OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# NOTAR

El NOTAR (acrònim en anglès de NOTAil Rotor, en català «sense rotor de cua») és un sistema de compensació de l'efecte causat pel parell motor del rotor principal dels helicòpters que es caracteritza, com el seu nom indica, per estar desproveït del rotor de cua de l'aparell i realitzar aquesta compensació mitjançant un raig d'aire de direcció i força variables mitjançant els pedals.

## Descripció

El tercer principi de la dinàmica estableix que "tota força d'acció provoca una força de reacció de la mateixa intensitat i direcció, però en sentit oposat". Per això, un helicòpter amb un motor que fa força per girar un rotor en l'aire tendeix a desplaçar el seu fuselatge en sentit oposat a aquesta rotació (ja que el motor va unit al fuselatge). Aquest efecte és compensat pel NOTAR permetent que l'aparell estigui amb el seu fuselatge quiet respecte a un observador a terra.
Tradicionalment aquest efecte del parell motor s'ha compensat amb un petit rotor situat a la cua, però amb l'arribada de diferents tipus de motors de reacció als helicòpters, els gasos calents d'escapament que produeixen s'han pogut utilitzar per a aquest propòsit gràcies a la tecnologia NOTAR.

## Tecnologies alternatives

Alternatives al NOTAR:
* Rotor de cua convencional
* Fenestron
* Rotors coaxials
* Rotors en tàndem
* Rotors entrellaçats

## Vegeu també

* Helicòpter
* Rotor d'helicòpter
* Autorotació (helicòpter)
* Perfil alar

## Referències

* ↑ Jorge García de la Costa Terminologia aeronàutica
# Wolfgang Hasenfuss

Wolfgang (Volfgangs) Hasenfuss (Hazenfuss) (1900 - 1944), fou un jugador d'escacs letó, d'ètnia alemanya.

## Resultats destacats en competició

El 1932 fou 6è a Riga (campió: Vladimirs Petrovs); el 1934 fou 4t al Campionat d'escacs de Letònia, a Riga (guanyaren ex aequo Fricis Apšenieks i Petrovs); el 1937 empatà als llocs 17è-18è al fort torneig de Kemeri (guanyaren Samuel Reshevsky, Petrovs i Salo Flohr); i el 1939 fou 10è a Kemeri / Riga (campió: Flohr).

### Olimpíades d'escacs

Hasenfuss va defensar Letònia a les tres Olimpíades d'escacs jugades entre el 1931 i el 1935, i també a la III Olimpíada no oficial de Múnic 1936. El 1931 va guanyar una medalla de bronze individual per la seva actuació al cinquè tauler (primer suplent):
| Any | Olimpíada | Ciutat | Tauler | Guanyades | Perdudes | Taules |
| 1931 | IV Olimpíada | Praga | 1r suplent | 7 | 3 | 1 |
| 1933 | V Olimpíada | Folkestone | 4t | 5 | 6 | 3 |
| 1935 | VI Olimpíada | Varsòvia | 4t | 4 | 4 | 4 |
| 1936 | III Olimpíada no oficial | Múnic | 5è | 7 | 7 | 3 |

## Vegeu també

* Alemanys del Bàltic

## Referències

* ↑ Taules de torneigs de 1932 Arxivat 2009-01-02 a Wayback Machine. [Consulta 19 desembre 2009]
* ↑ Taules de torneigs de 1934 Arxivat 2010-12-15 a Wayback Machine. [Consulta 19 desembre 2009]
* ↑ Taules de torneigs de 1937 Arxivat 2009-12-10 a Wayback Machine. [Consulta 19 desembre 2009]
* ↑ Classificació i partides, Kemeri 1937 [Consulta 19 desembre 2009]
* ↑ «Torneig Internacional de Kemeri 1937». chessgames.com. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ Taules de torneigs de 1939 Arxivat 2009-01-04 a Wayback Machine. [Consulta 19 desembre 2009]
* ↑ Classificació i partides, Kemeri/Riga 1939 [Consulta 19 desembre 2009]
* ↑ OlimpBase :: Base de dades d'olimpíades d'escacs
* ↑ Equip letó a Praga 1931
* ↑ Equip letó a Folkestone 1933
* ↑ Equip letó a Varsòvia 1935
* ↑ Equip letó a Múnic 1936
# George Botterill

