OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Educa Sallent

Educa Sallent, o coneguda simplement com a Educa, fou una empresa catalana de puzles, trencaclosques i altres jocs educatius per a nens i adults. Educa Sallent va néixer a Sabadell el 1967 i fou comprada l'any 2001 per Borràs Plana donant lloc a la fusió d'ambdues empreses formant Educa Borràs.
Els orígens d'Educa Sallent es troben a Sabadell a la dècada de 1960, quan l'impressor Xavier Sallent i Custòdio, fill del també impressor Eugeni Sallent i Cañellas de la impremta Joan Sallent Successors, va crear l'any 1963 Sallent Germans juntament amb el seu germà Joan. L'obrador de Sallent Germans s'establí al carrer Montserrat de Sabadell. Des d'allí, Xavier Sallent, que fou el veritable renovador del disseny gràfic a Sabadell en la dècada de 1950, constituí l'any 1967 Educa Sallent. L'empresa va prosperar notablement i l'any 1973 es va traslladar a una nova planta productiva a Sant Quirze del Vallès, mantenint l'oficina al carrer Montserrat i un magatzem al carrer Bruc de Sabadell.
A Educa Sallent hi arribaren a treballar més d'un centenar de persones i comptà amb més de mil productes al catàleg, essent líder indiscutible a Catalunya i a l'Estat espanyol en el sector de puzles i jocs educatius per a nens de més de 3 anys. L'empresa tingué filials comercials a Alemanya i Portugal, i arribà a exportar almenys la meitat de la seva producció a més de cinquanta països. No obstant, l'empresa mantingué a Catalunya la totalitat de la seva producció. No és casualitat que el famós logotip d'Educa que esdevingué internacionalment conegut recorda a una sardana amb els colors de la bandera de Catalunya.
L'any 1996, Educa Sallent implementà el Servei de Peces Perdudes, un servei únic al món gràcies al qual els clients poden sol·licitar de franc les peces de puzle que hagin perdut durant el seu muntatge. Aquest servei encara es manté vigent i es pot sol·licitar a través del web d'Educa Borràs.

## Referències

* ↑ «Educa Borràs - Qui som». Arxivat de l'original el 2010-06-12. [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ Benaul Berenguer, Josep M. Autors, editors i impressors a Sabadell, 1850-1975. Nota històrica. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2012, p. 68. ISBN 978-84-9883-487-1.
* ↑ Guia per al consum responsable de joguines. Barcelona: Icaria Editorial, 1998. ISBN 84-7426-388-3.
* ↑ Gregori Borrell, Magda. «La Mira - Entrevista a Lluís Brunet».
* ↑ «CCMA - Educa envia cada mes a tot el món unes 1.500 peces perdudes de puzles».
* ↑ «Educa Borràs - Sol·licutud de peces perdudes».
# Sun Xiulan

Sun Xiulan (27 de març de 1961) fou una jugadora d'handbol xinesa que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, fou sisena en la mateixa competició.

## Referències

* ↑ «Sun Xiulan Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 3 agost 2019].
# Dagda

Dagda és un déu de la mitologia celta. El seu nom significa "déu eficaç" i és la divinització de l'home més poderós de la tribu, per això té atributs de guerrer i de mag. És el patró dels bruixots i del coneixement, per ser ell mateix un druida.
Posseeix una olla màgica capaç d'alimentar totes les persones de la terra (igual que un cap vetlla pels seus subordinats) i amb una arpa (Daurblada) crida les estacions de l'any perquè vinguin. Porta també una roda, símbol del poder del cosmos i una maça amb la que pot provocar la mort immediata de qualsevol ésser humà.
Entre els irlandesos rep també el nom d'Eochaid, Ollathair i Ruadh Rofessa i ocupa el segon lloc en importància del panteó, per sota de Lug. Entre els gals, les seves funcions estan repartides amb Sucellos.
Casat amb Morrigan, va tenir una relació amb la deessa Boann. Per tal d'amagar-la, va fer que el sol es detingués durant nou mesos i així ella va parir el seu fill Aengus en un dia (qui després el trairà per quedar-se amb els seus dominis).

