OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bauchi

«Bauchi» té aquests significats:
* Estat de Bauchi, estat de Nigèria
* Ciutat de Bauchi, ciutat capital de l'estat de Bauchi
* Emirat de Bauchi, emirat històric i tradicional
# Michel Wachenheim

Michel Wachenheim (Saint-Maur-des-Fossés, 16 de gener de 1951) és un ambaixador francès i representant permanent de França davant l'Organització de l'Aviació Civil Internacional (OACI). Michel Wachenheim es va llicenciar a l'École polytechnique (promoció el 1972) ia l'École nationale de l'aviation civile (promoció el 1975) i va començar la seva carrera el 1977 al departament de trànsit aeri. El 2007 es converteix en cap de gabinet del Ministeri de Transports, Dominique Bussereau. L'1 de setembre del 2009 es va convertir en ambaixador de França i representant permanent de França davant l'Organització de l'Aviació Civil Internacional.
Michel Wachenheim està casat, té tres fills i és oficial de la Legió d'Honor. El finançament de l'Institut de formation universitaire et de recherche du transport aérien (Institut de Recerca i Formació en Transport Aeri) del 2009 al 2010 porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Michel WACHENHEIM
* ↑ Michel WACHENHEIM
* ↑ Michel Wachenheim nouveau directeur général de l’aviation civile
* ↑ Décret du 9 avril 2009 portant nomination d'un ambassadeur, représentant permanent de la France auprès du conseil de l'Organisation de l'aviation civile internationale à Montréal - M. Wachenheim (Michel)
* ↑ Décret du 31 décembre 2004 portant promotion et nomination
# Punta de Tarifa

La punta de Tarifa és un promontori o cap espanyol pertanyent al terme municipal de Tarifa, situat a la costa atlàntica de la província de Cadis, a Andalusia.
Situada en l'extrem sud-oest de l'illa de Las Palomas o illa de Tarifa, constitueix el punt més meridional de l'Europa continental (36° de latitud nord i 5° 36' de longitud oest), a més de ser la divisòria geogràfica entre l'oceà Atlàntic i la mar Mediterrània, situant-se just enfront del nucli urbà de Tarifa. Sobre la punta s'alça la cota més alta de l'illa, on està construït el far de Punta de Tarifa.

## Bibliografia

* Ferrer-Gallardo, X., Albet-Mas, A., & Espiñeira, K. (2014). The borderscape of Punta Tarifa: concurrent invisibilisation practices at Europe’s ultimate peninsula. cultural geographies, 1474474014547336.{{format ref}} http://cgj.sagepub.com/content/22/3/539.full.pdf+html
# Associació de Dones d'Andorra

L'Associació de Dones d’Andorra és una entitat civil d'Andorra d’àmbit estatal i que fou creada l’any 1994 amb l’objectiu de defensar els drets de les dones, millorar-ne la seva posició dins la societat i recuperar-ne la memòria històrica.
L'organització té entre les seves activitats la prestació de serveis a la dona, la millora de la seva educació a través de cursos i jornades formatives, així com proveir de serveis de mediació i col·laborar amb el Govern d’Andorra.
Al llarg de la seva història ha reivindicat la creació d’un batlle de família o la demanda d’una llei d'escoles bressol. Forma part també de diverses associacions internacionals feministes.

## Referències

* 1 2 3 Valls Oliva, Àlvar. Diccionari Enciclopèdic d'Andorra. Andorra la Vella: Fundació Crèdit Andorrà, 2006, p. 61. ISBN 9789992016299.
* ↑ 324cat. «L'Associació de Dones d'Andorra vol potenciar el 2008 l'accés de la dona a llocs destacats en la política i l'empresa», 09-01-2008. [Consulta: 15 febrer 2019].
* 1 2 «Associació de Dones d'Andorra | Registre Comunal d'Associacions». Comú d'Andorra la Vella, 19-11-2015. [Consulta: 15 febrer 2019].
# Província de Moyen-Ogooué

Moyen-Ogooué és una de les nou províncies del Gabon.
Ocupa una àrea de 18,535 km². La capital de la província és Lambaréné.

