OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tragelaphus

Tragelaphus és un gènere que conté diverses espècies de bovins, totes semblants a antílops. Els membres d'aquest grup tenen una mida gran, una constitució lleugera, un coll llarg i presenten un dimorfisme sexual considerable. Antigament, l'eland (Taurotragus oryx) era classificat dins aquest gènere com a T. oryx. El nom Tragelaphus ve del mític tragèlaf.

## Referències

* ↑ Entrada «Tragelaphus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Parròquia de Bienville

La Parròquia de Bienville fundada en 1848, és una de les 64 parròquies de l'estat estatunidenc de Louisiana. En l'any 2000 tenia 15.752 habitants amb una densitat poblacional de 8 persones per km². La seu de la parròquia és Arcadia.

## Referències

* ↑ «Find a County». National Association of Counties. [Consulta: 31 gener 2008].
# Sínnada

Sínnada (en llatí Synnada, en grec antic Σύνναδα) era una ciutat de la Frígia Salutaris situada a l'extrem d'una plana d'uns 60 estadis de longitud plantada d'oliveres.
La menciona per primer cop Titus Livi durant la marxa del cònsol Gneu Manli Vulsó contra els gàlates. Ciceró diu que va passar per Sínnada en el seu viatge d'Efes a Cilícia. En temps d'Estrabó era encara una petita ciutat però al segle següent, Plini el Vell diu que ja era una ciutat importat i cap d'un convent jurídic de tot el país.
El marbre de la zona era molt apreciat pels romans i era anomenat marbre sinnàdic, tot i que les pedreres eren a la veïna Docímia i el seu nom més freqüent era docimites lapis. Aquest marbre era de color clar amb aigües porpres.
Les seves ruïnes es troben al districte de Şuhut, província d'Afyonkarahisar, i a uns 5 km hi ha unes pedreres de marbre.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Synnada». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 5 maig 2021].
# Donald Blessing

Donald Blessing (Hollister, 26 de desembre de 1905 - Tiburon, 4 de juliol de 2000) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà la prova del vuit amb timoner del programa de rem, en què guanyà la medalla d'or. N'era el timoner. Posteriorment va treballar en la banca i fou un dels propietaris inicials de la franquícia de l'American Football League dels Oakland Raiders.

## Referències

* 1 2 «Don Blessing Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de setembre 2017. [Consulta: 2 setembre 2018].
# George Lambert

George Lambert (Hampton, 1 de setembre de 1928 - River Falls, 30 de gener de 2012) fou un pentatleta estatunidenc que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics de Melbourne, on disputà dues proves del programa de pentatló modern. Junt a William Andre i Jack Daniels guanyà la medalla de plata en la competició per equips, mentre en la competició individual fou cinquè. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, tornà a disputar dues proves del programa de pentatló modern. Junt a Robert Beck i el mateix Daniels guanyà la medalla de bronze en la competició per equips, mentre en la competició individual fou divuitè.

## Referències

* ↑ George Lambert's obituary Arxivat 2012-12-09 at Archive.is
* ↑ George Lambert a Sports Reference (arxivat)
# Vrbnica

Vrbnica és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país. El 2017 tenia 1.132 habitants.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1330.
# Ludwig Julius Budge

Ludwig Julius Budge (Wetzlar, 11 de setembre de 1811 - Greifswald, 14 de juliol de 1888) va ser un fisiòleg alemany.
Va estudiar medicina a les universitats de Marburg, Berlín i Würzburg, i després de graduar-se va treballar com a metge general a Wetzlar i Altenkirchen. El 1843 va ser professor privat a la facultat de medicina de Bonn, on es va convertir en professor associat el 1847. El 1856 va ser nomenat professor d'anatomia i fisiologia a la Universitat de Greifswald.
És conegut per les seves investigacions anatòmiques i fisiològiques del sistema nerviós autònom, descobrint que l'estimulació del nervi simpàtic provoca la dilatació pupil·lar i que l'estímul del nervi oculomotor produeix constricció. Amb el neurofisiòleg Augustus Volney Waller, va rebre el Premi Montyon de l'Acadèmia Francesa de les Ciències per la investigació en la identificació dels segments de la medul·la espinal que controlen el funcionament dels músculs ciliars. El «centre de Budge» homònim és un sinònim del centre cilioespinal. Amb Leonard Landois, va demostrar els fenòmens d'aturada cardíaca durant l'estimulació elèctrica del nervi vague.
A més, se li atribueix haver proporcionat una descripció completa dels capil·lars biliars del fetge, i per dur a terme investigacions importants que impliquen la construcció i el creixement del múscul associat amb els conductes biliars.

