OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1788 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1788 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 de desembre de 2007. Després de considerar un informe del Secretari General Ban Ki-moon sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF) i reafirmant la Resolució 1308 (2000), el Consell va prorrogar el seu mandat durant sis mesos més fins al 30 de juny de 2008.

## Detalls

La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin immediatament la Resolució 338 (1973) i demanaven al Secretari General que presentés un informe sobre la situació al final d'aquest període.
L'informe del Secretari General, de conformitat amb la resolució anterior sobre la UNDOF, amb opinió compartida pel president del Consell, el representant d'Itàlia Aldo Mantovani, va dir que la situació entre Israel i Síria havia romàs tranquil·la i sense incidents greus, tot i que la situació a l'Orient Mitjà es mantindria com a perillosa fins que es pogués arribar a un acord global.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL RENEWS MANDATE OF FORCE MONITORING CEASEFIRE BETWEEN ISRAEL, SYRIA UNTIL 30 JUNE 2008, UNANIMOUSLY ADOPTING RESOLUTION 1788 (2007)». United Nations, 14-12-2007.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2007 - 2008)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Roscherita

La roscherita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany i dona nom al grup de la roscherita. Rep el nom en honor del senyor Woldemar Roscher [1866-1934], farmacèutic i col·leccionista de minerals d'Ehrenfriedersdorf, Saxònia, Alemanya. Redefinida com a mineral amb beril·li el 1958 per Marie Louise Lindberg.

## Característiques

La roscherita és un fosfat de fórmula química Ca₂Mn$^{2+}$₅Be₄(PO₄)₆(OH)₄·6H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la roscherita pertany a «08.DA: Fosfats, etc, amb cations petits (i ocasionalment, grans)» juntament amb els següents minerals: bearsita, moraesita, zanazziïta, greifensteinita, atencioïta, ruifrancoïta, guimarãesita, footemineïta, uralolita, weinebeneïta, tiptopita, veszelyita, kipushita, philipsburgita, spencerita, glucina i ianbruceïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Greifenstein Rocks, a la localitat d'Ehrenfriedersdorf, al districte d'Erzgebirge (Saxònia, Alemanya). També ha estat descrita en altres indrets a la mateixa Saxònia, i a Àustria, Bulgària, Itàlia, Portugal, Anglaterra, els Estats Units i el Brasil.

## Referències

* ↑ «Roscherite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
# Rourera de Marranó

La Rourera de Marranó és un bosc de roures del Pallars Jussà situat en el terme municipal de Castell de Mur, dins del territori de l'antic terme de Guàrdia de Tremp.
És al nord-est de la vila, entre el tercer i en sisè revolts de la carretera LV-9124 en el primer tram del seu recorregut, abans del punt quilomètric número 1. És al nord-oest del Tros de l'Horta i al sud de la Cabana de Marranó. Una mica més al nord-oest de la Rourera de Marranó hi ha la Cabana del Vicent.
# Rosa Maria Bauzà Colom

Rosa Maria Bauzà Colom (18 de desembre de 1976) és una advocada i política mallorquina, diputada al parlament de les Illes Balears en la VIII Legislatura.
Llicenciada en dret, de 2002 a 2006 va treballar per a la Banca March i des de 2006 pel Barclays Bank. En agost de 2011 va substituir en el seu escó Antònia Maria Perelló Jorquera, escollida diputada a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011. De 2011 a 2015 ha estat secretària de la Comissió d'Economia i de la Comissió de control sobre la Radiotelevisió de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ Currículum
* ↑ Activitats al web del Parlament
# SMS für Dich

SMS für Dich és una pel·lícula alemanya de 2016, escrita i codirigida per Karoline Herfurth i basada en la novel·la homònima de Sofie Cramer. És protagonitzada per Karoline Herfurth, Friedrich Mücke, Nora Tschirner, Frederick Lau i Katja Riemann.
Se'n va fer un remake estatunidenc, titulat Love Again, que s'havia titulat anteriorment Text for You i It’s All Coming Back to Me. Aquesta nova versió està escrita i dirigida per James C. Strouse i protagonitzada per Priyanka Chopra, Sam Heughan i Céline Dion, i està previst que s'estreni el 12 de maig de 2023.