## Departaments

Moyen-Ogooué es divideix en 2 departaments:
* Abanga-Bigne, amb el centre administratiu a Ndjole.
* Ogooue et des Lacs, amb el centre administratiu a Lambaréné.
# Tulla (arna)

Tulla és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrit per Elwood Zimmerman el 1958. La seva única espècie, Tulla exonoma, descrita per Edward Meyrick el 1899, és endèmica de l'illa hawaiana d'Oahu.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ Zimmerman, Elwood C. Insects of Hawaii (en anglès). 8 Lepidoptera: Pyraloidea. University of Hawaii Press, 1958.
# Fàbrica Chartreuse

La Fàbrica Chartreuse és un edifici situat als carrers de Smith i del Vapor i la plaça dels Infants de Tarragona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

El 1855, i amb la participació de l'indià Joan Mañer, retornat de l'Havana, es va constituir la societat Andreu Guasch i Cia, amb l'objecte d'establir a Tarragona una fàbrica de filats i teixits de cotó moguda per vapor. Aquesta va ser inaugurada el 1857 amb el nom de La Fabril Tarraconense, i fou la primera i única que hagué a la ciutat. Posteriorment, la societat seria Fontanals i Cia, dirigida per Josep Fontanals i Vidal (Vilanova i la Geltrú, 1817-Tarragona, 1881), i el 1863, la fàbrica va sortir a subhasta.
El 1882 va ser adquirida per la societat anònima Unión Agrícola, i a partir del 1903, quan els monjos cartoixans van ser expulsats de Voiron (França), van utilitzar-la com a destil·leria per a fabricar el seu licor, anomenat Chartreuse.
El 1893 va patir un incendi, que va afectar especialment la coberta. Aleshores, l'arquitecte Pau Monguió i Segura va dissenyar la nova armadura de fusta i va ampliar la construcció. El 1907, Josep Maria Pujol de Barberà va dur a terme una nova ampliació amb un llenguatge historicista de ressonàncies mudèjars.
El 1981, va ser adquirit per l'Ajuntament de Tarragona, però en l'actualitat és propietat de la Generalitat de Catalunya, que l'ha restaurat i habilitat per ubicar-hi l'Escola Oficial d'Idiomes.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de quatre plantes i amb finestres emmarcades disposades simètricament. La reforma modernista el va dotar d'una cornisa i una torre característica per tots els tarragonins.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Fàbrica Chartreuse». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Diario de Barcelona, 31-08-1855, p. 6955.
* ↑ Diario de Barcelona (edición mañana), 14-05-1857, p. 3896.
* ↑ Blasco-Martel, Yolanda. «El Banco de Tarragona (1864-1874)». A: La pluralidad de emisión en España, 1844-1874. Fundación BBVA, 2016, p. 611. ISBN 978-84-92937-63-9.
* ↑ Jordà i Fernández, Antoni. Història de la ciutat de Tarragona. Cossetània edicions, 2006, p. 109 (El Tinter, 68). ISBN 84-9791-227-6.
* 1 2 3 «La Chartreuse». Mapa del Patrimoni Industrial de Catalunya. Museu Nacional de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya.
* ↑ BOE, 02-09-1863, p. 4. «VENTA. — POR ACUERDO DE LOS SOCIOS DE LA compañía comanditaria Fontanals y compañía en liquidacion , se saca á subasta la fábrica-vapor de hilados y tejidos , sita en Tarragona y calles de Castaños, Smith y la plaza de los Infantes, con sus patios, habitación, almacenes y demás dependencias.»
* ↑ «La Fabril Tarraconense (<1882)». Casa Fontanals.

