OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schlei

El Schlei o Slie (en danès: Slien) és un braç de mar de Slesvig-Holstein a Alemanya que comença al mar Bàltic a Schleimünde i que corre 42 km terra endins fins a la ciutat de Slesvig, passant per Maasholm, Kappeln i Arnis. L'amplada mitjana és d'1,3 km i el calat 3 metres, la superfície 54,6 km² i el volum 163,3 milions de m³ d'aigua salabrosa, del qual la salinitat disminueix des de l'embocadura fins a Slesvig. Els geòlegs discuteixen quan a l'origen del braç: per als uns és un fiord, excavat per a una glacera, per als altres només és una fossa d'aigua fosa a la fi de l'època glacial. El llac del Burgsee en formava la part més occidental, fins que el duc Adolf I de Slesvig-Holstein-Gottorp va construir un dic de separació el 1582. Normalment és d'aigües tranquil·les, però a vegades està sotmès a marejades fortes destructores, com va ser el cas del 1694, 1836 i 1872, i les menors de 1905, 1954 i 2005. Avui, el braç ha perdut molt del seu paper com eix de transport però el seu paper pel turisme i els esports aquàtics creix cada dia. Encara hi ha una mica de pescadors que pesquen el Schleischnäpel, una espècie de coregonus, el avaretus balticus que només viu al Slie.
* Far a Schleimünde
* Entrada del port esportiu a Kappeln
* Una barca comercial al Schlei
* Ornumer Noor

## Notes

* ↑ Sturmflut! Wenn die Schlei wieder zum Meeresarm wird, 26 de maig 2011, (traducció:Marejada forte: quan el Schlei torna a ésser un braç de mar)
# Schleitheim

Schleitheim és un municipi del cantó de Schaffhausen (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Schlemaïta

La schlemaïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom pel seu municipi, en el districte Schlema-Hartenstein (mina de Niederschlema-Alberoda), a les Muntanyes Metal·líferes de Saxònia (Alemanya).

## Característiques

La schlemaïta és un sulfur de fórmula química (Cu,◻)₆(Pb,Bi)Se₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schlemaïta pertany a «2.BE: Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Pb (Bi)» juntament amb els següents minerals: betekhtinita, furutobeïta, rodoplumsita, shandita, parkerita i pašavaïta.

## Formació i jaciments

Se n'han trobat jaciments a la mina de Niederschlema-Alberoda del districte Schlema-Hartenstein, Erzgebirge, Saxònia, Alemanya.

## Referències

* 1 2 3 4 «Schlemaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].

## Bibliografia

* Hans-Jürgen Förster, Mark A. Cooper, Andrew C. Roberts, Chris J. Stanley, Alan J. Criddle, Frank C. Hawthorne, J.H. Gilles Laflamme, Gerhard Tischendorf (2003): Schlemaite, (Cu,□)₆(Pb,Bi)Se₄, a new mineral species from Niederschlema-Alberoda, Erzgebirge, Germany: Description and crystal structure In: Canadian Mineralogist, Band 41, 1433–1444 (PDF, 511 kB).
* Schlemaite, In: John W. Anthony, Richard A. Bideaux, Kenneth W. Bladh, Monte C. Nichols (Hrsg.): Handbook of Mineralogy, Mineralogical Society of America, 2001 (PDF, 95,4 kB Arxivat 2016-04-02 a Wayback Machine.)

## Enllaços externs

* Webmineral - Schlemaite
* RRUFF Database-of-Raman-spectroscopy - Schlemaite
* American-Mineralogist-Crystal-Structure-Database - Schlemaite
# Sebúlcor

Sebúlcor és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 264 | 298 | 279 | 283 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Sant Eudald de Jou

L'ermita de Sant Eudald de Jou (també anomenat Sant Eudald dels Vilars), situada al terme municipal de Montagut i Oix, és d'origen romànic. És un edifici d'una sola nau amb un absis semicircular molt modificat el segle xvii. Més tard, es va afegir un pis i un porxo que cobreix la façana sud i la part de ponent. Situat en un torrent, a mà dreta de la carretera de Castellfollit de la Roca a Oix. Per arribar-hi, cal agafar un camí de terra, que neix poc abans de la fàbrica de ciment de Can Bundanci.