## Selecció d'obres

* La doctrina del vòmit: per experiència i experimentació.
* La patologia general com a ciència empírica basada en la fisiologia.
* Nous estudis del sistema nerviós (amb Augustus Volney Waller), 1851.
* Sobre el moviment de l'iris, 1855.
* Fisiologia humana especialitzada: una guia per a conferències i autoestudi.

## Referències

* 1 2 3 ADB:Budge, Ludwig Julius, Wikisource @ Allgemeine Deutsche Biographie
* ↑ Google Books The Imperial Laboratory: Experimental Physiology and Clinical Medicine by Galina Kichigina.
* ↑ Neurological Eponyms edited by Heerlen Peter J. Koehler - Atrium Medical Center, George W. Bruyn - Emeritus Professor of Neurology University of Leiden, John M. S. Pearce - Emeritus Consultant Neurologist Hull Royal Infirmary
* ↑ Stanford School of Medicine Pupillary Control, The Basics
* ↑ Landois, Leonard @ NDB/ADB Deutsche Biographie
* ↑ The Lancet, Volume 2 by UM-MEDSEARCH Gateway
* ↑ Google Search (publications)
# Pedro Cantarero Verger

Pedro Cantarero Verger (1958) és un pedagog i polític balear, diputat al Congrés dels Diputats en la VI Legislatura.
Llicenciat en Ciències de l'Educació, DEA en Comercialització i Investigació de Mercats, Màster en Recursos Humans. Màster en Societat de la Informació i del Coneixement, Postgraduat en Gestió dels Recursos per a Persones amb Dependència i diplomat en Professorat d'EGB, ha treballat com a director de centres escolars, com a funcionari de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears i del Consell de Mallorca. Militant del Partit Popular, fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1996, on ha estat Secretari Primer de la Comissió d'Educació i Cultura del Congrés dels Diputats, i regidor de l'ajuntament de Calvià a les eleccions municipals espanyoles de 1999. També ha representat el govern balear a Fundesco i a la FREREF.
Ha estat director de la Residència Bonanova de Palma i d'altres, així com cap d'Adopcions i cap del Departament de Recursos Humans, Informàtica i Telecomunicacions de l'Institut Mallorquí d'Afers Socials del Consell de Mallorca. El 2007 fou nomenat director de Recursos Humans a l'ajuntament de Marratxí. Des de 2015 és ambaixador de la UOC i és membre del Grup de Treball sobre el Canvi Climàtic al Congrés dels Diputats.
Publicacions:
Comparació i anàlisi d'algunes condicions laborals en distints sectors. Estudi en l'àmbit de les Residències de Persones Majors de l'illa de Mallorca. Editorial Académica Española (2012). Saarbrücken, Alemania.
Aproximación a la problemática de la depresión. Depresión infantil, adolescente, adulta y senil. Editorial Académica Española (2015). Saarbrücken, Alemania.
Estrategias de liderazgo y modelos de gestión en el ámbito de los SS. Herramientas de medición y análisis de la gestión de los servicios sociales. Editorial Académica Española (2016). Saarbrücken, Alemania.
Dirigir personas. Elaboración de un plan estratégico para los primeros cien días de mandato de la nueva dirección de recursos humanos. Editorial Académica Española (2023). London. Reino Unido.
El comportamiento en el ámbito laboral. Aproximación a la comprensión de la conducta de las personas que trabajan en una organización. Editorial Académica Española (2024). London. Reino Unido.

## Referències

* ↑ Fitxa al Congrés dels Diputats
* ↑ Nomenament
# Torre de Ca n'Altimira

* Per a altres significats, vegeu «Jardins de Ca n'Altimira».
La Torre de Ca n'Altimira és situada al quadrant nord-oriental del terme de Barberà del Vallès (Vallès Occidental), al costat del cementiri i propera al castell de Barberà, al marge de la vall del riu Ripoll en un lloc estratègic des del qual es domina bona part del curs del riu Ripoll.

## Història

No es coneix cap referència documental d'aquesta antiga torre de defensa, aprofitada durant segles com a dependència agrícola. Segurament seria un enclavament auxiliar en la defensa del Castell de Barberà.