## Enllaços externs

* «Fàbrica Chartreuse». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Bertold I de Tirol

Bertold I de Tirol (+ 7 de març de 1180) fou comte de Tirol, successor el 1165 del seu germà Albert III de Tirol, amb el que potser ja governava conjuntament segons una carta de 1142 que esmenta la fundació de Neustift per "Reginbertus de Sebene …cum uxore sua Christina", amb el consentiment d'"Arnoldi advocati comitis de Morit", i dels comtes (comitum) de Tirol, Albert i Bertold ("Alberti et Perchtoldi"); també se l'esmenta en una donació a Tibnize (Timeniz) a Brixen, a canvi d'oracions per l'ànima de "fratris sui Adalberti comitis", datada el 1165 o 1166. La necrològica de Wilten diu que va morir el 7 de març de 1180.
Es va casar amb una dama de la casa comtal d'Ortenburg, filla d'Otó I comte d'Ortenburg (Hirschberg) i va tenir dos fills:
* Bertold II de Tirol (+ 28 de desembre de 1181), successor del seu pare
* Enric de Tirol (+ 14 de juny de 1190/1202), successor del seu germà.

## Referències

* Genealogia
# Pseudamia tarri

Pseudamia tarri és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Morfologia

Pot arribar a fer 3,7 cm de llargària màxima. És translúcid lavanda amb l'abdomen platejat. Cap nu, tret de l'opercle que té escates grosses. Set espines i 8 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 8 radis tous a l'anal. Vint-i-quatre vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical (31°N-24°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: les illes Seychelles i Aràbia Saudita.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1865. Enumération des espèces de poissons actuellement connues de l'île d'Amboine. Neder. Tijdschr. Dierk. v. 2. 270-276, 273-293.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Randall, J. E., Lachner, E. A. & Fraser, T. H., 1985. A revision of the Indo-Pacific apogonid fish genus Pseudamia, with descriptions of three new species. Indo-Pacific Fishes Núm. 6: 1-23, Pl. 1.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., E.A. Lachner i T.H. Fraser, 1985.
* ↑ Randall, J.E. i J. van Egmond, 1994. Marine fishes from the Seychelles: 108 new records. Zool. Verh. Leiden 297:43-83.
* ↑ Carpenter, K.E., F. Krupp, D.A. Jones i U. Zajonz, 1997. FAO species identification field guide for fishery purposes. Living marine resources of Kuwait, eastern Saudi Arabia, Bahrain, Qatar, and the United Arab Emirates. FAO, Roma, Itàlia. 293 p.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Eschmeyer, William N., 1990: Catalog of the Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Publi Deci (septemvir)

Publi Deci (en llatí Publius Decius) va ser un magistrat romà, col·lega de Marc Antoni en el septemviratus. Formava part de la gens Dècia, una gens romana d'origen plebeu.
Ciceró diu amb ironia, que s'esforçava en seguir l'exemple dels seus avantpassats, els Decii, fent honor als seus deutes, és a dir, afavorí a Marc Antoni amb l'esperança de lliurar-se, a través de la seva influència dels deutes que tenia. Va acompanyar a Marc Antoni a la guerra de Mutina i va ser fet presoner. Més tard Octavi (August) que volia una reconciliació amb Marc Antoni, el va alliberar.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/963?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=DeciusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 948. ]
# Punta de Silvestre

La Punta de Silvestre és una muntanya de 374 metres que es troba entre els municipis de Flix i la Palma d'Ebre, a la comarca catalana de la Ribera d'Ebre.
# BAU Centre Universitari d'Arts i Disseny

BAU, Centre Universitari d'Arts i Disseny de Barcelona és un centre educatiu universitari especialitzat en art i disseny a Barcelona. Es troba al Districte 22@ i compta amb dues seus al carrer de Pujades (118 i 128). De titularitat privada, va ser fundat el 1989 com escola superior de disseny. El 2009 va ser adscrita a la Universitat de Vic - Universitat Central de Catalunya, incorporant-se al marc universitari europeu.
BAU va ser fundat el 1989 pels dissenyadors Elisabeth Plantada i Enric Batlle. El 2003, la institució va traslladar la seva seu al barri barceloní del Poblenou, amb motiu de l'emergent terciarització basada en l'economia de les TIC al barri. L'actual edifici era un antic magatzem industrial de draps en actiu des de principis del segle xx.

## Esdeveniments

* Llum BCN: festival anual d'instal·lacions públiques d'il·luminació experimental celebrat a Barcelona, en què BAU participa.

