OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Messier 48

Messier 48 (M48 o NGC 2548) és un cúmul obert situat dins la constel·lació de l'Hidra. Va ser descobert per Charles Messier el 1771; però igual que amb l'M47 que va observar durant la mateixa nit, va cometre un error de càlcul i l'objecte no es va poder trobar fins al 1959. Va ser, per tant, redescobert independentment per Johann Elert Bode sobre el 1782, i després per Caroline Herschel el 1783. Aquesta última descoberta va ser publicada el 1786 per William Herschel.

## Característiques

M48 conté al voltant de 80 estrelles en un volum de 23 anys llum, amb un diàmetre aparent total de 54 minuts d'arc. Està situat aproximadament a 1.500 anys llum del sistema solar, i la seva edat estimada és de 300 milions d'anys.

## Observació

M48 es troba en una zona del cel privada d'estrelles i d'objectes rellevants, està situada en la frontera entre la constel·lació d'Hidra, a la qual pertany, i la de l'Unicorn. En bones condicions atmosfèriques M48 és visible a ull nu i amb un telescopi petit es poden arribar a resoldre fins a una cinquatena d'estrelles.

## Referències

* ↑ «Charles Messier's Catalog of Nebulae and Star Clusters». [Consulta: 17 març 2017].
* 1 2 «Messier 48». [Consulta: 20 març 2017].
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical parameters of Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 18-07-2005, pàg. 1163–1173. DOI: 10.1051/0004-6361:20042523.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 5 6 Stefano Bertone «Gaia Data Release 2. Observational Hertzsprung-Russell diagrams» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832843.
* 1 2 Marcelo Assafin «Proper motions of the optically visible open clusters based on the UCAC4 catalog» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2014, pàg. 79–79. DOI: 10.1051/0004-6361/201323226.
* ↑ Andrea Kunder «A RAVE investigation on Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 4-2017, pàg. 106–106. DOI: 10.1051/0004-6361/201630012.
* 1 2 «The orbits of open clusters in the Galaxy» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 11-11-2009, pàg. 2146–2164. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.15416.X.
* ↑ Martin Netopil «On the metallicity of open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201526370.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)
# Mariko Okamoto

Mariko Okamoto (japonès: 岡本真理子) (Osaka, 28 de desembre de 1951) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, guanyà la medalla d'or en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de voleibol de 1974.

## Referències

* ↑ «Mariko Okamoto Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 27 juliol 2019].
# Arusha-chini

El rusa, rusha, també conegut com a arusha-chini, o simplement arusha, és una de les llengües bantus de Tanzània parlada pel poble chaga. És parlada a l'àrea Chaga de la regió de Kilimanjaro, i forma un continu dialectal amb altres llengües chaga.

## Referències

* ↑ Jouni Filip Maho, 2009. New Updated Guthrie List Online
* ↑ Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin, eds. (2017). "Arusha". Glottolog 3.0. Jena, Alemanya: Max Planck Institute for the Science of Human History.
# Chu Ci

Chu Ci és el nom d'una antologia de poesia xinesa compilada el segle iii aC, tradicionalment atribuïda a Qu Yuan. A diferència d'altres compilacions primerenques, alterna tant mètriques com origen geogràfic dels poemes (64 en total). El títol ve de l'Estat de Chu d'on prové el corpus principal.

## Contingut

L'antologia es divideix en disset seccions, tot i que aquesta estructura no estava en els documents originals, sinó que va ser obra de l'estudiós Wang Yi. Wang va reordenar i polir les composicions, les quals havien esdevingut molt populars. El poema d'obertura és Li Sao, escrit per Qu Yuan, que marca el to melangiós general de tot el recull i aborda tant aspectes biogràfics i polítics com continguts mitològics. Posteriorment segueix la secció anomenada Jiu Ge, amb onze poemes centrats en el xamanisme de la regió. Li segueixen una sèrie de preguntes metafísiques en forma de preguntes retòriques en vers. El següent capítol és Jiu Zhang, on es reprèn el tema inicial i es narra la caiguda de l'estat de Chu i la decadència en altres àmbits que s'hi relacionen metafòricament.
La segona part inclou diversos poemes on es narren mites, viatges astrals i visions. Com a contrapunt, li segueixen més laments i elegies, fortament influïdes pel taoisme. En algunes d'elles els autors mostren penediment per una vida allunyada de la moral desitjada. Petits poemes anomenats luan serveixen de divisió entre les diferents seccions d'aquesta segona part.

## Referències

* ↑ David Hawkes (1985). The Songs of the South: An Anthology of Ancient Chinese Poems by Qu Yuan and Other Poets. Penguin Books. ISBN 0-14-044375-4.
# Concertino per a violoncel (Prokófiev)

El Concertino per a violoncel en sol menor, op. 132, de Serguei Prokófiev va quedar incomplet a la mort del compositor el 1953. La van completar Mstislav Rostropóvitx i Dmitri Kabalevski.

## Història

Prokófiev havia quedat impressionat per Mstislav Rostropóvitx, després de treballar amb ell per al seu Concert simfònic, de manera que es va comprometre a escriure-li una sèrie d'altres peces per a violoncel. El Concertino per a violoncel era una peça destinada a ser de caràcter lleuger.
La mort de Prokófiev el 1953 va deixar l'obra inacabada, el final en particular. No obstant això, el compositor havia indicat a Rostropóvitx quines eren les seves intencions, de manera que es va comprometre a completar-la. Dmitri Kabalevski va orquestrar la peça.

## Moviments

El concertino té una durada aproximada de 19 minuts.
* Andante mosso
* Andant
* Allegretto

## Fonts

* Notes de Liner d'Andrew Huth a l'enregistrament de la DG del violoncel Concertino
# Florian Jenni

Florian Jenni (Oberwil-Lieli, 24 de març de 1980), és un jugador d'escacs suís, que té el títol de Gran Mestre des de 2003.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'agost dee 2019, hi tenia un Elo de 2456 punts, cosa que en feia el jugador número 8 (en actiu) de Suïssa. El seu màxim Elo va ser de 2550 punts, a la llista d'abril de 2008 (posició 382 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Jenni va aprendre a jugar als escacs als cinc anys. Va estudiar economia i toca el piano en el seu temps lliure. El 2002 va guanyar el torneig de Lenk. El 2003, va guanyar el Campionat de Suïssa, celebrat a Silvaplana. El 2005, va guanyar a Winterthur. El 2006 va guanyar novament el campionat suís, a Lenzerheide.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Florian Jenni» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 26 agost 2010].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Suïssa"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Florian Jenni «benoni.de». Arxivat de l'original el 2014-04-29. [Consulta: 25 agost 2010]. (alemany)

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Florian Jenni a «chessmetrics.com». [Consulta: 25 agost 2010]. (anglès)
# Messier 55

Messier 55 (M55 o NGC 6809) és un cúmul globular en la constel·lació Sagitari. Va ser descobert per Nicolas-Louis de Lacaille en 1751 i catalogat per Charles Messier en 1778.
M55 està format per prop de 100,000 estrelles; es troba només a 17,300 anys llum de distància de la Terra. La seva extensió s'estima en prop de 110 anys llum. Només s'han descobert una mitja dotzena d'estrelles variables i és considerat un dels cúmuls globulars més propers a la Terra

## Observació

M55 es troba en una zona pobra d'objectes rellevants; l'estrella més important més propera és ζ Sagittarii tot i que es troba a 7º a l'oest. És possible l'observació del cúmul amb instruments molt modestos.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)

## Referències

* 1 2 3 «Messier 55». [Consulta: 30 agost 2017].
* ↑ Lee Spitler «Uniting old stellar systems: from globular clusters to giant ellipticals» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2008, pàg. 1924–1936. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2008.13739.X.
* 1 2 3 4 William E. Harris «A catalog of parameters for globular clusters in the Milky Way» (en anglès). Astronomical Journal, 1996, pàg. 1487. DOI: 10.1086/118116.
* 1 2 Ralf-Dieter Scholz «Global survey of star clusters in the Milky Way» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 10-2013, pàg. 53–53. DOI: 10.1051/0004-6361/201322302.
* 1 2 «The ACS survey of galactic globular clusters. X. New determinations of centers for 65 clusters» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 09-11-2010, pàg. 1830–1837. DOI: 10.1088/0004-6256/140/6/1830.
* ↑ Beth Willman «"Galaxy," defined». Astronomical Journal, 2012, pàg. 76. DOI: 10.1088/0004-6256/144/3/76.
# Nanocynodon seductus

Nanocynodon seductus és una espècie de cinodont extint de la família dels trinaxodòntids que visqué durant el Permià mitjà en allò que avui en dia és Rússia. Té les dents postcanines el·lipsoides i amb un major grau de compressió lateral en comparació amb els procinosúquids i l'espècie Dvinia prima, però també presenta cúspides cingulars al marge lingual. És conegut a partir d'un maxil·lar inferior amb tres alvèols de les incisives.

## Referències

* ↑ Entrada «Nanocynodon seductus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Botha-Brink i Abdala, 2008, p. 3.
* ↑ Botha-Brink i Abdala, 2008, p. 4.