## Argument

Clara, una jove incapaç de superar la pèrdua del gran amor de la seva vida, continua enviant-li missatges de text a Ben dos anys després de la tràgica mort d'aquest en un accident de trànsit per gestionar el seu dolor. Tot i això, no sap que el seu número de telèfon va ser reassignat i ara pertany a Mark, un periodista d'esports que queda impressionat per la sinceritat dels textos. Mark tracta de conèixer la remitent dels missatges i intenta trobar-la, però aviat se n'enamora i es veu atrapat en una relació disfuncional amb ella, que intenta trobar el camí de tornada a la vida.

## Repartiment

* Karoline Herfurth com a Clara
* Friedrich Mücke com a Mark
* Nora Tschirner com a Katja
* Frederick Lau com a David
* Katja Riemann com a Henriette Boot
* Enissa Amani com a Niki
* Friederike Kempter com a Fiona
* Samuel Finzi com a Wortmann
* Uwe Preuss com a Kalle
* Cordula Stratmann com a Ulli Volkowitz

## Producció

El guió, basat en la novel·la homònima de Sofie Cramer, va ser adaptat per Andrea Willson, Malte Welding i Karoline Herfurth, coneguda per la seva carrera com actriu (El perfum: història d'un assassí, El lector, A Year Ago in Winter, Berlin 36) i que va debutar com a directora amb aquesta pel·lícula.
El rodatge va durar 39 dies i es va fer a Berlín i als seus voltants. Algunes de les localitzacions van ser el Museu Alemany d'Història, el Jardí Zoològic, el Teatre de l'Estat de Saarland i la sala de concerts de Gendarmenmarkt.

## Recepció

El diari digital de cinema i sèries de televisió De cine 21 va titllar la producció de «predictible», al·legant que abusava dels estereotips. D'altra banda, va considerar que la història estava ben explicada i que el repartiment comptava amb actors i actrius «prou sòlids perquè el conjunt funcioni». En conjunt, la pel·lícula va ser puntuada amb 4 estrelles sobre 10 per part del web i valorada amb un 7,3 per part dels usuaris, amb 35 vots.

## Referències

* ↑ «You've got a message, German film week 2017» (en anglès). Goethe Institut. Arxivat de l'original el 12 juliol 2018. [Consulta: 12 juliol 2018].
* ↑ Chapman, Wilson «Celine Dion Romantic Drama ‘It’s All Coming Back to Me’ Sets Release for February 2023» (en anglès). Variety, 18-04-2022 [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Sony Moves Priyanka Chopra Jonas Romantic Comedy 'Love Again' To Spring, Dates 'Father Stu: Reborn' For December» (en anglès), 02-11-2022.
* 1 2 3 SMS für Dich a Cineuropa (castellà)
* 1 2 SMS für Dich a De cine 21 (castellà)
* ↑ SMS für Dich a Cine.com (castellà)

## Enllaços externs

* SMS für Dich a filmportal.de (alemany)
# Rivulus frenatus

Rivulus frenatus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana i Surinam.

## Referències

* ↑ «Rivulus frenatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Justin Jules

Justin Jules (Sartrouville, 20 de setembre de 1986) és un ciclista francès professional des del 2011. Actualment corre a l'equip WB Veranclassic Aqua Protect.
És fill del també ciclista Pascal Jules.