## Referències

* ↑ «Els futurs artistes estan d’enhorabona amb BAU». Ara, 10-09-2022. [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ Ajuntament de Barcelona (barcelona.cat). «BAU, Centre Universitari de Disseny». Arxivat de l'original el 2021-08-24. [Consulta: 24 agost 2021].
* ↑ «Transformar la sociedad a través del arte» (en castellà). La Vanguardia, 14-06-2022. [Consulta: 1r setembre 2024].
* ↑ «Espais recobrats / Els nous usos dels patrimoni industrial català».
* ↑ «L'escola BAU i la Universitat Internacional guanyen els premis Llum BCN». Betevé, 17 febr. 2019.
* ↑ «Llum BCN Poblenou». Ajuntament de Barcelona.
# Bisalto (pa)

Els bisaltos, bisartos o bisalticos són panets salats amb forma de mitja corona, típics d'Aragó, i en particular de Calataiud, Almunia i Tarassona. Es fan amb pasta de pan candeal i acompanyen els menjars i berenars aragonesos.

## Característiques

Conté farina panificable suau (~W130), aigua, pasta mare, llevat i sal. La seva peculiar forma de ferradura lobular li dona el nom, puix que «bisalto» és en aragonès la beina del tirabeque (mena de pèsol). No és estrany de sentir també bisaltico, agregant el diminutiu aragonès -ico, equivalent al -ito o -illo de la resta d'Espanya.
El bisalto es forma amb una tira allargada la qual és seccionada longitudinalment, la qual cosa li forneix un doble bisell. Perpendicular a això s'hi practiquen nombrosos talls que formen una espècie de roda dentada.
La pasta dels bisaltos és una pasta bregada o candeal, la qual s'aconsegueix mitjançant successives maurades en una bregadora, i d'aquesta forma s'obté una pasta prou dura per a modelar-la i donar-li formes estranyes. Segons l'autor i forner Ibán Yarza, el bisalto aragonès «és una de les manifestacions més septentrionals del pan candeal, en la zona de Saragossa, on rep el nom de pan macerado o amacerado». De la pasta candeal també se'n diu «masa metida en harina» ('pasta posada en farina').

## Referències

* 1 2 Montal Montesa, Rafael. El pan y su influencia en Aragón. Institución Fernando el Católico, 1997, p. 83. ISBN 84-7820-350-8. OCLC 432087334.
* 1 2 Yarza, Ibán. «Panecillos: Bisaltico». A: 100 recetas de pan de pueblo: ideas y trucos para hacer en casa panes de toda España. Editorial Grijalbo, 2019, p. 105. ISBN 84-17338-64-0. OCLC 1128195689.
* ↑ Montal Montesa, 1997, p. 65.
# Centenys

Centenys és un poble del municipi d'Esponellà (Pla de l'Estany). Es troba a 255 m d'altura, al nord-est del pla de Banyoles. El poble és esmentat ja el 922. La seva església parroquial (Sant Iscle i Santa Victòria de Centenys) és d'estil romànic dels segles XI-XII. Són notables diverses de masies, algunes dels segles XIII al XVI.
Ben a prop, a la sortida cap a Esponellà, hi ha l'ermita de Sant Miquel de Centenys, restaurada fa poc.
Centenys havia estat municipi independent a principis del Segle XIX, però amb la política de reducció de municipis, el 1846 va ser agregat a Esponellà juntament amb Vilert.
Durant la guerra civil espanyola va haver-hi a prop el Camp d'aviació de Martís. A prop del nucli del poble hi havia hangars i refugis antiaeris.