## Arquitectura

La torre va quedar al descobert en enderrocar la masia de Ca n'Altimira, també dita La Palomera, a principis dels anys setanta. Aparegué una antiga torre de defensa, bastida amb uns murs molt diferents dels de la resta de l'edifici, sobretot pels materials que els constituïen. La torre és una construcció prismàtica de planta quadrada de 5,30 m de costat i uns 7 m d'alçada encara que probablement seria més alta abans de construir el mas. Els quatre murs són lleugerament atalussats, des de la meitat de la torre fins a la base. Dividida en dues plantes amb una cambra a cadascuna d'elles. Ambdós nivells es comunicaven mitjançant una trapa. L'interior de la planta inferior es troba cobert amb volta de canó engendrada per un arc apuntat i construïda sobre una cintra revestida de canyís amb pedres planes, posades de cantell, formant plec de llibre i rejuntades amb morter de calç bullent i sorra. A la planta superior hi ha dues obertures. L'una amb arc de mig punt és situada a migdia i podria ser l'accés original de la torre. Té dos arcs de mig punt que formen un cap-i-alt, és a dir, l'intradós, és més alt a l'interior que a l'exterior. La segona, amb arc escarser, s'obre al mur de ponent. A l'interior de la cambra superior s'hi observa una fornícula amb arc de mig punt, amb dovelles de pedra tosca ben tallades, que desguassa a l'exterior per una petita obertura emmarcada amb carreus. Més amunt, hi ha una espitllera tapiada.
A la planta inferior trobem una porta d'ingrés amb forma d'arc de mig punt practicada modernament al mur de migdia.
La datació seria de final del segle xi o a començament del segle xii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Piquer i Ferrer, Esperança; Fernández i López, Lluís; Masagué i Torné, Josep M. «Torore de ca n'Altimira». A: Catalunya Romànica, vol. XVIII El Vallès Occidental El Vallès Oriental. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 94-95. ISBN 84-7739-271-4.

## Enllaços externs

* Generalitat de Catalunya. Patrimoni
* Torre de Ca n'Altimira a Castells Catalans
# Absolmsia

Absolmsiaés un gènere de plantes dins la família de les apocinàcies. Conté dues espècies. Són plantes natives del sud-oest de la Xina i Borneo.

## Descripció

Són arbusts poc ramificats, epífits amb rels fibroses, fulles caduques suculentes i glabres.
Floreix en una inflorescència densa amb moltes flors.
El nom del gènere és en honor del Comte Hermann Maximilian Carl Ludwig Friedrich zu Solms-Laubach.

## Taxonomia

* Absolmsia oligophylla Tsiang
* Absolmsia spartiodes Kuntze

## Referències

* ↑ Espècies a The International Plant Names Index
* ↑ T. Stearn, Willian. Latín Botánico. Barcelona:Omega, 2006. ISBN 84-282-1376-3.
* Green T. (1994). A broom: Absolmsia spartioides Kuntze, a Hoya near relative. Asklepios no.61. 34-36
# Portal del Pati

El Portal del Pati és un portal de Torà (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Portal amb passatge de 7 metres que comunica el carrer Nou amb la plaça del Pati.
Aquest passatge està format per dos arcs escarsers a banda i banda i és resolt amb un entaulament amb bigues de fusta antigues i peces de formigó. El paviment està empedrat i presenta un desnivell d'un 5% aproximadament.
Un dels detalls que criden l'atenció d'aquest portal és una fornícula situada a l'accés de tramuntana amb una capelleta dedicada a Sant Roc, Sant advocat contra la pesta que protegia la població de tota mena de malalties.

## Referències

* ↑ «Portal del Pati». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Portal del Pati». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Florencia Mutio

María Florència Mutio (n. el 20 de novembre de 1984 en Paraná) és una jugadora argentina d'hoquei sobre gespa, integrant de la selecció del seu país amb la qual va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012 i va obtenir la medalla de plata. Va formar part de l'equip que va guanyar el Champions Trophy 2012 i la medalla de bronze al Campionat Mundial 2014. Becada per la Secretaria d'Esports de la Nació.

## Carrera esportiva

Pertany al Club San Fernando de San Fernando (Província de Buenos Aires). El 2012, va ser convocada a integrar la selecció major argentina. Va integrar l'equip que va guanyar el Champions Trophy i aquest mateix any va ser seleccionada per competir als Jocs Olímpics de Londres 2012.
El 2013 va obtenir la medalla d'or a la Copa Panamericana.
El 2014, va formar part de l'equip que va competir al Campionat Mundial a l'Haia, Països Baixos.
El 2015, va formar part de l'equip que va competir als Jocs Panamericans on va obtenir la medalla de plata.
El 2016, va obtenir el seu segon títol al Champions Trophy realitzat a Londres, Anglaterra.