## Descripció

Tot i que ha sofert moltes modificacions, es conserva en la part baixa l'estructura romànica original, amb l'absis arrodonit, la volta apuntada i el campanar d'espadanya que s'insinua a la façana de ponent. Al segle xviii es construí l'habitatge que ocupa tota la part superior de la nau, s'hi afegí el porxo d'entrada i s'adossà a la paret de migdia la galeria que es veu actualment. En aquesta mateixa època, hom modificarà la façana de ponent, obrint-hi dues finestres, una a cada costat de la porta. La porta Conserva les ferramentes d'època romànica malgrat que fou substituïda per una de nova al segle xviii. El forrellat és acabat en cap de drac i presenta diverses decoracions geomètriques que es repeteixen a la resta de les ferramentes. Als batents de fusta es gravà la següent inscripció: 1651 · S // EUDALI ·

## Notícies històriques

Sembla evident que el topònim Jou prové de la situació del temple a redós d'un collet de rostos suaus entre la muntanya del Cos i la Serra de Palomeres. Apareix citada l'esglesiola a les Rationes Decimarum Hispaniae dels anys 1279 i 1280, amb la denominació «...eclesia de Jugo...». Segons l'historiador Francesc Monsalvatje, l'any 1386 s'hi representaven unes funcions semblants als Autos Sacramentales castellans.
Aquesta era una església parroquial fins que el 1592 la parròquia va ser unida a la de Montagut. .

## Referències

* 1 2 3 «Sant Eudald de Jou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2015].
* ↑ Mallorquí, Elvis. El llibre verd del Bisbe de Girona (1362-1371). Girona: Diputació de Girona, 2012 (Col·lecció Francesc Eiximenis). ISBN 978-84-96747-85-2.

## Enllaços externs

* L'ermita de Sant Eudald a NovaSenda
* L'ermita de Sant Eudald a ArtMedieval
# Sennariolo

Sennariolo (en sard, Sennariolo) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 173 habitants. Es troba a la regió de Montiferru. Limita amb els municipis de Cuglieri, Flussio, Scano di Montiferro i Tresnuraghes.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Francesco Paolo Angioi | Llista cívica |
# Sant Mamet d'Anes

Sant Mamet d'Anes és una antiga parròquia, actualment una ermita, del municipi de Bellver de Cerdanya (Cerdanya). Es troba aïllada als peus del serrat de Sobirós, prop del mas d'Anes al municipi de Bellver de Cerdanya. Antiga església parroquial del desaparegut poble d'Anes, citat en l'Acta de Consagració de la Catedral d'Urgell (839). En els darrers temps s'ha anat coneixent com a Santuari de la Verge d'Anes, tot i que originàriament estava sota l'advocació de Sant Mamet. El 1987 va ser restaurada per la Diputació de Lleida. Es reconstruí la coberta i el campanar. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És una construcció d'una sola nau molt allargada, lleugerament trapezoïdal, coberta amb volta de canó, que s'enllaça l'absis semicircular sense arc presbiteral. Els peus de la nau s'assenten sobre la roca que puja un parell de metres el nivell del sòl. A l'absis hi ha dues finestres de doble esqueixada i a migdia dues del mateix tipus. La portalada d'entrada és d'arc de mig punt amb grans dovelles i és situada al mur de migdia on també hi ha una espitllera prop de la capçalera. El parament és de filades de carreus de mida mitjana. Al mur de ponent s'hi aixeca el campanar d'espadanya de dues obertures que ocupa tot el frontispici, probablement reconstruït al segle xiii.

## Referències

* ↑ «Sant Mamet d'Anes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Romànic Obert. «ESGLÉSIA DE SANT MAMET D'ANES». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2014. [Consulta: 7 novembre 2013].
# Santa Cova (la Nou de Berguedà)

La Santa Cova és una cova del municipi de la Nou de Berguedà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cova sota el penyal del Santuari de la Mare de Déu de Lurda de la Nou. La cova té fonts i piscines d'aigua, a més d'un frondós arbrat. El conjunt de la cova està fet a imitació del Santuari de Lorda de Bigorra.

## Història

El Santuari i la Cova de Lurda de la Nou foren construïts l'any 1880-1885 per iniciativa de Mossèn Antoni Comelles, capellà del Molí de la Nou, incansable propagador del culte a la Mare de Deu de la Nou. La imatge fou també perduda durant la guerra i la seva troballa respon a la tipologia general de les marededeus trobades a Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Santa Cova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Sidi Boulkhalf

Sidi Boulkhalf (en àrab سيدي بوخالف, Sīdī Būẖālf; en amazic ⵙⵉⴷⵉ ⴱⵓⵅⴰⵍⴼ) és una comuna rural de la província d'Azilal, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 15.625 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sidi Boumoussa

Sidi Boumoussa (en àrab سيدي أبو موسى, Sīdī Abū Mūsà; en amazic ⵙⵉⴷⵉ ⴱⵓⵎⵓⵙⴰ) és una comuna rural de la província de Taroudant, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 16.894 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sidi Boumehdi

Sidi Boumehdi (àrab سيدي بومهدي) és una comuna rural de la província de Settat de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.081 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sent Mèrd (Cruesa)

Sent Mèrd la Bruelha (en francès Saint-Merd-la-Breuille) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 238 habitants. Està integrada a la Communauté de communes des Sources de la Cruesa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 416 | 330 | 271 | 238 | 238 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Guy Faugeron | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Serrat de Sant Bartomeu

El Serrat de Sant Bartomeu és una muntanya de 869 metres que es troba entre els municipis de Solsona i d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès.
Al cim s'hi pot trobar un vèrtex geodèsic (referència 274096001).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de Sant Andreu

El Serrat de Sant Andreu, o Serrat sobre Sant Andreu, com apareix en diversos documents, és una serra situada a cavall dels termes municipals de Calders i de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
Està situada a l'extrem nord-occidental del terme monistrolenc, és un contrafort cap a ponent de la Serra de les Abrines, des d'on davalla cap al lloc on hi ha les restes de l'església de Sant Andreu, al nord-est de la Casa Gran de Bellveí. Tot el seu costat de ponent constitueix el paratge de l'Ortigós.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Setena legislatura de la Catalunya autonòmica

La setena legislatura de la Catalunya autonòmica es va iniciar el 5 de desembre del 2003 amb la constitució del Parlament i la investidura d'Ernest Benach, d'ERC, com a president de la Cambra.

## Eleccions

Les eleccions al Parlament de Catalunya van ser convocades el 23 de setembre de 2003 i es van celebrar el 16 de novembre.
Aquestes eleccions van ser les primeres després que Jordi Pujol decidís no presentar-se com a cap de llista del seu partit (CiU) i retirar-se de la política activa, havent estat vint-i-tres anys ocupant la presidència de la Generalitat i d'haver guanyat consecutivament els sis comicis als quals s'havia presentat.
Es van elegir els 135 diputats de la cambra catalana, que provenien de cinc candidatures: Partit dels Socialistes de Catalunya-Ciutadans pel Canvi (PSC-CpC), Convergència i Unió (CiU), Esquerra Republicana de Catalunya (ERC), Partit Popular de Catalunya (PPC) i Iniciativa per Catalunya Verds-Esquerra Unida i Alternativa (ICV-EUiA).
Encara que CiU va ser el partit que va obtenir més escons, l'aliança de PSC-CpC (la llista que va rebre més vots), ERC i ICV-EUiA els va permetre formar govern.

## Govern

L'acord per formar un Govern Catalanista i d'Esquerres entre el Partit dels Socialistes de Catalunya-Ciutadans pel Canvi (PSC-CpC), Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) i Iniciativa per Catalunya Verds-Esquerra Unida i Alternativa (ICV-EUiA), signat el 14 de desembre de 2003 al Saló del Tinell del Palau Reial de Barcelona, va fer que Pasqual Maragall, del Partit dels Socialistes de Catalunya, fos investit president de la Generalitat de Catalunya.
Entre els components del Govern hi havia vuit consellers de PSC-CpC, sis d'ERC i dos d'ICV-EUiA.
Aquesta proporció es va mantenir en posteriors canvis de govern fins que, amb l'anunci d'ERC que la formació demanaria el vot negatiu en el referèndum sobre el nou Estatut, el president Pasqual Maragall va expulsar els consellers d'aquell partit.
La reestructuració va deixar una relació de 12 consellers de PSC-CpC i dos d'ICV-EUiA, que es va negar a gestionar cap de les conselleries vacants.
El president Maragall va dissoldre el Parlament el 8 de setembre de 2006 i va convocar les eleccions per a l'1 de novembre.

## Diputats

Fins a un total de 161 diputats van formar part de la Setena legislatura.

## Referències

* ↑ «VII legislatura». Parlament.cat. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 24 gener 2013].
# Setena campanya de Geòrgia (1401)

La setena campanya de Geòrgia fou una expedició militar de les forces de Tamerlà a aquest regne feta el 1401.
Després de sortir de Mardin Timur va enviar als prínceps Sultan Husayn Mirza, Pir Muhàmmad ibn Úmar Xaykh, l'amir Jahan Xah Bahadur i altres cap a Alinjak amb ordres de apoderar-se definitivament d'aquesta fortalesa i després fer una ràtzia a Geòrgia; Alinjak ja estava assetjada per tropes timúrides sota l'amir Muhammad Daruga (amir de Miran Shah) i Firuz Shah (amir de Xah Rukh). El contingent enviat es va dirigir allí mentre Timur seguia via Sivas.
En camí els assetjats d'Alinjak, que no disposaven ja de menjar i estaven feia temps menjant cuiro i coses similars per enganyar la gana, es van acabar rendint. A Awnik els prínceps van saber que Alenjik s'havia rendit i es van dirigir directament cap a Geòrgia que van començar a devastar. El rei Jordi VII els va escriure protestant, al·legant que no hi havia motiu per la incursió ja que ell mateix era un dels mes fidels servidors de Timur; els prínceps es van aturar i van enviar un correu a Timur; van acampar a Menkul que era un lloc fresc adient per passar l'estiu, esperant la resposta de l'emperador.
Timur es preparava per a un enfrontament important amb la dinastia otomana i, aparentment, va desitjar congelar la situació existent a Geòrgia, fins a poder tornar a tractar-la de manera més decidida i exhaustiva. Així, va fer la pau amb el rei Jordi a condició que aquest li proporcionés tropes i concedís privilegis especials als musulmans. Timur, però, va emprendre algunes mesures preventives i va atacar la guarnició de Tortumi a Geòrgia, enderrocant la ciutadella i saquejant els voltants.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, V, 31
# Setge d'Iliturgis

El Setge d'Iliturgis fou un fet d'armes esdevingut durant la Segona Guerra Púnica.

## Antecedents

Iliturgis es va entregar als romans a la Segona Guerra Púnica junt amb Castulo i Mentesa, i fou assetjada per dues vegades pels cartaginesos (214 aC i 211 aC), però els dos foren aixecats, però a la caiguda dels Escipions, Illiturgis i Castulo es van revoltar a favor dels cartaginesos i van matar als romans que hi havia a les ciutats.
Després de la derrota cartaginesa en la batalla de Baecula, Roma controlava tota l'anterior zona d'influència cartaginesa a la península Ibèrica, excepció feta de la vall del Guadalquivir, on Cartago havia acumulat una gran quantitat de tropes portades de l'Àfrica a començaments de 207 aC, sota comandament d'Hannó, i de mercenaris ibèrics reclutades per Magó Barca. Mentrestant, Àsdrubal (fill de Giscó) dugué el seu exèrcit des de Gades fins a la conca del Guadalquivir, i la derrota romana a la batalla d'Ilipa va ser decisiva en la retirada cartaginesa durant la conquesta romana d'Hispània.

## El setge

Publi Corneli Escipió va prendre revenja per aquestos fets el 206 aC i la ciutat fou assaltada i cremada amb els seus habitants

## Conseqüències

Durant la revolta de 197 aC, Marc Helvi Blasió va derrotar els celtibers a la batalla d'Iliturgi el 196 aC, i van matar tots els seus habitants mascles adults (196 aC).

## Referències

* ↑ Brennan, Corey Loog. The praetorship in the Roman Republic Vol. I (en anglès). Oxford University Press, 2000, p.166. ISBN 0-19-511459-0.
# Siger de Brabant

Siger de Brabant (Ducat de Brabant, c. 1240 - Orvieto, c.1284) fou un filòsof medieval escolàstic, principal figura de l'averroisme llatí. Nasqué en un lloc desconegut de Brabant, un ducat que es trobava als actuals Bèlgica i Països Baixos. Fou professor de la Facultat d'Arts, a la Universitat de París, i fou un dels principals intel·lectuals censurats per les condemnes del 1277, quan l'Església cristiana rebutjà per herètiques 219 tesis aristotèliques.
Poc temps després de la mort de Tomàs d'Aquino, el 1276, Siger de Brabant fou citat a declarar davant de la Inquisició a França. Després de ser declarat heretge, sembla que Siger va marxar de París, i es va refugiar a Orvieto, Itàlia. La hipòtesi més probable de la seva mort, pocs anys més tard, és que fos assassinat amb una ploma pel seu secretari en un atac de bogeria; els seus detractors afirmaren que mereixia aquesta mort, en haver causat tant de mal escrivint.

## Epistemologia

El coneixement depèn de l'home, entès com a unió de cos i ànima, i no tan sols de l'intel·lecte. Distingeix dues vies contraposades de coneixement: la via filosòfica, o Raó, i la via teològica, o Veritas, que prové de la Fe i la Revelació: la veritat es troba en els continguts de la fe, i la Raó no pot provar les veritats de la fe. No hi ha possibilitat de doble veritat, com s'atribueix a Averrois.
En el problema dels universals, defensa que l'universal és un concepte que s'adquireix a partir de l'abstracció del particular. Té un fonament en la naturalesa de les coses que queda reflectit en els judicis.

## Ànima

L'ànima de l'home presenta diferents formes.
* Ànima intel·lectiva, és universal i única, i és per a tots els homes.
* Unida al cos, és la seva forma (aristotèlica), el seu acte.
* En la mort, l'ànima se separa del cos, però continua sent acte d'un altre cos, i és l'eternitat de l'espècie.

## Teologia

Siger de Brabant interpreta Déu com a intel·lecte agent. Pel que fa a la teologia moral, redueix la moral eudemonista, en recerca de la felicitat, cap a la teologia: la felicitat s'identifica amb Déu, de forma que s'intenta sintetitzar l'aristotelisme amb la teologia cristiana.

## Referències

* ↑ «Siger de Brabant». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Satèl·lit

«Satèl·lit» té aquests significats:
* Satèl·lit natural, cos celeste natural que gira al voltant d'un altre objecte celeste
* Satèl·lit artificial, cos celeste artificial que gira al voltant d'un altre objecte celeste
* Satèl·lit (biologia), seqüència d'àcids nucleics que necessita un virus per a reproduir-se
* Satèl·lit o estat satèl·lit, estat nominalment independent que en la pràctica està subjecte al domini polític o ideològic d'altres països
* Televisió per satèl·lit, mètode de transmissió televisiva consistent en fer rebotar en un satèl·lit de comunicacions un senyal de televisió emès des d'un punt de la Terra
* Ràdio per satèl·lit
# Sinagoga de Madrid

La Sinagoga de Madrid (també anomenada Bet Yaacov) és la primera sinagoga que fou construïda a Espanya des de l'expulsió dels jueus en 1492. Està situada en el carrer Balmes de Madrid. Amb l'emigració de jueus sefardites de l'Àfrica del Nord cap a Espanya en els anys seixanta del segle xx, es va inaugurar una sinagoga a Madrid, el 16 de desembre de 1968, tot i que ja hi tenien lloc cerimònies religioses des de 1917. 500 anys després del Decret de la Alhambra, el rei Juan Carles I i la reina Sofia van participar en una cerimònia, que va tenir lloc el 31 de març de 1992.

## Referències

* ↑ http://www.comjudiamadrid.org/cronologias.htm
* ↑ (en anglès)https://archive.today/20120604223406/findarticles.com/p/articles/mi_m1310/is_1995_Nov/ai_17963686/pg_3

## Enllaços externs

* Federació de les Comunitats Jueves d'Espanya (castellà)
* Comunitat Jueva de Madrid (castellà)
# Sinagoga de Malmö

La Sinagoga de Malmö (en suec: Malmö synagoga) és una sinagoga que es troba a Malmö, Suècia. Va ser construïda el 1903. Fou dissenyada per l'arquitecte John Smedberg, amb un estil art nouveau i revival morisc. Els serveis d'adoració són ortodoxos. La sinagoga va ser atacada amb explosius el 23 de juliol de 2010 presumptament per extremistes islàmics. L'explosió va ser causada amb algun tipus de focs artificials o petards que contenien molt poca pólvora per danyar seriosament l'edifici.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20131019151526/http://malmomuseer.se/thumbnails.php?album=45
# Si

«Si» té aquests significats:
* Química; Si és el símbol de l'element químic Silici
* Música; Si és la setena i última nota musical, segons el sistema de notació musical llatí. Vegeu nota
** Si bemoll major
** Si bemoll menor
** Si major
** Si menor
* Ciència; SI és la sigla del Sistema Internacional d'Unitats.
* Anatomia; qualsevol cavitat del cos, per exemple:
** Si paranasal.
Viccionari