## Referències

* ↑ «Centenys». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
* ↑ Martínez, Maria Àngels. «La plana aèria - 29 gen 2010», 09-03-2024. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ Ejarque Montesano, Joaquim; Rustullet Noguer, Miquel «El refugi antiaeri de la Casa Nova d’en Traver». Revista de Girona, 254, 2009, pàg. 102-103.
# Cova de les Rates Penades (Ròtova)

La Cova de les Rates Penades, al municipi de Ròtova, és un rellevant jaciment arqueològic neolític que va estar habitada entre els anys 16.000 i 9.000 aC. L’any 1951 foren descoberts uns interessants gravats fusiformes: mostres d’art rupestre dels voltants de l’any 10.000 aC.
Es troba habitada per rates penades en una quantitat màxima anual que oscil·la entre els 5.000 i els 8.000 exemplars. Té una extensió d'una hectàrea. La concavitat es troba cercada amb una tanca metàl·lica
Actualment aquesta concavitat i el seu entorn més immediat estan protegits com a Reserva Natural de Fauna per iniciativa dels membres del Centre Excursionista de Ròtova. La superfície de la reserva és d’unes 4,5 hectàrees, essent del Centre Excursionista de Ròtova la seua titularitat, ja que fa uns anys comprà la contrada i la cova per tal de protegir-la.
Constitueix el primer refugi en importància per la conservació de rates penades en la Comunitat Valenciana i està considerad Refugi d'estiu i hivern en virtut del Decret 82/2006, de 9 de juny, del Consell i està Cova adscrita a la micro-reserva Cova de les Rates Penades i a la ZEPA Mondúver-Marjal de la Safor de la Xarxa de Zones d'Especial Protecció per les Aus (ZEPA) de la Comunitat Valenciana.
Aquest lloc inclou a més la micro-reserva de flora declarada en raó de la presencia de diverses especies endèmiques i d'interès i que són la rata penada gran de ferradura (Rhinolophus ferrumequinum); la de ferradura mediterrània (Rhinolophus euryale); la de ferradura mitjana (Rhinolophus mehelyi); la ratonera mitjana (Myotis blythii), la de peus grans (Myotis capaccinii) i la rata penada de cova (Miniopterus schreibersii). De entre totes aquestes espècies hi ha dues en perill d’extinció; la rata penada de ferradura mitjà i la de peus grans. D’aquesta última diuen els estudiosos del tema si aquesta cova de Ròtova no serà la més rellevant d’Espanya i la segona més important d’Europa.

## Referències

* ↑ «Patrimoni ambiental: La Cova de les Rates Penades». Ajuntament de Ròtova. [Consulta: 20 juliol 2023].
* ↑ - MONSALVE, . (2005): “”. Dins de , pp. ., M.A. «La Cova de les Rates Penades de Ròtova, el refugi més important de rates penades del territori valencià». La Falzia, la veu dels pobles silenciosos. Col·lectiu Vall de Vernissa, 5, 2005, pàg. 26-29.
* ↑ «DECRET 36/2013, d’1 de març, del Consell, pel qual es declaren com a Zones Especials de Conservació (ZEC) determinats Llocs d’Importància Comunitària.». Generalitat Valenciana, 04-03-2013. [Consulta: 20 juliol 2023].
* ↑ Tortosa, Paco. Itineraris pel patrimoni cultural, ambiental i paisatgístic. Ròtova: Ajuntament de Ròtova, Febrer 2007, p. 95. ISBN 978-84-606-5151-3.
* ↑ «Fitxa 13 Cova de le Rates Penades (Ròtova) (ES5233049)» (en castellà). Generalitat Valenciana, 01-03-2013. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ «Fitxa Cova de les Rates Penades» (en castellè). Conselleria de Medi Ambient.
# Elías Anadón

Elías Anadón (18?-?) fou un compositor, pianista, director, cantant, mestre de la Capilla Ambulante i organista del "Santo Hospital de Nuestra Señora de Gracia". Va ser nombrat Hermano Mayor de la Confraria Columna de Saragossa, l'any 1856.

