà la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips, mentre en la prova individual abandonà.
Lewenhaupt procedia d'una família noble, car el seu pare era el comte Carl-Johan Lewenhaupt. El 1904 aconseguí el grau de segon tinent al regiment de dragons reial i va ser ascendit a tinent el 1906. Després de completar els seus estudis al Col·legi de Defensa Nacional entre 1909 i 1911 i a l'Escola d'Equitació Francesa a Saumur, va servir durant un curt període a l'exèrcit belga el 1913. Va servir a l'Estat Major entre 1912 i 1914 i de 1916 a 1922, aconseguint el rang de capità el 1917. Posteriorment va dirigir la policia ferroviària sueca i fou membre fundador del Brunkeberg Club, una associació nacionalista sueca.

## Referències

* 1 2 «Carl Gustaf Lewenhaupt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2012. [Consulta: 25 octubre 2017].
* ↑ Carl-Gustaf Lewenhaupt. Comitè Olímpic Suec
# Cees ten Cate

Caesar Herman "Cees" ten Cate (Ngawi, Índies Orientals Neerlandeses, 20 d'agost de 1890 - Amsterdam, 9 de juny de 1972) va ser un futbolista neerlandès que va competir a començament del segle xx. Jugà com a davanter i en el seu palmarès destaca la medalla de bronze en la competició de futbol dels Jocs Olímpics d'Estocolm, el 1912.
Pel que fa a clubs, jugà al HFC entre 1908 i 1913, amb una pausa el 1910-1911, quan ho feu a l'A.V.V. Volharding. A la selecció nacional jugà un total de 3 partits, en què marcà un gol. Debutà contra Suècia el juny de 1912 i disputà el seu darrer partit contra Dinamarca el juliol del mateix any.

## Referències

* ↑ «Cees ten Cate Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-15. [Consulta: 26 març 2017].
* ↑ Perfil a Perfil su voetbalstats.nl
* ↑ Caesar Herman 'Cees' ten Cate a EU-Football.info
# Charles Ackerly

Charles Edwin "Charley" Ackerly (Cuba, Nova York, 3 de gener de 1898 - Clearwater, Florida, 16 d'agost de 1982) va ser un lluitador estatunidenc, especialista en lluita lliure, que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en la competició del pes ploma del programa de lluita lliure.

## Referències

* ↑ «Charles Ackerly Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 23 agost 2017].
# Árpád Élő

Árpád Emrick (Imre) Élő (Egyházaskesző, Hongria, 25 d'agost de 1903 - Brookfield (Wisconsin), Estats Units, 5 de novembre de 1992), fou un científic i jugador d'escacs estatunidenc.

## Biografia

Els seus pares eren grangers d'origen hongarès, que van emigrar als Estats Units el 1913 i es van establir a la ciutat de Cleveland (Ohio), la qual cosa li va permetre estudiar física a la Universitat de Chicago i posteriorment impartir-la en una universitat de Milwaukee (1926) i posteriorment a la universitat de Marquette, Wisconsin.
Tot i que els escacs no eren per a ell més que una afició entre d'altres, Árpád Élő va ser un fort jugador. A la dècada dels 1930 era el millor jugador de Milwaukee, una de les ciutats punteres en escacs dels Estats Units. Va guanyar el campionat de Wisconsin vuit cops, i va aconseguir empatar contra Reuben Fine, un dels millors jugadors del món, després de repetir una mateixa posició tres vegades. També va presidir la Federació d'Escacs dels Estats Units.

## Sistema de puntuació Elo

És més conegut per haver desenvolupat un sistema d'estimació de l'habilitat dels jugadors d'escacs, el sistema de puntuació Elo. Aquest sistema s'ha aplicat també a altres jocs d'habilitat, com el go.
El sistema original d'avaluació dels jugadors d'escacs fou creat el 1950 per Kenneth Harkness, de la Federació Nord-Americana d'Escacs. Cap al 1960, i fent servir les dades del sistema d'avaluació de Harkness, Elo va desenvolupar la seva pròpia fórmula, amb una millor base estadística, millorant el sistema de Harkness. El nou mètode ideat per Elo va ser ràpidament acceptat als Estats Units, i el 1970, la FIDE el va adoptar com a sistema de puntuació universal.

## Referències

* ↑ Chessbase:: Reportatge sobre Árpád Elo i el sistema Elo de puntuació [Consulta 01 desembre 2009]
* ↑ Andrew Soltis, "What's Your Elo?", Chess Life, July 1993, p. 19. (anglès)

## Bibliografia

* (anglès) The Rating of Chessplayers, Past and Present (1978), Arco. ISBN 0-668-04721-6
# Charles Frédéric Petit

Charles Frédéric Petit (Carnières, Nord, 6 de maig de 1857 - Caudry, Nord, 19 de febrer de 1947) va ser un tirador amb arc francès, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on participà en dues proves del programa de tir amb arc. En ambdues guanyà la medalla de bronze, en Au Cordon Doré 33 metres i Au Chapelet 33 metres.

## Referències

* ↑ «Frédèric Petit Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2012. [Consulta: 29 setembre 2015].