## Referències

* ↑ Grimal, P. et al., Mitologías de las estepas, de los ríos y de los bosques, Planeta, 1967
* ↑ Paul-Marie Duval, Les Dieux de la Gaule, éditions Payot, Paris, 1993
* ↑ Müller, Edward (ed. and tr.). "Two Irish Tales. 2. The History of Aillel and Etain." Revue Celtique 3 (1878): 351-60 [Egerton 1782].
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
# Alceu

Alceu és el nom dels següents personatges:
* Mitologia:
** Alceu (fill de Perseu), rei de Tirint
** Alceu (fill d'Heracles), rei de Lícia
* Biografies:
** Alceu de Mitilene, el més antic dels poetes lírics eòlics
** Alceu (poeta còmic), poeta grec del segle iv
** Alceu de Messene (fl. 219 aC - 196 aC), poeta grec
** Alceu (filòsof), filòsof epicuri grec del segle ii aC
** Alceu Collares (Rio Grande do Sul, 1927), polític brasiler
# The Philadelphia Inquirer

The Philadelphia Inquirer és un diari estatunidenc, que concentra els seus lectors a la ciutat de Filadèlfia i l'estat de Pennsilvània, als Estats Units.
El diari té el desè major tiratge del país i és, alhora, el tercer diari més antic dels Estats Units.

## Història

The Philadelphia Inquirer, nombre d'exemplars publicats :
| Edició | Dia laboral | Diumenges |
| 1936 | 280,093 | 369,525 |
| 1938 | 345,422 | 1,035,871 |
| 1968 | 648,000 | 905,000 |
| 1984 | 533,000 | 995,000 |
| 1990 | 511,000 | 996,000 |
| 1999 | 402,000 | 802,000 |
| 2002 | 373,892 | 747,969 |
| 2006 | 350,457 | 705,965 |
| 2007 | 338,049 | 645,095 |
El periòdic fou fundat el juny de 1829 per John R. Walker i John Norvell. A partir de 1936 va ser editat per Moses Annenberg i després de la seva mort el 1942 pel seu fill, Walter Annenberg. El seu Newsdesk (format de redacció periodística), creat el 1994, va ser un dels primers del món.

## Guardons

Al llarg de la seva existència el periòdic ha rebut el Premi Pulitzer en 18 ocasions.

## Referències

* ↑ Williams, Edgar. «A history of The Inquirer». The Philadelphia Inquirer, 20-06-2003. Arxivat de l'original el 19 de febrer de 2007. [Consulta: 27 maig 2006].
* ↑ Henry III, William A. «The Ten Best U.S. Dailies». Time, 30-04-1984, pàg. 61. Arxivat de l'original el 2008-12-21 [Consulta: 20 desembre 2021].
* ↑ Lewis, Frank «Sinking Ship». Philadelphia City Paper, 21-28 Oktober 1999.
* ↑ Wilkinson, Gerry. «The History of the Philadelphia Inquirer». Philadelphia Press Association. [Consulta: 27 maig 2006].
* ↑ DiStefano, Joseph N. «Shrinking only on paper». The Philadelphia Inquirer, 09-05-2006.
* ↑ Norbert Neininger-Schwarz: Der Journalist am Fliessband. Der Trend zum multimedialen Newsroom spiegelt die Industrialisierung der Medien. In: Neue Zürcher Zeitung, 5. Januar 2010.

## Enllaços externs

* The Philadelphia Inquirer Online (anglès)
* Philadelphia Mitja Holdings (anglès)
# Cianòmetre

Un cianòmetre (neologisme format a partir del grec antic κύανος, kuanos, 'blau' (fosc) i μέτρον, metron, 'mesura') és una carta de colors destinada a avaluar la intensitat d'un color blau i, en particular, del blau del cel. La invenció s'atribueix a Horace-Bénédict de Saussure i Alexander von Humboldt.
Consisteix en quadrats de paper tenyits en tons blaus des dels més clars als més foscos. Estan disposats en cercle i permeten una comparació pràctica amb el color del cel.
Es diu que De Saussure va inventar el cianòmetre l'any 1789. El seu cianòmetre tenia 53 seccions, que anaven des del blanc fins a diferents tons de blau (obtinguts amb blau de Prússia), i després fins al negre. Va utilitzar l'aparell per a avaluar el color del cel a Ginebra, Chamonix i al Mont Blanc. De Saussure va concloure i amb raó que el color del cel depèn de la quantitat de partícules suspeses a l'atmosfera.
Humboldt també va ser un àvid usuari del cianòmetre durant els seus viatges i exploracions a l'Amèrica del Sud.
El color del cel durant el dia depèn de la direcció de visualització relativa al sol i de la quantitat de vapor d'aigua.

## Referències

* ↑ Sella, Andrea. «Saussure's cyanometer». Royal Society of Chemistry, 28-09-2010. [Consulta: 6 octubre 2024].
# Susan Chapman

Susan Chapman (valor desconegut, 17 de setembre de 1962), també coneguda com a Sue Chapman-Popa o Sue Chapman, és una ex-remadora australiana que va competir durant la dècada de 1980. Es casà amb el també remer Ion Popa.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Karen Brancourt, Margot Foster, Robyn Grey-Gardner i Susan Lee. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de plata als Jocs de la Commonwealth.