George Steven Botterill (nascut a Bradford (West Yorkshire) el 8 de gener de 1949) és un filòsof, escriptor i jugador d'escacs britànic, que té el títol de Mestre Internacional des de 1978.
Tot i que està inactiu almenys des de 1990, a la llista d'Elo de la FIDE de març de 2013, hi tenia un Elo de 2360 punts, cosa que en feia el jugador número 4 de Gal·les.

## Biografia i resultats destacats en competició

Botterill va aprendre a jugar als escacs als set anys. Des de 1969 a 1972 va jugar per l'equip de la Universitat d'Oxford, i va esdevenir un dels millors jugadors britànics joves. El 1971 va guanyar el torneig Slater Young Masters a Hastings, i a Hastings 1971/2 hi fou el jugador britànic que més puntuà, amb 6/15 punts. Botterill guanyà el Campionat de la Gran Bretanya de 1974 a Clacton, en vèncer el play-off a Llanelli (Gal·les) per mig punt d'avantatge sobre William Hartston després d'un empat a set. Els anys 1975 i 1976 va participar en les dues primeres edicions de The Master Game, programa d'escacs de la BBC. El 1977 va guanyar el seu segon Campionat Britànic, aquest cop en solitari.
El 1973 va guanyar el Campionat de Gal·les (ex aequo). El 1974 va esdevenir professor de filosofia a la Universitat de Gal·les a Aberystwyth, i va començar a jugar internacionalment per l'equip de Gal·les. En el grup preliminar del Campionat d'Europa per equips, hi va marcar 1½-½ contra el primer tauler neerlandès Jan Timman i 1-1 contra el primer tauler anglès Hartston. Botterill va jugar també al primer tauler de Gal·les a l'Olimpíada d'escacs de 1976. Prèviament havia representat Anglaterra al Campionat del món d'estudiants i al Campionat d'Europa per equips de 1973.
Botterill és més conegut com a escriptor d'escacs, i en particular per les seves contribucions a les obertures d'escacs conjuntament amb Raymond Keene: The Modern Defence (Londres 1973) i The Pirc Defence (Londres 1974). Actualment dona conferències com a professor de filosofia a la Universitat de Sheffield.

## Bibliografia

* Brace, Edward R. An Illustrated Dictionary of Chess. Hamlyn Publishing Group, 1977, p. 44. ISBN 1-55521-394-4.
* Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 49. ISBN 0-7864-2353-6.
* Golombek's Encyclopedia of Chess. Crown Publishing, 1977, p. 37–38. ISBN 0-517-53146-1. «Botterill, George Steven»
* Botterill, G.S.; Levy, D.N.L.; Rice, J.M.; Richardson, M.J.. British Chess, 1983, p. 31–42.

## Referències

* 1 2 3 «Nota biogràfica de George Botterill» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 2 agost 2011].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Gal·les"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 25 març 2013].
# Nannopetersius lamberti

Nannopetersius lamberti és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República del Congo.

## Referències

* ↑ Hoedeman, J. J., 1956. Aquariumvissen Encyclopedie. De Bezige Bij. Amsterdam. v. 2: 530-728 v. 2: 530-728.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Miquel de Tamarit i Rifós

Miquel de Tamarit i Rifós va néixer al segle xvi. Donzell i Doctor en dret. Castlà de Montclar.

## Biografia

Exercí de jutge de l'Audiència entre 1584 i 1594, fou ennoblit a les Corts celebrades l'any 1599. Va ser nomenat rector de la Universitat de l'Estudi General, càrrec que va exercir entre l'1 d'agost de 1574 i el 31 de juliol de 1576. Va morir just a finals del segle XVI o principis del segle xvii.