## Palmarès

* 2010
** 1r a la Ronde mayennaise
** 1r al Circuit de la vall del Loira
** Vencedor d'una etapa del Circuit des plages vendéennes
* 2011
** Vencedor d'una etapa del Tour de Hainan
* 2013
** 1r al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise
* 2014
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Azerbaidjan
* 2015
** Vencedor d'una etapa de la Volta al Marroc
** Vencedor d'una etapa del Tríptic de les Ardenes
* 2016
** 1r al Gran Premi Stad Sint-Niklaas
** Vencedor d'una etapa de la Volta al Marroc
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Tunísia
* 2017
** Vencedor d'una etapa del Tour La Provence
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
** Vencedor d'una etapa del Circuit de la Sarthe
* 2018
** Vencedor d'una etapa del Circuit de La Sarthe
* 2019
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Aragó

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Púding tapioca

El púding tapioca (similar al púding sago) són unes farinetes dolces fetes amb tapioca (un midó extret de l'arrel) i possiblement també de llet o, per a persones que no toleren la lactosa, de llet de coco. La llet de coco també es fa servir en casos en què es prefereix el sabor o els llocs en què és un ingredient comú per a cuinar. Es fa en moltes cultures amb diferents estils, i pot ser produït en una varietat de formes. La seva consistència varia de prim (fos), a gruix, fins a prou espessit o ferm com per menjar amb una forquilla.
Es pot elaborar amb tapioca en una diversa varietat de formes: flocs, pols, pals o perles. De vegades s'empren diverses barreges comercials.

## Vegeu també

* Arròs i llet

## Referències

* ↑ Christopher Kimball: The Dessert Bible, 2000.
# Bernat Sala i Masnou

Bernat Sala i Masnou (Sant Martí Sescorts, Osona, 1810 - Monestir de Montserrat, Monistrol de Montserrat, Bages, 1885) fou un escriptor, bibliotecari, professor i monjo benedictí català.
Monjo benedictí, l'any 1827 ingressà al Monestir de Sant Feliu de Guíxols, el qual es veié obligat a abandonar el 1835. El 1840 es refugià a l'abadia de San Martino de Scalis, a Palerm, de la qual esdevingué bibliotecari i professor de teologia moral. El 1848 es veié novament obligat, per la situació política, a retornar a Catalunya, i entrà a formar part de la congregació dels missioners del Cor Immaculat de Maria, que acabava de fundar Antoni Maria Claret. Des de l'any 1854, i fins al 1871, fou el director general de les germanes carmelitanes de la caritat de Vic. L'any 1875 l'abat Miquel Muntadas l'acollí a Montserrat, on fou mestre de novicis, entre aquests tingué al que posteriorment seria el segon abat de Montserrat després de la reobertura del 1845, des de 1885 a 1913: l'abat Josep Deàs i Villar. Bernat Sala féu nombroses traduccions i publicà catorze obres de vulgarització religiosa en castellà, algunes de les quals van tenir força divulgació. Així va ocórrer amb la obra "Consejos que da a las Hnas Carmelitas de la Caridad, el director general de su Instituto D. Bernardo Sala, pbro. monje benedictino e individuo de la Casa-Misión de la Merced, de la qual consten publicades quatre edicions.

## Referències

* 1 2 «Bernat Sala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 1r octubre 2022].
* ↑ Massot i Muntaner, Josep. Església i societat a la Catalunya contemporània. 1a.. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2003, p. 290-294. ISBN 84-8415-542-0 [Consulta: 1r octubre 2022].
* ↑ Reixach i Pla, Modest (recop.). «Sala i Masnou, Bernat, 1810-1885 - Obra: "Consejos que da a las Hnas Carmelitas de la Caridad, el director general de su Instituto D. Bernardo Sala, pbro. monje benedictino e individuo de la Casa-Misión de la Merced" (4ª ed.)». Inventari de llibres i opuscles impresos a Vic i comarca d'Osona. Patronat d'Estudis Osonencs. [Consulta: 1r octubre 2022].