## Referències

* 1 2 «Susan Chapman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ «1986 Commonwealth Games». Arxivat de l'original el 2018-04-28. [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA
# Der Angriff

Der Angriff («L'Atac») va ser un diari del vespre de Berlín. Era des de la seva fundació el 4 de juliol del 1927 la portaveu del Partit Nacional Socialista dels Treballadors Alemanys (NDSAP) a la capital alemanya, sota el lema «Per als oprimits - contra els explotadors».
El periòdic va ser fundat per Joseph Goebbels i parèixer per primera vegada el 4 de juliol del 1927 amb el suport econòmic del partit nazi NSDAP. El primer redactor en cap va ser l'escriptor i més tard «director de pel·lícules nacional» Willi Krause que utilitzava el pseudònom de Peter Hagen. El seu successor era el periodista Julius Lippert, des de l'1 de gener del 1933 Károly Kampmann, finalement el 1935 Hans Schwarz van Berk, tots homes de confiança de Goebbels.
Inicialment un setmanari, el 1930 va esdevenir diari. El seu principal objectiu era la propaganda nazi i la crítica de la democràcia i de la república de Weimar, amb molt d'antisemitisme i racisme. La seva crítica constant contra el subsitut del commissari de polícia en cap i jueu Bernhard Weiss (1880-1951) va provocar una prohibició temporal el 1931. Va especialitzar-se en propaganda populista i simplista per incitar l'odi contra tots els enemics del nazisme: jueus, asocials, gent d'esquerres, democrates...
La tirada modesta dels principis (2000 exemplars) pujava a 146.694 el 1939 fins a atènyer els 306.000 el 1944. Després de la Machtergreifung del 30 de gener 1933 va perdre pès. El 29 d'octubre 1933 Goebbels va perdre interés i deixar la funció d'editor. Des d'aleshores el diari Völkischer Beobachter, pseudo diari oficial del partit nazi, va guanyar importància. Només durant la batalla de Berlín va patir un breu revifament. El 24 d'abril 1945 va deixar d'existir i durant una setmana va ser reemplaçat per Der Panzerbär, un diari efímer de quatre pàgines, improvisat amb els pocs recursos que subsistien al Berlín mig destruït i tallat del món.

## Bibliografia

* Lemmons, Russel. Goebbels and Der Angriff (en anglès). University Press of Kentucky, 1994, p. 172. ISBN 978-0-8131-1848-2.

## Enllaços externs

* «Frontís de l'edició de1 25 de setembre del 1940, a l'ocasió de la signatura del Pacte tripartit entre Alemanya, Itàlia i el Japó». LEMO, Lebendiges Museum Online. «L'objectiu final [del pacte] és la pau mundial.»
* Traducció en anglès d'uns essaigs publicats a Der Angriff per Goebbels: : Bytwerk, Randall. «Pre-1933 Nazi Propaganda». German Propaganda Archive.

## Referències

* ↑ Lemmons, 1994.
* ↑ Kohn Bramstedt, Ernest. «Goebbels and his newspaper „Der Angriff“». A: Max Beloff. On the track of tyranny. Essays presented by the Wiener Library to Leonhard G. Montefiore, O. B. E. on the occasion of his seventieth birthday. 1960: Vallentine, Mitchell, p. 45–66.
* ↑ Für die Unterdrückten - Gegen die Ausbeuter.
# Arredol

Arredol («al voltant», en català), va ser un diari electrònic d'informació general en llengua aragonesa. Nascut el 19 de setembre de 2011 amb una redacció de tres persones, va ser el primer mitjà de comunicació escrit íntegrament en aragonès. El projecte va pretendre estar obert a contribucions dels propis lectors, perquè poguessin aportar notícies i material gràfic, donant pluralitat al contingut, al mateix temps que donaba visibilitat a l'aragonès en la xarxa.
El model de llengua emprat per l'Arredol és l'ortografia estandarditzada de l'Academia de l'Aragonés, que és la que rep el suport de més institucions i associacions. En el moment del llançament del diari, els seus editors eren Chorche Romance Burgos, Lucía López Marco i Carlos García. Tots els continguts del diari Arredol van ser publicats sota una llicència Creative Commons Reconeixement i Compartir-Igual 3.0.

## Referències

* ↑ 'Arredol', el primer diari digital en llengua aragonesa, VilaWeb.
* ↑ Nace "Arredol", un diario digital íntegramente en aragonés Arxivat 2011-09-26 a Wayback Machine., Gara.