## Referències

* ↑ Boera, Miquel (notari públic de Barcelona), «Pergamí 2441: abril de 1564 Barcelona» a Mañé Mas, Maria Cinta; Rovira i Solà, Manuel, Catàleg dels pergamins municipals de Barcelona (Volum VII). Apèndix (1149-1553). Barcelona: Ajuntament de Barcelona-Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona, 2013, p. 59. Disponible a: Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona Arxivat 2015-02-11 a Wayback Machine.
* ↑ Morales Roca, Francisco José. Próceres habilitados en las Cortes del Principado de Cataluña, siglo XVII (1599-1713), 2 Vols. Madrid: Hidalgúia, 1983, p. 114. Disponible a: Google Books
* ↑ Fernández Luzón, Antonio. La universidad de Barcelona en el s. XVI (en castellà). Universitat Autònoma de Barcelona, 2003, p. 186 [Consulta: 17 novembre 2016].

## Bibliografia

* Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI". Barcelona: Publicacions i Edicions de la Universidad de Barcelona, 2005. 342 p. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB
* Morales Roca, Francisco José. Próceres habilitados en las Cortes del Principado de Cataluña, siglo XVII (1599-1713), 2 Vols. Madrid: Hidalgúia, 1983. Disponible a: Catàleg de les biblioteques de la UB.
# John Mikaelsson

John Mikaelsson (Kristinehamn, 6 de desembre de 1913 - comtat de Placer, 16 de juny de 1987) és un atleta suec, especialista en marxa atlètica, que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1948 i el 1952. En ambdues ocasions guanyà la medalla d'or en la prova dels 10 quilòmetres marxa del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en els 10 quilòmetres marxa del Campionat d'Europa d'atletisme de 1946 i una de bronze en la mateixa prova en l'edició de 1950. Va guanyar 13 campionats nacionals i va establir fins a 14 rècords d'Europa i del món en diferents distàncies de la marxa.

## Millors marques

* 10 quilòmetres marxa. 42' 52.4" (1945)

## Referències

* 1 2 3 «John Mikaelsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2009. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «John Mikaelsson - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 5 maig 2020].
# Fossa de Calypso

La Fossa de Calypso, es una fossa marina situada a la fossa hel·lènica, mar Jònica, 62,6 km al sud-oest de Pilos, Grècia, és el punt més profund del mar Mediterrani, amb una fondària màxima de 5267 m. Es troba a les coordenades 36° 34′ N, 21° 8′ E﻿ / ﻿36.567°N,21.133°E﻿ / 36.567; 21.133

## Descensos amb tripulació

El primer descens amb tripulació a la fossa va ser el 27 de setembre de 1965 pel capità Gérard Huet de Froberville, el Dr. Charles “Chuck” L. Drake (EUA) i Henri Germain Delauze dins del batiscaf francès Archimède. Drake, Froberville i Delauze van informar d'una profunditat màxima de 5110 m sense donar la precisió de la mesura.
El gener de 2020, Caladan Oceanic va començar el seu segon any de busseig profund amb el DSV Limiting Factor, pilotat per Victor Vescovo. Les primeres immersions de la temporada 2020 van començar amb el submarí francès Minerve al mar Mediterrani entre l'1 i el 2 de febrer de 2020, i la segona tripulació va baixar a la Fossa Calypso. El 10 de febrer de 2020, Víctor Vescovo i el príncep Albert II de Mònaco van arribar al fons de la fossa a una fondària calculada recentment en 5109 ± 1 m utilitzant múltiples sensors de mesura directa. L'expedició del 2020 va validar que la missió francesa del 1965 havia arribat, de fet, al punt més profund del mar Mediterrani que, fins a aquest moment, no estava confirmat.