## Bibliografia

* Zaragoza Pascual, Ernest «Sala i Masnou, Bernat». Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya, III [Barcelona], 2001, pàgs. 320-321.
# Salts als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 celebrats a la ciutat de Berlín (Alemanya) es disputaren quatre proves de salts, dues en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició es desenvolupà entre els dies 10 i 15 d'agost de 1936.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 69 saltadors (39 homes i 30 dones) de 21 comitès nacionals diferents:
| Alemanya (11) (homes:5 dones:6) Austràlia (1) (homes:1 dones:0) Àustria (3) (homes:1 dones:2) Canadà (3) (homes:1 dones:2) Dinamarca (2) (homes:0 dones:2) Egipte (4) (homes:4 dones:0) Estats Units (10) (homes:5 dones:5) Finlàndia (1) (homes:1 dones:0) França (2) (homes:1 dones:1) Hongria (2) (homes:2 dones:0) Itàlia (3) (homes:3 dones:0) | Iugoslàvia (1) (homes:1 dones:0)  Japó (5) (homes:2 dones:3) Mèxic (1) (homes:1 dones:0) Noruega (3) (homes:1 dones:2) Països Baixos (1) (homes:1 dones:0) Perú (1) (homes:1 dones:0) Regne Unit (6) (homes:2 dones:4) Suècia (3) (homes:1 dones:2)  Suïssa (3) (homes:2 dones:1) Txecoslovàquia (3) (homes:3 dones:0) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Trampolí de 3 metres detalls | Richard Degener | Marshall Wayne | Alan Greene |
| Palanca de 10 metres detalls | Marshall Wayne | Elbert Root | Hermann Stork |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Trampolí de 3 metres detalls | Marjorie Gestring | Katherine Rawls | Dorothy Poynton |
| Palanca de 10 metres detalls | Dorothy Poynton | Velma Dunn | Käthe Köhler |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 4 | 4 | 2 | 10 |
| 2 | Alemanya | 0 | 0 | 2 | 2 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Diving at the 1936 Summer Olympics». [Consulta: 24 octubre 2024].
# Xabakhtan

Xabakhtan és una regió àrab medieval a l'est d'Urfa avui Sanliurfa a Turquia, l'antiga Edessa. Incloïa diverses fortaleses (la principal Djumlayn que correspondria a la moderna Çimdine Kalesi al vessant oriental del Tektek Dagh) i s'esmenta a partir de les Croades. El país va formar part del comtat d'Edessa al segle xii fins al 1144 quan fou ocupat per Zengi. Després va estar en mans dels ortúquides d'Amida i de Mardin i d'alguns prínceps aiúbides al final del segle i el primer terç del segle següent; ocupada en un moment pel xa de Coràsmia Djalal al-Din Manguberti va passar altre cop als ortúquides i després als mongols de Pèrsia però amb els ortúquides com a vassalls que hi governaven al final del segle xiii. Després no se'n tenen més notícies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 158 i 159
# Panot

Un panot és una lloseta de morter de ciment i sorra destinada a fer paviments resistents, especialment els situats a la intempèrie. El seu origen etimològic prové del francès panneau, que entre altres coses, fa referència a una llosa utilitzada a la construcció.
El 1906 a Barcelona es van estandarditzar cinc models de panot: el de flor, el de calavera, el de cercles concèntrics, el de quatre pastilles amb quatre cercles i, per acabar, el de quatre pastilles, el més estès als carrers de Barcelona. Alguns dissenys de panots són cèlebres, com ara el panot Gaudí d'Antoni Gaudí, amb referències animals i vegetals, que es troba al passeig de Gràcia de Barcelona; i el de flor de Barcelona de Josep Puig i Cadafalch, imitat després per la rajola de Bilbao (baldosa de Bilbao); el panot de Súria, en forma d'espiga o el panot de Mataró.
Els panots solen utilitzar-se en la pavimentació de les voreres dels carrers, a diferència de les llambordes, que solen situar-se en la calçada.