## Enllaços externs

* Arredol, diario dichital en luengua aragonesa Arxivat 2022-01-23 a Wayback Machine.
# Luiz Carlos Flores

Luiz Carlos Flores (28 d'octubre de 1950) va ser un ciclista brasiler. Va guanyar una medalla de plata al Campionat del món amateur en ruta de 1968 i va participar en els Jocs Olímpics de 1972.

## Palmarès

* 1969
** 1r a la Prova Ciclística 9 de Julho
* 1970
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Uruguai
** 3r en la general.

## Referències

* ↑ «Mil Millas Orientales» (en castellà). La Nación, 23-02-1971, pàg. 11.
* ↑ «El año no empezó aún en Uruguay... ni lo hará porque no habrá último ciclista» (en castellà). La Vanguardia, 05-04-2020. [Consulta: 30 juny 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Artur Beterbíev

Artur Asilbekovich Beterbíev (en txetxè: Бетербиев Асильбекан Артур; en rus: Артур Асильбекович Бетербиев, 21 de gener de 1985 Khassaviürt, Daguestan) és un boxejador professional rus i canadenc. És el campió unificat a la divisió de pes lleuger que ha ocupat el títol de la Federació Internacional de Boxa (IBF) des del 2017, des del 2019 el títol del Consell Mundial de Boxa (WBC) i des del 2022, el títol de l'Organització Mundial de Boxa (OMB). Beterviev arribà als quarts de final de la categoria de pes pesant als Jocs Olímpics de 2012.

## Referències

* ↑ «Artur Beterbiev: Kadyrov looms over Chechen-born star's unification bout» (en anglès). the Guardian, 18-06-2022.
* ↑ «Beterbiev set to fight as Canadian after Russian ban, says WBC boss» (en anglès). Reuters, 20-04-2022.
# Dofí negre

El dofí negre (Cephalorhynchus eutropia) és un dels quatre dofins del gènere Cephalorhynchus. Viu principalment a les aigües de la costa de Xile, país on se'l coneix com a Tonina, però també pot vagar per la costa de l'extrem sud de l'Argentina. Se'l sol observar en petits grups d'entre dos i deu individus, tot i que a vegades se'n formen grups més grans.

## Referències

* ↑ Entrada «Cephalorhynchus eutropia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Delfín chileno Arxivat 2007-03-18 a Wayback Machine. Web en castellà que promou la conservació i el coneixement d'aquesta espècie.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Sven Lundgren

Sven Lundgren (Bromma i Estocolm, 29 de setembre de 1896 - Bromma, 18 de juny de 1960) fou un atleta suec, especialista en curses de mig fons, que va competir en els anys posteriors a la Primera Guerra Mundial.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà tres proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de bronze en la cursa dels 3.000 metres per equips, formant equip amb Eric Backman i Edvin Wide, mentre en els 1.500 metres fou cinquè i en els 800 metres quedà eliminat en sèries.
Quatre anys més tard, als Jocs de París, disputà les curses dels 3.000 metres per equips i 800 metres, però en ambdues quedà eliminat en sèries.
Lundgren va guanyar vuit campionats nacionals suecs, quatre en els 800 metres i quatre en els 1.500 metres. Entre 1922 i 1926 va posseir el rècord mundial dels 1.000 metres, i entre 1919 a 1925 en del relleu 4×1.500 metres.

## Millors marques

* 800 metres. 1' 54.3" (1921)
* 1.500 metres. 3' 59.3" (1924)
* Milla. 4' 22.8" (1919)
* 5.000 metres. 15' 27.3" (1918)

## Referències

* 1 2 3 4 «Sven Emil Lundgren Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 4 gener 2018].
* ↑ Sven Lundgren. Comitè Olímpic Suec
* ↑ Sven Lundgren a trackfield.brinkster.net
# David I d'Artanudji