## Referències

* ↑ «Founder of the Five Deeps Expedition Launches New 2020 Voyage». hydro-international.com, 07-02-2020. [Consulta: 11 febrer 2020].
* ↑ «Caladan Oceanic expedition page». caladanoceanic.com. [Consulta: 11 febrer 2020].
* ↑ «Phase II of Caladan Oceanic's 2020 Expedition Programme, Caladan Oceanic's Victor Vescovo and EYOS Expeditions dive with Prince Albert II of Monaco to the deepest point in the Mediterranean Sea». caladanoceanic.com, 12-02-2020. [Consulta: 27 març 2020].
# Hípica als Jocs Olímpics d'Estiu del 2000

Als Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 celebrats a la ciutat de Sydney (Austràlia) es disputaren 6 proves d'hípica: doma clàssica, concurs complet i salts, tant en categoria individual com per equips. La competició es desenvolupà entre els dies 20 de setembre i l'1 d'octubre del 2000 a les instal·lacions eqüestres del Sydney International Equestrian Centre.
Hi participaren un total de 195 genets, 128 homes i 67 dones, de 37 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Doma clàssica individual Detalls | Anky van Grunsven amb Bonfire | Isabell Werth amb Gigolo | Ulla Salzgeber amb Rusty |
| Doma clàssica per equips Detalls | AlemanyaIsabell Werth amb Gigolo Nadine Capellmann amb Farbenfroh Ulla Salzgeber amb Rusty Alexandra de Ridder amb Chacomo | Països BaixosEllen Bontje amb Silvano Anky van Grunsven amb Bonfire Arjen Teeuwissen amb Goliath Coby van Baalen amb Ferro | Estats UnitsSusan Blinks amb Flim Flam Robert Dover amb Ranier Guenter Seidel amb Foltaire Christine Traurig amb Etienne |
| Concurs complet individual Detalls | David O'Connor amb Custom Made | Andrew Hoy amb Swizzle In | Mark Todd amb Eyespy II |
| Concurs complet per equips Detalls | AustràliaPhillip Dutton amb House Doctor Andrew Hoy amb Darien Powers Stuart Tinney amb Jeepster Matt Ryan amb Kibah Sandstone | Regne UnitIan Stark amb Jaybee Jeanette Brakewell amb Over To You Pippa Funnell amb Supreme Rock Leslie Law amb Shear H2O | Estats UnitsNina Fout amb 3 Magic Beans Karen O'Connor amb Prince Panache David O'Connor amb Giltedge Linden Wiesman amb Anderoo |
| Salts d'obstacles individual Detalls | Jeroen Dubbeldam amb De Sjiem | Albert Voorn amb Lando | Khaled Al Eid amb Khashm Al Aan |
| Salts d'obstacles per equips Detalls | AlemanyaLudger Beerbaum amb Goldfever 3 Lars Nieberg amb Esprit FRH Marcus Ehning amb For Pleasure Otto Becker amb Dobels Cento | SuïssaMarkus Fuchs amb Tinka's Boy Beat Maendli amb Pozitano Lesley McNaught amb Dulf Willi Melliger amb Calvaro V | BrasilRodrigo Pessoa amb Baloubet du Rouet Luiz Felipe De Azevedo amb Ralph Álvaro Miranda Neto amb Aspen Andre Johannpeter amb Calei |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Països Baixos | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 2 | Alemanya | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 3 | Austràlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Estats Units | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 5 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Aràbia Saudita | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Brasil | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Nova Zelanda | 0 | 0 | 1 | 1 |
# John Paskin Taylor

John Paskin Taylor (Bangalore, 18 de març de 1928 - Boulogne-Billancourt, 9 de març de 2015) va ser un jugador d'hoquei sobre herba britànic que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «John Taylor Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 28 maig 2019].
# Hoquei sobre herba als Jocs Olímpics d'Estiu del 2000

Als Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 celebrats a la ciutat de Sydney (Austràlia) es disputaren dues competicions d'hoquei sobre herba, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina. La competició es disputà entre els dies 16 i 30 de setembre del 2000 al State Hockey Centre.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 350 jugadors d'hoquei, entre ells 191 homes i 159 dones, de 15 comitès nacionals diferents:
| Categoria masculina Alemanya Argentina Austràlia Canadà Corea del Sud Espanya Índia Països Baixos Polònia Malàisia Pakistan Regne Unit | Categoria femenina Alemanya Argentina Austràlia Corea del Sud Espanya Nova Zelanda Països Baixos Regne Unit Sud-àfrica R.P. de la Xina |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Hoquei masculí Detalls | Països BaixosRonald Jansen Erik Jazet Wouter van Pelt Bram Lomans Diederik van Weel Stephan Veen Jeroen Delmee Jacques Brinkman Remco van Wijk Teun de Nooijer Jaap-Derk Buma Peter Windt Sander van der Weide Piet-Hein Geeris Marten Eikelboom | Corea del SudKim Yoon Ji Seong-Hwan Seo Jong-Ho Kim Chel-Hwan Kim Yong-Bae Han Hyung-Bae Kim Kyung-Seok Kim Jung-Chul Song Seung-Tae Kang Keon-Wook Kong Keon-Wook Hwang Jong-Hyun Lim Jung-Woo Jeon Jong-Ha Jeon Hong-Kwon Yeo Woon-Kon Lim Jong-Chun | AustràliaMichael Brennan Adam Commens Jason Duff Troy Elder James Elmer Damon Diletti Lachlan Dreher Paul Gaudoin Jay Stacy Daniel Sproule Stephen Davies Michael York Craig Victory Stephen Holt Matthew Wells Brent Livermore |
| Hoquei femení Detalls | AustràliaAlyson Annan Juliet Haslam Alison Peek Claire Mitchell-Taverner Kate Starre Kate Allen Lisa Carruthers Rechelle Hawkes Clover Maitland Rachel Imison Angie Skirving Julie Towers Renita Farrell Jenny Morris Katrina Powell Nikki Hudson | ArgentinaMariela Antoniska Agustina Garcia Magdalena Aicega María Paz Ferrari Anabel Gambero Ayelén Stepnik Inés Arrondo Luciana Aymar Vanina Oneto Jorgelina Rimoldi Karina Masotta Paola Vukojicic Laura Maiztegui Mercedes Margalot María de la Paz Hernández Cecilia Rognoni | Països BaixosJulie Deiters Fatima Moreira de Melo Hanneke Smabers Dillianne van den Boogaard Margje Teeuwen Mijntje Donners Ageeth Boomgaardt Myrna Veenstra Minke Smabers Carole Thate Fleur van de Kieft Minke Booij Daphne Touw |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Austràlia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 1 | Països Baixos | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Argentina | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Corea del Sud | 0 | 1 | 0 | 1 |
# Gerda Johansson

Gerda Matilda Eleonora Johansson (Estocolm, 14 de març de 1891 – Estocolm, 10 d'abril de 1965) va ser una saltadora sueca que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 disputà la prova de palanca de 10 metres del programa de salts, on quedà eliminada en la primera ronda.

## Referències

* ↑ «Gerda Johansson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de maig 2011. [Consulta: 24 juny 2017].
* ↑ Gerda Johansson. Comitè Olímpic Suec
# Narcís Batlle i Baró

Narcís Batlle i Baró (1865 - 14 de setembre de 1945) fou un advocat i polític català, que exercí com a notari i fou diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Va treballar com a notari a Barcelona, i com a tal fou qui va participar en el litigi de marca per comercialitzar el licor Calisay. A començaments del segle XX fou president de l'Acadèmia de la Joventut Catòlica de Barcelona i milità en el carlisme. Fou elegit diputat jaumista dins les llistes amb la Lliga Regionalista pel districte de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1918 i 1919. Ell i Miquel Junyent i Rovira foren els ponents carlins en la redacció de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 1919. Després fou escollit novament diputat per la Comunió Tradicionalista a les eleccions generals espanyoles de 1920. A les eleccions de 1923 fou escollit novament diputat per Barcelona en una coalició dels tradicionalistes amb la Lliga Regionalista.
A finals del 1930 encara participava en els aplecs carlins, però el febrer de 1931 es va presentar en una candidatura de la Lliga encapçalada per Cambó per a les eleccions municipals de Barcelona. L'any 1934 s'adherí formalment a la Lliga.