## Referències

* ↑ «Zona d'atletes-Llistat de becaris». Secretaria d'Esports de la Nació Argentina. Arxivat de l'original el 2013-11-09. [Consulta: 20 març 2017].

## Enllaços externs

* «Athlete profile». Sitio Oficial de Londres 2012. Arxivat de l'original el 2013-04-11. [Consulta: 6 agost 2012].
* «Perfil de la jugadora». Confederación Argentina de Hockey. [Consulta: 8 agost 2012].
* «Quienes son las leonas que pelearán el oro». 24Con, 28-07-2012. Arxivat de l'original el 2013-10-31. [Consulta: 7 agost 2012].
# Jordan Daly

Jordan Daly és un activista escocès i cofundador de la charity Time for Inclusive Education (TIE). La seva activitat se centra principalment en l'assetjament homofòbic a les escoles i l'educació LGBT. Va ser guardonat amb l'LGBT Role Model of the Year en els premis Icon 2017, nomenat com un dels "deu millors actors en l'educació escocesa" per la revista TES i Young Scot of the Year 2018 en els premis Young Scot.

## Antecedents

Daly és gai i ha parlat obertament sobre la salut mental i els seus pensaments suïcides durant la seva adolescència a conseqüència d'experimentar l'homofòbia a l'escola. Va estudiar a la Universitat de Glasgow.

## Activisme TIE

Daly i Liam Stevenson van fundar Time for Inclusivament Education (coneguda com la campanya TIE) al juny de 2015. Es van reunir i van començar la seva activitat política durant el referèndum d'independència escocès. A la parella se li atribueixen guanys per al lobby LGBT en relació amb l'educació, incloent-hi aconseguir el suport del Parlament Escocès per la seva causa i la creació d'un grup de treball educatiu LGBT del Govern escocès, dels quals tots dos són membres actualment. El 2018 el grup va proposar recomanacions polítiques al Govern escocès, totes elles acceptades, fent d'Escòcia el primer país del món a incloure temes LGBT en el pla d'estudis per a totes les escoles públiques. Daly i i Stevenson van declarar públicament que els seus esforços de campanya havien tingut èxit.

## Referències

* ↑ «Winners 2017 Icon Awards». Icon Awards. Arxivat de l'original el 2018-08-21. [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ «New Magazine Experience». , 22-12-2017.
* ↑ «Glasgow student campaigns to raise awareness and train teachers in schools about LBGTI issues as he tells of childhood struggles». Scottish Daily Record.
* ↑ «The Independence Referendum finally gave us a voice». Evening Times, 17-09-2015 [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Scottish Parliament will be First in Europe to back LGBTI Inclusive Education, Reports TIE Campaign». Holyrood Magazine, 27-02-2017. Arxivat 27 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-27. [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ «Scottish Government reveal working group to tackle anti-LGBT school bullying». The Scottish National.
* ↑ «Scotland becomes first country to back teaching LGBTI issues in schools». CNN [Consulta: 2 gener 2019].
# Rocío Vidal

Rocío Vidal (Barcelona, 1989) és una dibuixant de còmic i il·lustradora catalana, organitzadora de les jornades KBOOM! de còmic independent i excol·laboradora de la revista satírica El Jueves. És coneguda per la seva obra en solitari Machistadas.

## Trajectòria

Rocío Vidal és va llicenciar en Belles Arts a la Universitat de Barcelona. Des d'una edat molt primerenca va començar a interessar-se pel còmic i a l'edat de 14 anys va començar a publicar fanzins i obres autoeditades.
Va formar part del consell de redacció de l'antologia de còmic independent Sextories i va ser col·laboradora d'El Jueves fins al seu acomiadament el 2023. El febrer de 2019 va publicar amb l'editorial Plan B l'obra Machistadas, una novel·la gràfica que denuncia les situacions de masclisme i micromasclismes a què fan front homes i dones a la societat contemporània.