David I d'Artanudji, dit David el Gran (mort el 20 de febrer del 943), fou un príncep georgià de Calarzene i després d'Artanudji-Calarzene al segle x.
David Bagration era el fill gran de Sumbat, príncep de Artanudji-Calarzene. La seva família, que era hereva legítima de la corona d'Ibèria, regnava des de la meitat del segle ix sobre la província georgiana de l'Artanudji-Calarzene (formada principalment per la Klardjètia, i avui a Turquia), un principat hereditari considerada com un «lot de consolació» per aquesta branca dels Bagrationi que havia estat desheretada per l'emperador romà d'Orient (basileus) l'any 830.
A la mort del seu pare, el 889, hauria hagut d'heretar l'Artanudji, però és el seu germà petit Bagrat fou qui va esdevenir duc d'Artanudji i Calarzene al seu lloc. Però aquest Bagrat va morir el 909 i David ho va aprofitar per recuperar el seu tron. La Crònica georgiana diu que aquest David era un bon cristià i que va multiplicar les esglésies, i per això el seu sobrenom de Gran.
El 943 va abdicar en favor del seu fill gran Sumbat II d'Artanudji-Calarzene i es va fer frare. Va morir el mateix any. De una esposa desconeguda va tenir dos fills :
* Sumbat II d'Artanudji-Calarzene ;
* una filla, que es va casar amb Adarnases d'Artanudji, príncep de Artanoudji.

## Notes

* ↑ Aquesta dada es discutida, potser va rebre l'Artanudji més tard segons una font, però una altra diu que la va rebre al mateix temps que la Calarzene, a la mort del seu germà Bagrat I d'Artanudji que l'havia precedit en el tron tot i que era més jove
* ↑ immediatament o be recuperant la Calarzene tot seguit i després apartant progressivament als fills i hereus del seu germà

## Bibliografia

* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 132.
# Eticònides

Els eticònides foren una gran família noble carolíngia amb possessions principalment a Alsàcia. La nissaga agafà el nom del duc Eticó d'Alsacia (també anomenat Adalric d'Alsàcia, vers 635-690) de la segona meitat del segle vii, casat amb Bereswinda, molt probablement cunyada del rei merovingi Sigebert III d'Austràsia. D'aquesta unió van néixer entre altres Santa Odila, patrona d'Alsàcia.

## Vegeu també

* genealogia dels Eticònides

## Notes

* ↑ El Chronicon Ebersheimense precisa que era filla d'una germana de sant Léger bisbe d'Autun i que una de les seves germanes fou reina dels francs; l'única que reuneix aquestes característiques és Ximenequilda, esposa de Sigebert III, ja que es coneix l'origen de l'altra reina cronològicament acceptable, Batilda esposa de Clodoveu II
# Edna Ferber

Edna Ferber (Kalamazoo, Michigan, 15 d'agost de 1885 - Nova York, 16 d'abril de 1968) fou una periodista i escriptora de novel·les i contes estatunidenca. Especialment coneguda per escriure sobre la vida de l'oest mitjà dels EEUU. Rebé el Premi Pulitzer l'any 1925 per So Big.
Algunes de les seves obres son especialment conegudes per la seva versió cinematogràfica, entre elles Cimarron (1931) o Gegant (1952).

## Obres

* Dawn O'Hara (1911)
* Buttered Side Down (1912)
* Roast Beef, Medium (Frederick A. Stokes, Company, 1913)
* Personality Plus (novela) (1914)
* Emma Mc Chesney and Co. (1915)
* Our Mrs. McChesney (1915)
* Fanny Herself (1917)
* Cheerful – By Request (1918)
* Half Portions (1919)
* $1200 a Year: A Comedy in Three Acts (1920)
* The Girls (novela de Edna Ferber) (1921)
* Gigolo (1922)
* So Big, ¡Así de grande! (1924)
* Minick: A Play (1924) (
* Show Boat (1926, Grosset & Dunlap)
* Stage Door (1926)
* Mother Knows Best (1927)
* Old Charleston (1927)
* The Royal Family (1927)
* Cimarron (1929)
* American Beauty (novela de Edna Ferber) (1931)
* Dinner at Eight (1932)
* They Brought Their Women (1933)
* Come and Get It (1935)
* Trees Die at the Top (1937)
* Nobody's in Town (1938)
* A Peculiar Treasure (1939)
* The Land Is Bright (1941)
* Saratoga Trunk (1941)
* No Room at the Inn (1941)
* Great Son (1945)
* Saratoga Trunk (1945)
* One Basket (1947)
* Bravo (1949)
* Giant (1952)
* Ice Palace (1958)
* A Kind of Magic (1963)

## Referències

* ↑ AJN. «Hoy en la historia judía / Fallece Edna Ferber, una importante novelista americana» (en castellà), 16-04-2015. [Consulta: 30 agost 2024].
* ↑ «¡Así de grande! - Libro - novela» (en castellà). [Consulta: 30 agost 2024].
# Sylvia Rose

Sylvia Rose (Barth, 23 de desembre de 1962), de soltera Müller, és una ex-remadora alemanya que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla d'or en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Gerlinde Doberschütz, Carola Hornig, Birte Siech i Martina Walther. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Sylvia Rose Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 21 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA