OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forest Hills (Tennessee)

Forest Hills és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 4.710 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forest Hills tenia 4.710 habitants, 1.729 habitatges, i 1.471 famílies. La densitat de població era de 196,2 habitants/km².
Dels 1.729 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 79,4% hi vivien parelles casades, en un 3,9% dones solteres, i en un 14,9% no eren unitats familiars. En l'11,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 20,4% entre 25 i 44, un 34,3% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 124.845 $ i la renda mediana per família de 154.148 $. Els homes tenien una renda mediana de 100.000 $ mentre que les dones 41.125 $. La renda per capita de la població era de 68.228 $. Entorn de l'1,2% de les famílies i l'1,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forest Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forest Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Forest Heights

Forest Heights és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 2.585 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forest Heights tenia 2.585 habitants, 897 habitatges, i 670 famílies. La densitat de població era de 2.079,3 habitants/km².
Dels 897 habitatges en un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,6% hi vivien parelles casades, en un 23,4% dones solteres, i en un 25,3% no eren unitats familiars. En el 19,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 28,6% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.697 $ i la renda mediana per família de 60.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.705 $ mentre que les dones 35.273 $. La renda per capita de la població era de 21.556 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forest Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forest Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Font de Sant Roc (Bellpuig)

La Font de Sant Roc és una font pública de Bellpuig (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una font realitzada en pedra tallada regularment i situada a la plaça de Sant Roc. Superiorment es troba coberta amb una estructura de doble vessant amb el marge central rematat en una motllura semicircular amb una flor en relleu al seu interior. Sota d'aquesta mena de coberta superior s'hi allotja un escut en alt relleu que es correspon amb l'emblema de la població: l'interior de l'escut està ple d'edificacions de cases i tot està envoltat per una àmplia decoració vegetal. Lateralment aquesta coberta sembla sostinguda per mènsules trilobulades en el seu perfil on novament es repeteix el motiu decoratiu dels alts relleus en flors. L'interior de la font es conforma per una lleugera fornícula oberta en baix relleu amb un arc en venera superior i en l'espai intern hi ha el sortidor de l'aigua. El receptacle de l'aigua és una pica conoidal en la seva part baixa però recoberta superiorment per una franja semiesfèrica.

## Història

Aquesta font actualment coneguda com la font de Sant Roc primitivament havia estat construïda i situada just als peus de l'escalinata d'accés al temple parroquial de Sant Nicolau. Així ho testimonien fonts documentals antigues. Posteriorment però, fou traslladada a la plaça de Sant Roc, veïna d'aquesta escalinata.

## Referències

* 1 2 «Font de Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Fernando Vizcaíno Casas

Fernando Vizcaíno Casas (València, 23 de febrer de 1926 – Madrid, 2 de novembre de 2003), advocat, fou un escriptor i periodista valencià en llengua castellana.

## Obra

Els seus escrits eren obertament favorables a l'Espanya franquista, amb llibres com De camisa vieja a chaqueta nueva (1976), ¡Viva Franco! (con perdón) (1980), Las autonosuyas (1981), Zona Roja (1986), El año en que volaron a Carrero Blanco (1993), El año que Franco murió en la cama (1993), El año en que Franco hizo rey a don Juan Carlos (1994), on retratava la seva visió de la transició espanyola des del punt de vista dels defensors dels colpistes del 1939. Durant les dècades de 1970 i 1980 va col·laborar amb el director de cinema Rafael Gil en una sèrie de films que defensaven el règim.
Com a advocat, es va especialitzar en la problemàtica jurídica del teatre i dels actors, i publicà Summa de legislación del espectáculo (1962) i La nueva legislación cinematográfica española (1964). El 1971 es va iniciar com a novel·lista; el seu primer i major èxit fou Y al tercer año resucitó (1978).

## Referències

* ↑ Casado, Diego. «Proponen a un escritor defensor del franquismo para nombrar una sala de lectura municipal en Chamberí» (en castellà), 13-09-2021. [Consulta: 29 agost 2023].
# Francisco Díaz Covarrubias

Francisco Díaz Covarrubias (Xalapa-Enríquez, estat de Veracruz, 23 de gener de 1833 - París, 19 de maig de 1889) va ser un enginyer, geògraf, científic i diplomàtic mexicà. Guanyà cert prestigi arran de les seves aportacions als estudis geogràfics del territori mexicà i alhora per la seva contribució a la renovació de l'educació pública del país.
# Francisco Elson

Francisco Elson (Rotterdam, 28 de febrer de 1976) és un jugador de bàsquet neerlandès, que juga als Milwaukee Bucks de l'NBA.
Els inicis d'aquest jugador foren quan va començar la seva carrera en la AMVJ Rotterdam als 12 anys. Després de quedar-se uns anys al par, la seva entrada al gimnàs de Maria school li va demanar que tornés als 16 anys. Va ser membre de la selecció neerlandesa de sub-20 i va assistir dues temporades al Kilgore College a Texas abans de completar els seus estudis a la Universitat de Califòrnia, Berkeley.
La seva entrada a l'NBA Elson va ser seleccionador en el Draft del 1999 per Denver Nuggets a la segona ronda, però no va començar a jugar a la lliga fins a finals de la temporada 2003-04. També va jugar quatre anys a la ACB, a la temporada 1999-2001 a l'equip FC Barcelona, amb una mitjana de 3,4 punts, 3,9 rebots en 32 partits a la seva primera temporada.
En dos anys en Denver va tenir unes mitjanes de 3,6 punts i 3,1 rebots. En la tercera temporada va participar en 72 partits, 54 d'ells com a titular, amb 4,9 punts i 4,7 rebots en 21,9 minuts. El juliol de 2006 va signar un contracte amb San Antonio Spurs per 2 anys a raó de 6 milions de dòlars. Al febrer de 2008 va ser traspassat juntament amb Brent Barry als Seattle SuperSonics en canvi de Kurt Thomas. L'agost de 2008 va signar un contracte amb els Milwaukee Bucks.
# Ferrorichterita

La ferrorichterita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del nom arrel richterita.

## Característiques

La ferrorichterita és un silicat de fórmula química {Na}{CaNa}{Fe$^{2+}$₅}(Si₈O$_{22}$)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.DE - Inosilicats amb 2 cadenes dobles periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols» juntament amb els següents minerals: antofil·lita, cummingtonita, clinoholmquistita, grunerita, manganocummingtonita, manganogrunerita, permanganogrunerita, ferrofluoropedrizita, ferrifluoroleakeïta, actinolita, ferritschermakita, ferroactinolita, ferrohornblenda, ferrotschermakita, joesmithita, magnesiohornblenda, tremolita, tschermakita, cannilloïta, fluorcannil·loïta, parvomanganotremolita, fluorotremolita, potassicfluoropargasita, edenita, ferroedenita, ferrokaersutita, ferropargasita, hastingsita, kaersutita, magnesiohastingsita, pargasita, sadanagaïta, fluoroedenita, potassicferroferrisadanagaïta, potassicsadanagaïta, potassicpargasita, potassicferrosadanagaïta, magnesiofluorohastingsita, potassicfluorohastingsita, potassicclorohastingsita, fluoropargasita, parvomanganoedenita, potassiccloropargasita, potassicferrocloroedenita, potassicmagnesiohastingsita, potassicferropargasita, cromiopargasita, ferro-taramita, barroisita, ferroferribarroisita, ferroferriwinchita, ferribarroisita, ferroferritaramita, ferroferricatoforita, ferrobarroisita, ferrowinchita, ferrokatophorita, ferritaramita, magnesiotaramita, richterita, winchita, taramita, fluororichterita, katophorita, potassicfluororichterita, potassicrichterita, ferrighoseïta, ferriwinchita, fluorotaramita, arfvedsonita, eckermannita, ferroeckermannita, ferroglaucòfan, glaucòfan, potassicmanganileakeïta, manganoarfvedsonita, ferrileakeïta, magnesioriebeckita, magnesioarfvedsonita, nyboïta, riebeckita, manganomanganiungarettiïta, ferroferrinyboïta, clinoferroferriholmquistita, ferrinyboïta, ferroferrileakeïta, ferroferrifluoroleakeïta, sodicferriclinoferroholmquistita, magnesiofluoroarfvedsonita, ferripedrizita, potassicferrileakeïta, fluoronyboïta, manganidellaventuraïta, fluoropedrizita, potassicarfvedsonita, ferriobertiïta, potassicmagnesiofluoroarfvedsonita, ferroferripedrizita, potassicmagnesioarfvedsonita, pedrizita, ferropedrizita, fluoroleakeïta i ferroferriobertiïta.

## Referències

* ↑ «Ferro-richterite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r gener 2020].
# Frank Gordon Dobson

Frank Gordon Dobson (York, 15 de març de 1940 – 11 de novembre de 2019) va ser un polític del Partit Laborista del Regne Unit. Actualment és membre del Parlament per la demarcació de Holborn and St Pancras. Fou Secretari d'Estat per a la Salut des de 1997 a 1999, i fou candidat oficial del partit laborista a Alcalde de Londres el 2000.
# Fur d'Avilés

El Fur d'Avilés és l'estatut de dret municipal medieval de la ciutat d'Avilés escrit en asturlleonès, amb fortes intromissions occitanes, l'any 1155. Des del punt de vista lingüístic es tracta del primer document complex conegut escrit en asturià i durant molt de temps fou considerat el primer d'aquestes característiques escrit en romanç de la península Ibèrica, si bé al segle xix fou considerat una falsificació de finals del segle xiii i per això va perdre interès des del punt de vista de la història de la llengua.
Però en l'actualitat noves investigacions han permès reconsiderar la qüestió i a partir de la identificació de l'escrivà del document, Suarius, que apareix signant altres registres de mitjan segle xii amb la mateixa lletra. Es creu que el fur copia literalment una versió original dels furs d'Oviedo de 1145, actualment perduda.

## Bibliografia

* Calleja Puerta, Miguel «Certezas y dudas sobre la tradición textual del fuero de Avilés de 1155» (Revista) (en castellà). Revista de filoloxia asturiana. Universidad de Oviedo [Oviedo], 9-10, 2009, pàg. 215-226. ISSN: 2341-1147 [Consulta: 23 agost 2015].
# Font de Jaume de la Sana

La Font de Jaume de la Sana és una font de la Serra de Boumort, de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. És a prop de l'antiga caseria de Segan.
Està situada a 1.665 m d'altitud, a la capçalera de la llau de la Castellana, al nord-oest del Serrat de l'Era del Cumó i al nord-est de la Solana del Roc Redó.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Frederic Magnus de Leiningen-Dagsburg-Hartenburg

Frederic Magnus de Leiningen-Dagsburg-Hartenburg (en alemany Friedrich Magnus von Leiningen-Dagsburg-Hartenburg) va néixer a Worms (Alemanya) el 27 de març de 1703 i va morir a Durkheim el 28 d'agost de 1756. Era fill del comte de Leiningen Joan Frederic (1661-1722) i de la princesa Caterina de Baden-Durlach (1677-1746).

## Matrimoni i fills

El 23 de novembre de 1723 es va casar a Durkheim amb la comtessa Anna Cristina de Wurmbrand-Stuppach (1698-1763), filla de Joan Guillem de Wurmbrand-Stuppach (1670-1750) i de Susanna de Prosing (1673-1700). El matrimoni va tenir cinc fills:
* Carles Frederic (1724-1807), casat amb Cristiana Guillemina de Solms-Rödelheim (1736-1803).
* Augusta, nascuda i morta el 1725.
* Enric Casimir (1726-1728)
* Carolina Polyxena (1728-1782)
* Sofia Guillemina (1729-1815)

## Enllaços externs

* awt.ancestrylibrary.com
# Frankfurter Engel

El Frankfurter Engel ('àngel de Frankfurt') va ser el primer monument d'Alemanya en memòria dels homosexuals perseguits pel nazisme i, posteriorment, pel paràgraf 175 del codi penal alemany.

## Disseny

Com el seu nom indica, el monument és l'estàtua d'un àngel subjectant una banda. L'obra va ser el primer monument commemoratiu de les víctimes homosexuals de l'holocaust a Alemanya. Els següents a ser erigits a Alemanya van ser el Triangle rosa de Colònia (1995) i el Monument als homosexuals perseguits pel nazisme de Berlín (2008).
A la base de l'estàtua hi ha una inscripció en alemany que diu:
| « | Els homes i dones homosexuals van ser perseguits i assassinats durant el règim nacionalsocialista. La matança va ser ocultada i negada, menyspreant i condemnant els supervivents. Per això, els recordem, i als homes que estimen altres homes i les dones que estimen altres dones, que sovint encara continuen sent perseguits. Frankfurt del Main. Desembre, 1994. | » |
La inscripció al·ludeix al fet que els homosexuals no sols van ser perseguits durant el règim nazi, sinó que l'article 175 va continuar vigent i no es va reformar la prohibició respecte a les pràctiques homosexuals entre adults fins a 1973, servint per condemnar fins i tot els supervivents dels camps d'extermini, fins que va ser derogat completament el 1994, la qual cosa va causar que els homosexuals no poguessin fer durant anys cap reclamació i fossin l'últim grup de víctimes a ser oficialment reconegut.

## Història de l'estàtua

Es va convocar un concurs artístic per decidir el disseny de l'estàtua el 20 de juliol de 1992. La guanyadora en va ser l'artista Rosemarie Trockel.
Un cop construïda l'estàtua, es va col·locar a la cruïlla dels carrers Schäfergasse i Alte Gasse de Frankfurt. La inauguració se'n va produir l'11 de desembre de 1994.

## Vegeu també

* Persecució dels homosexuals a l'Alemanya nazi.
* Homosexualitat.
* Triangle rosa.

## Bibliografia

* Rüdiger Lautmann, Burkhard Jellonnek. Nationalsozialistische Terror gegen Homosexuelle. Verdrängt und ungesühnt . Paderborn: Schöningh. 2002. ISBN 3-506-74204-3.

## Enllaços externs

* Frankfurter Engel.
# Frutos

Frutos és el nom dels següents personatges:
* Francesc Frutos i Gras
* Juan Manuel Frutos (Asunción, 1879 — 1960), president del Paraguai el 1948
* Manuela de Frutos Gama (Valverde de Mérida, 1956), política extremenya
* María Dolores Frutos Balibrea
# Fèlix (bisbe de Bizanci)

Fèlix (en grec antic: Φήλιξ) que va morir l'any 141, va ser bisbe de Bizanci durant cinc anys, del 136 al 141 succeint al bisbe Eleuteri.
Va ser bisbe entre els regnats d'Hadrià i d'Antoní Pius. Les seves restes van ser enterrades en una cova on es deia que l'apòstol Andreu hi havia construït un altar. Segons el Sinaxari bizantí, la seva festa es commemora el 15 d'abril.

## Referències

* ↑ «Felix». Ecumenic Patriarchate of Constantinople.. [Consulta: 21 juny 2023].
# Francisco López Rubio

Francisco López Rubio (Motril, 1895-Madrid, 1965), fou un dibuixant i historietista espanyol. Era el germà de l'escriptor José López Rubio. Gran amic de K-Hito, va col·laborar en moltes revistes satíriques madrilenyes, entre les quals destaquen Buen Humor, Macaco, Muchas gracias, Gente Menuda.

## Referències

* ↑ Soldevilla, Joan Manuel. Psicalíptics. Erotisme i transgressió a les revistes il·lustrades del principi del s.XX. 2004. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, Juliol 2004, p. 151. ISBN 84-87221-83-1.
# Friedrich-Rudolf Stallmann

Friedrich-Rudolf Stallmann (francès: Rodolphe Lemoine) (Berlín, abril 1871 - Baden-Baden, 3 d'octubre de 1946) més conegut com a baró de König o simplement De König, des de jove s'aficionà al joc, però fracassà en els negocis. Va esdevenir un dels estafadors més buscats del seu temps. Fou un espia alemany que condicionà la història d'Europa, Espanya i Catalunya en particular. Altres sobrenoms emprats per De König són Julio Rodolfo von König, Alberto Colmann, Federico o Fritz Stagni, Von Rosbdel, Rodolphe Lemoine, etcètera.

## Biografia

No se sap del cert la data i el lloc de naixement de De König. Segons Ventura Subirats va néixer el 1867 a Hannover, però Manuel Casal Gómez situa el naixement el 1874 a Potsdam. Un cop mor el seu pare comença un periple de desventures i estafes. A Brussel·les intenta obrir un negoci d'allò que és per a ell una afició, el joc; però el cabaret que regentava ha de tancar en poc temps. Fa de crupier, és estafador, fuig de la llei a diferents països d'Europa i Sud-amèrica. A Argentina es casa amb la senyoreta Lemoine, per a qui inventa el títol de baronessa René Scalda.
De retorn a Europa i després de diverses estafes, s'acomoda en una mansió donostiarra esdevenint el director del Casino de Fuenterrabía. El 1915, mantenint aquell càrrec acusa de germanòfil a Antonio Calvo qui regentava un bar. Calvo havia aixoplugat dos alemanys escapats d'un camp de concentració francès. Calvo enganyat per De König es desplaça a Hendaia, on és arrestat i posteriorment afusellat a Bordeus. Quan es descobreix que regenta amb males arts el Casino ell i la seva dona emprenen un viatge per diferents indrets d'Espanya.
El matrimoni s'estabilitza a Barcelona on De König emprendrà una tasca d'espionatge doble. Se sap envoltar de personatges com Manuel Bravo Portillo de qui sap aprofitar-se en vida, però sobretot en morir. Bravo Portillo comandava una banda de pistolers que reprimia els sindicats. La banda era sufragada per la Federació Patronal i el servei d'espionatge alemany. En morir Bravo Portillo es posa al comandament d'aquella banda, la renova i l'estructura. Aquella banda serà coneguda com la Banda Negra.
Musitu és el seu enllaç per informar a Joaquim Milans del Bosch i Carrió, però la seva actuació no és aprovada per molts empresaris, vista com competència d'alts càrrecs de la Guardia Civil i la República de Weimar el destitueix. De König forma part d'un entramat que va desacreditar tant l'anarquisme com el catalanisme i va contribuir al triomf de la dictadura de Primo de Rivera.
Torna a París el 1920 on continua estafant. Després dona cobertura a refugiats del nazisme, que posteriorment extorsiona. En ser denunciat el Ministeri de l'Interior li dona cobertura. Mor en un accident el 1945 a Alemanya, pocs dies abans havia estat detingut, però va escapar misteriosament.

## Bibliografia

* «Friedrich-Rudolf Stallmann». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* David H. Rosenthal, Banderes al vent! La Barcelona de les utopies, 1914-1936, Meteora, Barcelona, 2008, ISBN 978-84-95623-64-5
# Galeus gracilis

Galeus gracilis és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 34 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 290-470 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Fèlix Sogas i Mascaró

Fèlix Sogas i Mascaró (Vilafranca del Penedès, 30 d'agost de 1939) és un polític català, alcalde de Vilafranca del Penedès i diputat al Parlament de Catalunya en la V Legislatura.

## Biografia

Diplomat en ciències socials a l'Institut Catòlic d'Estudis Socials de Barcelona, és soci de l'Institut d'Estudis Penedesencs. Militant successivament del Moviment Socialista de Catalunya, de Convergència Socialista de Catalunya i finalment del Partit dels Socialistes de Catalunya, fou escollit alcalde de Vilafranca del Penedès a les eleccions municipals espanyoles de 1979, ocupant el càrrec fins a 1986. De 1981 a 1986 fou vicepresident de la Mancomunitat Penedès-Garraf.
Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999 pel PSC-Ciutadans pel Canvi, i ha estat secretari de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca i de la Comissió d'Estudi sobre la Problemàtica del Món Rural a Catalunya. Va dimitir per motius de salut el setembre de 2001. També és membre de la Fundació proPenedès.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VI Legislatura p. 280

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Vilafranca Arxivat 2007-12-19 a Wayback Machine.
* Notícia de la dimissió Arxivat 2008-05-18 a Wayback Machine.