## Obres

Es conserven obres seves als fons musicals de de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot (SEO) i Fons de la Catedral-Basílica del Sant Esperit de Terrassa (TerC).
* Missa per a 3 v i Ac
* Missa pastoril
* Salve

## Referències

* ↑ Gimeno Arlanzón, Begoña Las publicaciones periódicas musicales zaragozanas en la España de la Restauración (1883-1924): un estudio de la sociedad, cultura y actualidad artística locales. Tesis Doctoral., 01-02-2010, pàg. 44.
* ↑ «Hermanos mayores» (en castellà). Cofradía Columna. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ «Obres d'Anadón a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya». IFMuC - Inventari dels Fons Musicals de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2023].
# Entitat col·lectiva de població

Entitat col·lectiva de població (ECP) és una agrupació d'entitats singulars de població amb personalitat pròpia i un origen marcadament històric per a les quals l'INE i l'IDESCAT hi proporcionen dades de població. Depenent de la normativa vigent, aquestes entitats poden tenir competències de govern. És, per tant, una unitat intermèdia entre el municipi i l'entitat singular de població que existeix en algunes regions d'Espanya. En concret, les províncies espanyoles en les quals existeixen entitats col·lectives són: Àlaba, Almeria, Astúries, Burgos, Cantàbria, La Corunya, Girona, Lleó, Lugo, Múrcia, Navarra, Ourense, Pontevedra i Biscaia.
Aquestes entitats reben tradicionalment diferents denominacions segons les regions, tals com parròquia en Astúries i Galícia, diputació o pedania en zones de Múrcia i Almeria, hermandad, concejo, etc.
En el cas de l'àmbit de Catalunya, País Valencià i Illes Balears, només hi ha 4 municipis amb entitats col·lectives de població, que són precisament antics municipis poc poblats que es van fusionar al darrer terç del segle XX (o en el cas de Sant Salvador de Bianya, agregar). Aquestes ECP no tenen competències de govern, però tenen un reconeixement de caràcter estadístic poblacional.
* Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura (per fusió dels antics municipis de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura el 1974)
* Forallac (per fusió dels antics municipis de Fonteta, Vulpellac i Peratallada el 1975)
* Vall de Bianya (Per agregació de l'antic municipi de Sant Salvador de Bianya el 1969)
* Vall d'en Bas (Per fusió dels antics municipis de Sant Privat d'en Bas, Joanetes, Bas i La Pinya el 1968)
L'IDESCAT i l'INE assignen codis de 13/11 dígits a les ECP.
En el cas de Catalunya, cal no confondre aquest concepte d'Entitat Col·lectiva de Població (de caràcter estadístic) amb les Entitats Municipals Descentralitzades (de caràcter administratiu).

## Referències

* ↑ Glossari del cens de 2001 en INE
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.

## Vegeu també

* Nomenclàtor
* Entitat local menor
* Entitat d'Àmbit Territorial Inferior al Municipi

## Bibliografia utilitzada

* Rodríguez Muñoz, Javier (Dir.). Diccionario Geográfico de Asturias: Ciudades, Villas y Pueblos. Oviedo: Editorial Prensa Asturiana, S.A./La Nueva España, 2000.
* Sociedad asturiana de estudios económicos e industriales, sadei. «Definiciones», 2007.
* Instituto Nacional de Estadística. «Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales (Metodología)», 2007.
# Fellines

Fellines és un veïnat del municipi de Viladasens (Gironès). Fins al 1846 havia estat municipi independent, quan va ser agregat a Viladasens. El seu principal edifici és l'església romànica de Sant Martí, envoltada de diverses cases.
Durant l'excavació de les obres de l'autopista AP7, a prop de la Creu de Fellines, es van excavar mitja dotzena de cabanes dels segles III-II aC que pertanyien a un petit centre de producció de ceràmica emporitana i ibèrica.
A dins del terme de Vilademuls, però a prop del límit municipal, hi ha l'anomenada torre de telegrafia òptica de Fellines, que pertanyia a la línia entre Girona i La Jonquera, operativa només durant un pocs anys a mitjans del Segle XIX.
Altres elements destacats són el turó de Fellines i la masia de Can Sanç. L'autopista AP-7 i la línia MAT la travessen de nord a sud pel cantó occidental.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
* ↑ «Viladasens. Història». [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ Martín i Ortega, M. Aurora «El taller de ceràmiques emporitanes de Fellines». Estudi General, 1, 1981, pàg. 37-49.