## Bibliografia

* Botha-Brink, J.; Abdala, F. «A new cynodont record from the Tropidostoma Assemblage Zone of the Beaufort Group: implications for the early evolution of cynodonts in South Africa» (en anglès). Palaeontologica Africana, 43, 2008, pàg. 1-6.
# Marita Katuixeva

Marita Viktorovna Katuixeva (en rus Марита Викторовна Катушева; 19 d'abril de 1938 - Moscou, 21 de gener de 1992) va ser una jugadora de voleibol soviètica que va competir entre 1959 i 1971.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de voleibol de 1962, i una d'or al Campionat d'Europa de 1963.
A nivell de clubs jugà al Dynamo de Moscou entre 1959 i 1971. Durant aquests anys guanyà 4 edicions de la lliga soviètica (1960, 1962, 1970 i 1971) i 7 de la Copa d'Europa de voleibol.

## Referències

* ↑ «Marita Katusheva Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ «Women Volleyball IV World Championship 1962 Moscow (URS) 13-25.10 Winner Japan». [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ European Volleyball Championship Results: Since 1948
# Cigne cantaire

El cigne cantaire o cinyo (Cygnus cygnus) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids que fa uns 140-160 cm de llargada. A diferència del cigne mut, té el bec groc amb la punta negre.

## Hàbitat

Cria al nord d'Europa i a l'hivern sol trobar-se al centre d'Europa. Als Països Catalans, hi pot tenir una presència esporàdica a l'hivern.

## Referències

* ↑ Cigne cantaire al Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya https://www.sioc.cat/fitxa/CYGCYG
* ↑ Sanna i Useri, Josep. Diccionari català de l'Alguer. L'Alguer/Barcelona: Fundació del II Congrés de la Llengua Catalana i Editorial Regina, 1988, p. 202. ISBN 84-7129-391-9.
* 1 2 Estrada, Joan; Jutglar, Francesc; Llobet, Toni. Ocells de Catalunya, País Valencià i Balears : Inclou també Catalunya Nord, Franja de Ponent i Andorra. Barcelona: Lynx, març de 2010, pàgs. 18-19. ISBN 978-84-96553-54-5.
# Marius i Jeanette

Marius et Jeannette és una pel·lícula francesa de 1997 dirigida per Robert Guédiguian. Ha estat subtitulada en català amb el títol de Marius i Jeanette.
Va guanyar el premi Louis-Delluc i el César a la millor actriu, alhora que fou nominada al Céar a la millor pel·lícula, millor director, millor actriu secundària, millor actriu i millor guió. Fou projectada a la secció Un Certain Regard del 50è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Marius i Jeannette viuen al mateix complex d'apartaments de classe treballadora a Marsella, a prop dels seus veïns. El coix Marius és un vigilant de seguretat en una obra de ciment abandonada i, com que l'empresa no ha funcionat i la planta serà enderrocada aviat, hi viu com ocupa per estalviar diners. Jeannette és una mare soltera que cria els seus dos fills amb el seu únic sou de caixera de supermercat. Es troben quan Jeannette intenta robar dues llaunes de pintura del solar de ciment, i Marius la descobreix i intenta perseguir-la. L'endemà, Marius apareix a la porta per demanar disculpes i li porta les dues llaunes de pintura. Aviat es desenvolupa una relació entre ells, però com que tots dos han estat ferits per les dificultats matrimonials i de la vida en general, són renuents a comprometre's. No ajuda que les nocions de fantasia romàntica de Jeannette siguin diferents de les idees pràctiques de Marius. Els dos han d'aprendre a estimar de nou per tal que la seva relació funcioni.

## Repartiment

* Ariane Ascaride - Jeannette
* Gérard Meylan - Marius
* Pascale Roberts - Caroline
* Jacques Boudet - Justin
* Frédérique Bonnal - Monique
* Jean-Pierre Darroussin - Dédé
* Laetitia Pesenti - Magali, filla de Jeannette
* Pierre Banderet - Monsieur Ebrard

## Premis i nominacions

* Premis Butaca
** Nominada: millor direcció artística
* Premis César
** Guanyadora: Millor actriu principal (Ariane Ascaride)
** Nominada: Millor director (Robert Guédiguian)
** Nominada: Millor pel·lícula
** Nominada: Millor actor secundari (Jean-Pierre Darroussin)
** Nominada: Millor actriu secundària (Pascale Roberts)
** Nominada: Millor guió (Robert Guédiguian i Jean-Louis Milesi)
** Nominada: Millor promesa femenina (Laetitia Pesenti)
* Premis Goya
** Nominada: Millor pel·lícula europea
* Premis Lumières
** Guanyadora: Millor pel·lícula
* Premis Sant Jordi de Cinematografia
** Guanyadora: Millor pel·lícula estrangera (Ariane Ascaride)
* Guanyadora: Premi Louis Delluc

## Referències

* ↑ «Marius i Jeanette». goitaquefanara.cat. Fundació .cat. [Consulta: 6 novembre 2024].
* ↑ A Film and its Era: Marius and Jeannette (Robert Guédiguian), euroarts.com
* ↑ «Festival de Cannes: Marius and Jeannette». festival-cannes.com. [Consulta: 27 setembre 2009].
* ↑ Marius y Jeannette a Fotogramas
* ↑ 'Marius et Jeannette' mejor película francesa del año, El País, 23 de desembre de 1007
* ↑ Marius y Jeannette al web des Goya
# Messier 62

Messier 62 (M62 o NGC 6266) és un cúmul globular en la constel·lació del Serpentari. Va ser descobert per Charles Messier el 1771, encara que la seva posició exacta va ser establerta el 1779
M62 es troba a una distància de prop de 22.500 anys llum de la Terra i té una diàmetre de 100 anys llum. Es tracta d'un dels cúmuls globulars més irregulars, possiblement a causa de la seva proximitat al centre de la galàxia (6.100 anys llum), la qual cosa el deforma a causa de les forces de marea i indueix l'àrea sud-oriental del cúmul a ser més concentrada que les altres.
M62 conté almenys 89 estrelles variables, moltes d'aquestes del tipus RR Lyrae. El cúmul també conté un cert nombre de fonts de raigs X; es pensa que es podria tractar de sistemes d'estrelles binàries i púlsars de mil·lisegons en sistemes binaris.

## Observació

M62 es troba entre la constel·lació del Serpentari i la de l'Escorpió, prop de 3º al sud de l'altre cúmul globular M19, que es troba quasi al mateix paral·lel que l'estrella Antares.

## Referències

* 1 2 «Messier 62». [Consulta: 22 agost 2017].
* ↑ Lee Spitler «Uniting old stellar systems: from globular clusters to giant ellipticals» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2008, pàg. 1924–1936. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2008.13739.X.
* 1 2 William E. Harris «A catalog of parameters for globular clusters in the Milky Way» (en anglès). Astronomical Journal, 1996, pàg. 1487. DOI: 10.1086/118116.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD. Data de consulta: 21 novembre 2016.
* 1 2 3 «Space velocities of southern globular clusters. VII. NGC 6397, NGC 6626 (M28), and NGC 6656 (M22)». Astronomical Journal, 2013, pàg. 33. DOI: 10.1088/0004-6256/146/2/33.
* ↑ «Space velocities of southern globular clusters. IV. First results for inner galaxy clusters» (en anglès). Astronomical Journal, 2003, pàg. 1373–1382. DOI: 10.1086/367801.
* 1 2 Ilaria Musella «RR Lyrae-based calibration of the Globular Cluster Luminosity Function» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 4, 08-12-2005, pàg. 1357–1366. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2005.09819.X.
* 1 2 3 «Testing three derivative methods of stellar population synthesis models» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 1r abril 2012, pàg. 1678–1696. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2012.20430.X.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès).
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès).
# Ictidosuchus

Ictidosuchus és un gènere de sinàpsids extints de la família dels ictidosúquids. Visqué durant el Permià superior en allò que avui en dia és Sud-àfrica. Era un teriodont petit i carnívor. L'arc escapular era més semblant al de Rhopalodon que al de Dicynodon, mentre que el coracoide sí que era similar al d'aquest últim gènere. L'húmer i el fèmur eren molt mamiferoides. El peroné era la meitat de gruixut que la tíbia.

## Referències

* ↑ Entrada «Ictidosuchus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Broom, 1900, p. 314.
* ↑ Smith, Rubidge i Van der Walt, 2012, p. 42.
* ↑ Broom, 1900, p. 315.
* ↑ Broom, 1900, p. 316.