## Referències

* ↑ «El muy ilustre señor don Narciso Batlle y Baró». Hoja oficial del lunes, 08-10-1945, pàg. 2.
* ↑ Joan Celdran Danés Gran Licor Calisay. Memòria d'un bon gust p.18
* ↑ Narcís Batlle al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya
* ↑ Ernest Benach i Pascual El projecte d'autonomia de la Mancomunitat de Catalunya del 1919 i el seu context històric, p. 30 i 155
* ↑ «Resultats de les eleccions a Catalunya». Patria, 03-05-1923, pàg. 2.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «En honor de un Caballero de la Legitimidad». El Cruzado Español, 19-12-1930, pàg. 8.
* ↑ «La candidatura de la «Lliga» per Barcelona». Diari de Vich, 13-02-1931, pàg. 3.
* ↑ Ferrer i Dalmau, Melchor. Historia del tradicionalismo español, Vol. XXIX. Sevilla: Editorial Católica Española S.A., 1960, p. 88.
# Joris Tjebbes

Joris Tjebbes (Vlissingen, 5 de novembre de 1929 - Hoogeveen, 31 de juliol de 2001) fou un nedador neerlandès, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va disputar dues proves del programa de natació. En ambdues, els 100 i 400 metres lliures quedà eliminat en semifinals.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1950 i cinc campionats nacionals entre 1950 i 1952. També establí nou rècords nacionals en les distàncies dels 100, 200 i 400 metres lliures.

## Referències

* ↑ Joris Tjebbes a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 21 juliol 2020].
* ↑ «Zwemmen in de Polder - Joris Tjebbes», 02-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-02. [Consulta: 8 agost 2020].
# Arquidam III

Arquidam III (grec antic: Ἀρχίδαμος, llatí: Archidamus) va ser rei d'Esparta el 20è dels europòntides, de l'any 360 aC al 338 aC. Era fill d'Agesilau II.
El seu primer acte conegut va ser intercedir davant el seu pare en favor de Esfòdries, pare del seu amic Cleònim, per evitar-li el càstig pel seu fracàs en la invasió d'Àtica l'any 378 aC, segons Xenofont. El 371 aC, malalt Agesilau II, va ser enviat en ajut dels espartans derrotats a la batalla de Leuctra, als que va fer tornar a Esparta, després d'una mediació de Jàson de Feres.
El 367 aC amb ajut d'auxiliars enviats per Dionís el vell de Siracusa, va derrotar els arcadis i argius en el que es va anomenar "la batalla sense llàgrimes", ja que no va perdre cap soldat. El 366 aC Isòcrates va publicar la seva obra Arquidam, dedicada al príncep. El 364 aC el van enviar a Arcàdia que estava en guerra amb Èlida, i el 362 aC es va quedar a Esparta mentre Agesilau es reunia amb els aliats a Mantinea, i va defensar Esparta dels atacs d'Epaminondes, com diuen Xenofont, Diodor de Sicília i Plutarc.
El 356 aC va succeir al seu pare al tron. Va participar en la guerra sagrada ajudant a Filomel de la Fòcida a ocupar Delfos. El 352 aC va esclatar la guerra contra Megalòpolis, i va obtenir alguns èxits però no es va aconseguir la dissolució de la Lliga. La guerra sagrada es va acabar el 346 aC i Arquidam III va anar aquest any a la Fòcida al capdavant de 1000 homes, suposadament a petició dels mateixos focidis; però a l'arribada del rei Filip II de Macedònia va retornar al Peloponès.
El 338 aC va anar a Itàlia en ajut de Tàrent contra els lucans i va morir en batalla el mateix dia que Filip II obtenia la victòria a la batalla de Queronea. Esparta li va aixecar una estàtua a Olímpia que descriu Pausànias.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Archida+mus III a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 267

## Vegeu també

* Nicòstrat d'Argos