## Obra publicada

* El cuaderno de Tesla (con Evandro Rubert, 2009 a 2011)
* Doctor Wargh! (antologia, 2012)
* Sextories Fanzine #1-3 (antologia, 2012-?)
* Pandora's Box #13 (antologia, 2013)
* Colección Vendimia #5 (2015)
* Con los Ojos de un Niño (antologia, 2016)
* Promiscua (2017)
* El Jueves #2145 (antologia, 2018)
* Sextories - Historias con chicha #1-3 (antologia, 2018-2019)
* Machistadas (2019)
* El Jueves #2231 (antologia, 2020)

## Referències

* ↑ «Rocío Vidal Chica». Tebeosfera. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Rocío Vidal: «Nuestro público son parejas y mamás con carritos de bebé»». El Periódico. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Rocío Vidal: "a las mujeres se nos ha educado para desconfiar de nosotras mismas"». Telemadrid. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Rocío Vidal: "A las que dibujamos cañero nos confunden con hombres"». Diario de Mallorca. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ Jiménez Jiménez, Raquel. «Machistadas, de Rocío Vidal» (en castellà), 21-02-2019. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ Gómez, Sonia. «Los micromachismos llegan al cómic» (en castellà). Cambio 16, 08-03-2019. [Consulta: 7 juny 2024].
# Paula Belén Pareto

Paula Belén Pareto (Buenos Aires, Argentina 1986) és una judoka argentina guanyadora de la medalla de bronze en els Jocs Olímpics de Pequín 2008 en la categoria 48 quilograms. S'ha convertit en la primera esportista d'aquesta especialitat en guanyar una medalla olímpica per al seu país després de vèncer a la judoka nord-coreana Ok Song Pak.

## Biografia

Va néixer el 16 de gener de 1986 a la ciutat de Buenos Aires, capital de l'Argentina.

## Carrera esportiva

Paula va començar a practicar judo als nou anys al costat del seu germà menor Marco (té a més una germana més gran, Estefanía) i actualment representa al Club Estudiantes de La Plata.
"La Petita", tal com se la coneix, va obtenir la medalla de bronze en els Jocs Panamericans de Rio de Janeiro de 2007 i després va finalitzar cinquena en el Mundial, cosa que li va permetre classificar-se per als Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitats a Pequín (República Popular de la Xina), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova femenina de pes extra lleuger.
# Anna Balletbò i Puig

Anna Balletbò i Puig (Santpedor, 15 de desembre de 1943) és una periodista i política catalana.

## Biografia

Diplomada en Ciències de l'Educació el 1969 i llicenciada en Història el 1976 i en Ciències de la Informació el 1998. Professora de la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha estat scholar del Wilson Center (Washington DC) el 1991. Fou diputada al Congrés dels Diputats pel Partit dels Socialistes de Catalunya per primer cop en 1980, substituint Carlos Cigarrán Rodil. Després fou elegida diputada a les eleccions generals espanyoles de 1982, 1986, 1989, 1993 i 1996.
Entre 2000 i 2007, va ser membre del Consell d'Administració de RTVE i professora a la Facultat de Ciències de la Comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona.
Entre 2008 i 2010, va ser membre del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals.
Ha estat presidenta del Grup Dones Parlamentàries per la Pau. Ha estat membre de la Comissió Internacional per a la Reforma de l'ONU, amb Jacques Delors, Kurt Biedenkopf i Wangari Maathai. També ha estat membre del Grup Parlamentarians for Global Action.
Actualment, és presidenta de la Fundació Internacional Olof Palme.
El 1985 va rebre l'Estrella Polar, condecoració sueca, i el 2006 la Creu de Sant Jordi.

## Curiositats

Durant l'assalt al Congrés dels Diputats el 23-F va ser l'única parlamentària a qui els assaltants van permetre sortir, perquè estava embarassada de bessons.

## Obres

* Una mujer en la transición (2004)

## Referències

* ↑ «Balletbó Puig, Ana María» (en castellà). Fundació Pablo Iglesias, 27-01-2012. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (1a Legislatura)
* ↑ «Web personal d'Anna Balletbó». Arxivat de l'original el 2015-06-16. [Consulta: 29 març 2015].
# Pou de gel de Torà

El Pou de gel és un pou de glaç de Torà, a la comarca de la Solsonès inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pou de gel datat el 1613 i situat al nucli urbà de Torà sota la plaça de la Creu, davant de la creu de Sant Ramon.
Presenta, com és propi en aquestes construccions, una planta circular (d'uns 6 metres de diàmetre) amb parets verticals fins a l'arrencada de la volta, en forma de cúpula més aviat rebaixada. El pou va ser construït amb un aparell de grans carreus de pedra de sauló, ben tallada i alineada. En el vèrtex hi hauria l'obertura, avui tapada, que permetia l'accés i extracció dels blocs de gel i de les persones. També es troba una segona obertura a l'arrencada de la volta -en el mur que mira a l'est-, precedida per un corredor o galeria amb sortida a l'exterior. El terra, ben enllosat, presenta una cavitat per tal de recollir l'aigua del desglaç.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 138. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* 1 2 «Pou de gel de Torà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 març 2017].