## Galeria d'imatges

* Panot «flor de Barcelona».
* Panot Gaudí
* Panot Súria

## Referències

* ↑ «panot | enciclopèdia.cat». [Consulta: 18 gener 2021].
* 1 2 Esparza Lozano, Danae. El diseño del suelo: el papel del pavimento en la creación de la imagen de la ciudad (tesi) (en castellà). Universitat de Barcelona, 2014.
* ↑ Rosell i Fernández, Ares. «Els panots de Barcelona. Una imatge de la ciutat». Finestrelles, [en línia], 2017, Núm. 17, p. 159-63, [Consulta: 18-01-2021].
# Ulrike Richter

Ulrike Richter (Görlitz, 17 de juny de 1959) és una ex-nedadora alemanya especialitzada en proves d'estil, on va aconseguir ser campiona olímpica el 1976.

## Carrera esportiva

Als Jocs Olímpics de Mont-real 1976 va guanyar la medalla d'or als 100 metres esquena —batent el rècord olímpic amb 1.01.83 segons—, medalla d'or als 200 metres esquena, amb 2.13.43 segons que també va ser rècord olímpic; i un tercer or als 4x100 metres estils per equips, superant als Estats Units d'Amèrica i al Canadà.
Al Campionat del Món de natació de 1973, disputat a Belgrad, va guanyar l'or en els 100 metres esquena i els relleus de 4x100 metres estils, i dos anys després, al Campionat del Món de 1975, celebrat a Cali, va guanyar dos ors en les mateixes proves que en l'anterior, i el bronze en els 200 metres esquena.
L'any 1983 a Fort Lauderdale (Florida) va ingressar a l'International Swimming Hall of Fame.
Anys més tard, funcionaris de l'equip d'Alemanya Democràtica van confessar que li havien administrat drogues per a maximitzar el seu rendiment esportiu.

## Referències

* ↑ «Ulrike Richter» (en anglès). Sports-Reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ «ISHOF 1983 Honorees» (en anglès). International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el 14 desembre 2007. [Consulta: 3 maig 2008].
* 1 2 «"Ulrike Richter (GDR) 1983 Honor Swimmer» (en anglès). International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el 7 novembre 2007. [Consulta: 3 maig 2008].
* ↑ «The East German Doping Machine» (en anglès). International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el 24 abril 2008. [Consulta: 3 maig 2008].
* ↑ «Olympics; U.S. May Seek to Change Medals Won by East Germans» (en anglès). The New York Times, 20-10-1998. [Consulta: 3 maig 2008].
# Jürgen Bachmann

Jürgen Bachmann (Berlín, 20 de gener de 1942) és un nedador alemany, especialista en estils, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 400 metres estils al Campionat d'Europa de natació de 1962. A nivell nacional va guanyar tres campionats de l'Alemanya de l'Est, en els 100 metres papallona i 4x100 metres estils de 1961 i els 400 metres estils de 1962.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on quedà eliminat en sèries en la prova dels 200 metres papallona del programa de natació.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Olympedia – Jürgen Bachmann». [Consulta: 31 desembre 2021].
# Batalla de Garni

La batalla de Garni fou una batalla entre el Regne de Geòrgia i Coràsmia del 1225.

## Antecedents

A finals del segle xii i principis del segle xiii una part de l'Armènia persa es va alliberar del domini de l'imperi Seljúcida, unint-se al Regne de Geòrgia, que lluitava contra els estats musulmans del sud del Caucas. El 1225 Jalal-ad-Din Mangburní va anar cap a l'Azerbaidjan on va enderrocar a Muzaffar al-Din Uzbeg fent entrada a Tabriz el 25 de juliol, i tot seguit va marxar contra Geòrgia.

## Batalla

En la batalla de Garni els georgians, uns 80.000 homes comandats per Garni Ivane van lluitar contra uns 10.000 homes de Coràsmia en agost de 1225.

## Conseqüències

Després de la batalla de Garni Ivane va escapar a la fortalesa de Keghi amb un petit grup de compatriotes i Jalal-ad-Din Mangubertí va conquerir Dvin, i la cort reial georgiana, amb la reina Russudan de Geòrgia es traslladà a Kutaisi a l'oest i Tbilisi va caure el 9 de març de 1226 on uns cent mil habitants van morir, però les fortaleses georgianes van aguantar els atacs de Djalal i el 1227 les forces georgianes van reconquerir Tblisi, però foren derrotats a la batalla de Bolnissi. El 1231 els mongols creuaren l'Amudarià i avançaren cap a l'Azerbaidjan. Djalal al-Din sortí a combatre'ls però fou abandonat per tots i morí el 1231 i els georgians tornaren a dominar el país. El 1232 o 1233 el soldà del Soldanat de Rum va envair el país i la reina va haver de signar un tractat pel qual la seva filla Tamara es casava amb l'hereu de Rum, Malik Kias al-Din.

## Referències

* 1 2 Sarkissian, Gagik. The Mediaeval Inscriptions of Vanstan, Armenia (en anglès). Recherches et Publications, 1999, p. 82. ISBN 2940032114.
* 1 2 Boyle, J. A.. The Cambridge History of Iran (en anglès). vol.5. Cambridge University Press, 1968, p. 327. ISBN 052106936X.
# Jalal al-Din Khan

Jalal al-Din Khan (a les cròniques russes Seleni Sultan, a les cròniques poloneses Seledin; a les fonts turques apareix com a Jalalberdi; Schiltberger l'esmenta com a Segelalladin; en tàtar: Cäläletdin; en polonès: Dżalal ad-Din) ((1380–1412)) fou kan de part de l'Horda d'Or. Es va revoltar vers 1412 quan Edigu va marxar cap a Coràsmia per no haver de combatre el seu propi fill Nur al-Din i a Timur Khan (el kan que tenia el suport del fill); Nur al-Din va marxar també en persecució del pare i llavors Jalal a-Din, que era el fill gran de Toktamix i vivia a Kiev sota la protecció del seu amic Vitautes de Lituània, es va aixecar i segons Hajji Abdul Ghassar va obligar a Timur a fugir cap a l'est, sent reconegut en una part del kanat (el sud-oest, Crimea i Astracan almenys) mentre Timur va conservar el control de Bolghar i la zona del Volga.
Jalal al-Din va intentar combatre i matar a Nur al-Din, i no ho va aconseguir (Nur al-Din va escapar i es va penedir de no haver seguit els consells del seu pare Edigu) però Pulad Khan que encara es mantenia actiu fou derrotat i mort per Jalal al-Din. Hauria estat Edigu qui va enviar als karakalpaks i mangits a fer un atac a la zona del riu Ural.
Els fills de Boris de Nijni Nóvgorod, intentaven recuperar Vladímir i van anar a l'Horda on van obtenir un yarligh que ordenava a Basili I de Moscou cedir als pretendents el principat de Vladímir. Vitautes de Lituània donava suport a Jalal al-Din i estava aliat també a Ivan de Tver i per això Basili va decidir anar en persona a l'Horda; el va seguir als pocs dies el príncep de Tver. Però llavors va tenir lloc una revolució a l'Horda; Jalal al-Din, satisfet amb el seu èxit que l'hauria portat a conquerir Bolghar, va mostrar el seu orgull i avarícia i va ignorar als seus parents als que devia en part el triomf. Edigu va venir des de la part oriental i es va enfrontar a les seves forces; en la batalla fou mort per una fletxa pel seu germà Kibak o, segons Van Hammer, Kerimberdi; aquest darrer es va proclamar kan.
Va encunyar monedes a Astracan i Bolghar, datades el 1412. És famós també per haver escrit història de l'Imperi Mongol.

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.