## Bibliografia

* Broom, R. «On a new theriodont reptile (Ictidosuchus primaevus) from the Karoo Beds, South Africa» (en anglès). Annals of the Magazine of Natural History, 6, 1900, pàg. 314–316.
* Smith, M. H. S.; Rubidge, B. S.; Van der Walt, M. «Therapsid biodiversity patterns and paleoenvironments of the Karoo Basin, South Africa». A: Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012, p. 31-64. ISBN 9780253005335.
# Martin Karl

Martin Karl (Würzburg, 3 de juny de 1911 - Unió Soviètica, 1 de març de 1942) fou un remer alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Rudolf Eckstein, Anton Rom i Wilhelm Menne. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or en el quatre sense timoner del Campionat d'Europa de rem de 1934.
Va morir al camp de batalla mentre lluitava al Front Oriental de la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «Martin Karl Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d'agost 2011. [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Vierer o.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 19 maig 2018].
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 10 maig 2018].
# Cinquena campanya de Geòrgia (1400)

La cinquena campanya de Geòrgia de Tamerlà fou una campanya militar de Tamerlà a aquest regne que es va produir el hivern del 1399 al 1400.
En revenja per la derrota del seu fill Miran Shah el 1398, Timur va planejar el hivern del 1399 al 1400 una nova campanya a Geòrgia (la cinquena), amb la idea d'una venjança massiva sobre la població en general de la regió com a càstig pel seu paper en la revolta contra Miran Shah i per l'assistència que havien prestat el fill assetjat del sultà jalayírida Ahmad ibn Uways, el príncep Tahir ibn Ahmad, a Alinjak.
Timur va agafar tres homes de cada 12 i es va dirigir al Kur que va creuar; allí se li van unir Xaikh Ibrahim de Xirvan i Sidi Ahmad Arlat de Xaki. L'exèrcit es va obrir pas pels boscos espessos, tallant arbres per formar un camí ample i van avançar per Kakhètia tot i que va nevar durant 20 dies seguits. Els georgians anaven manats per Comcha (Komja) el qual va haver de fugir; fou perseguit fins a Aksu i els soldats van tornar amb molt de bestiar saquejat; les cases i viles foren cremades.
Segons Yazdi els naturals del país eren habituals consumidors de vi, el qual el bevien fins i tot la canalla i molts deixaven escrit que en cas de mort el seu cos fos rentat en vi i s'enterrés vi amb el seu cos i que la caixa fos de ceps de vi; per fer mes mal els soldats es van dedicar a destruir les vinyes fins i tot dalt de les muntanyes; també es van destruir sistemàticament les esglésies. Les valls georgianes van quedar assolades, i foren saquejades i cremades esglésies, vinyes, cases i viles i pobles sencers.
La carnisseria va durar mes d'un mes i només es va interrompre a les profunditats de l'hivern, quan l'exèrcit, mancat d'herba pels cavalls, es va retirar repassant el Kur cap a les pastures del Karabagh per unir-se a les celebracions de l'emperador per l'última incorporació a la família imperial: Khalil Sultan havia tingut un fill que va portar el nom de Berkul. Als seixanta-tres anys, Temur tenia un besnet. Yazdi situa també aquest hivern l'execució de Burhan Aghlan, el príncep genguiskànida que havia fugit en un combat, al que inicialment havia perdonat; diu que també va tenir el mateix tractament el seu fill i que els bens, soldats i servidors es van assignar a Rustem Fulad.

## Referències

* ↑ Tamerlane, Sword of Islam, Conqueror of the World, per Justin Marozzi
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, V, 5
* ↑ Tamerlane, Sword of Islam, Conqueror of the World, per Justin Marozzi
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, V, 6
# Winter Words

Winter Words (Paraules d'hivern), op. 52, és un cicle de cançons per a soprano o tenor i piano compost el 1953 per Benjamin Britten amb textos de Thomas Hardy escrits expressament per la veu de Peter Pears.
L'obra es va estrenar amb Peter Pears de tenor i Britten al piano al Festival de Leeds del 1953. Els va dedicar a John i Myfanwy Piper.
L'actuació dura aproximadament 22 minuts. Els poemes són:
* "At Day-Close in November"
* "Midnight on the Great Western" (o, "The Journeying Boy")
* "Wagtail and Baby (A Satire)"
* "The Little Old Table"
* "The Choirmaster's Burial" (o, "The Tenor Man's Story")
* "Proud Songsters (Thrushes, Finches and Nightingales)"
* "At the Railway Station, Upway" (o, "The Convict and Boy with the Violin")
* "Before Life and After"

## Referències

* ↑ Viana Olloqui, Juan Manuel. «Programa de mà» (en castellà). Fundación Juan March. [Consulta: 8 novembre 2018].
* 1 2 Benjamin Britten: Winter Words, song cycle for tenor & piano, Op. 52 a Allmusic. Consulta el 2 agost 2013.
* ↑ «Winter words: Song Cycle by (Edward) Benjamin Britten (1913 – 1976)». [Consulta: 30 abril 2015].