OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Twyn Llech

El Twyn Llech ("Muntanya Negra" en gal·lès) és un turó de les Muntanyes Negres. És l'única marilyn que cau exactament a la frontera entre Gal·les i Anglaterra, entre els comtats de Powys i Herefordshire. El seu pic principal, Waun Fach, es troba a l'oest.

## Accés

És el punt més alt del Hatterrall Ridge. El camí del dic d'Offa passa per la carena, més o menys de sud a nord. Un camí més costerut condueix al cim des de prop de l'antic alberg a la vall d'Ewyas cap a l'oest. El cim no està marcat i, a causa dels desnivells molt poc profunds al llarg de la carena del cim, pràcticament impossible de determinar in situ. Hi ha llibertat de pas. El sòl és torbat i normalment molt humit fins i tot amb bon temps, sobretot als terrenys més alts.
És el cim més alt d'Anglaterra al sud de Great Whernside als Yorkshire Dales.

## Geologia

La muntanya està formada per gresos i fangs de la Formació Senni de l'Antiga Pedra Roja, datada de l'edat Devoniana. La forma de la vall d'Ewyas al sud i a l'oest de la cresta de Hatterall suggereix fortament que va ser ocupada per una glacera durant almenys la Glaciació del Quaternari, encara que potser no durant l'última edat de gel, quan l'altiplà probablement ja estava lliure de gel.

## Referències

* ↑ See list at «England's Highest Mountains». walkingenglishman.com. [Consulta: 20 març 2016]. Also see the corresponding list for Wales (which includes Black Mountain, 703m). Of the summits above 703m that are listed, all have a grid reference at least as far north as that of Great Whernside, SE002739, or are wholly in Wales.
* ↑ Nuttall, John. The Mountains of England & Wales – Volume 1: Wales. 2a edició. Milnthorpe, Cumbria: Cicerone, 1999. ISBN 1-85284-304-7.
* ↑ Humpage, J. A.. Carr. Quaternary of the Brecon Beacons: a field guide. Quaternary Research Association, 2007, p. 184.
# Cantal

* Aquest article tracta sobre el departament de Cantal. Si cerqueu el tipus de formatge, vegeu «cantal (formatge)».
Cantal o Cantau (en occità general) o Chantal [tsaⁿˈtal, tsaⁿˈtax, tsaⁿˈta] i Chantau [tsaⁿˈtaw] en alvernès és un departament francès situat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps que coincideix en part amb el massís de Cantal. Les dues primeres xifres del seu codi postal són 15. Aquest departament fou creat el 4 de març de 1790, en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789, a partir de la província francesa d'Alvèrnia. Antigament, es coneixia com a Alta Alvèrnia, en contraposició a la Baixa Alvèrnia, que va esdevenir el departament de Puy-de-Dôme. L'adjectiu "alta" no es refereix al nord (és el departament més al sud d'Alvèrnia) sinó al fet que és una part més elevada, dominada per muntanya. Corresponia a diferents batllies, com la de les Muntanyes d'Alvèrnia, Orlhac / Ourlhat. El nom fou el del cim més elevat de les muntanyes volcàniques del massís de Cantal, que ocupen gairebé tot el departament. Del poble de Montboudif /Mountvoudiéu n'era originari el president de la República francesa Georges Pompidou.
El departament té Orlhac com a capital. Les sotsprefectures són Mauriac (en alvenès, Mouriat) i Sant Flor / Sant-Flour.
Sols els arrondissements de Mauriac i Sant Flor són plenament auvernhats. Efectivament, dins l'arrondissement d'Orlhac, "el quasi migdia" com diuen les oficines de turisme, es parla un alvernès amb influències del guianés en la morfologia però les paraules, i sobretot les conjugacions, són emblemàticament alverneses. La ruptura amb l'alvernès no és pas total, oimés perquè el vocabulari és àmpliament comú i prou diferenciat respecte dels parlars llemosins veïns o dels parlars llenguadocians, encara que hi ha diferències.
Cal destacar que a l'Orlhagués més que més hi passa el riu d'Autra, una vall sobrenomenada
| « | la valada dels poetas | » |
pel gran nombre de poetes de llengua d'oc que ha donat.
Al pla religiós, el Cantal només té dues diòcesis: la de Sant Flor i la d'Orlhac, la de Mauriac no en té pas. Tanmateix, és una vila important en el domini religiós amb l'església de Nòsta Dòna di Miracles i la seva parròquia que va també en defora de la vila i inclou qualques vilatges veïns. Així doncs, el futur bisbe de Tolosa Monsenyor Geraud Saliètge fou batejat en aquella parròquia, perquè ve d'un poble que en depèn.
Al pla religiós i històric, Mauriac inclou també en l'esglesieta al costat del liceu Marmontèl la despulla de l'arquebisbe de Canterbury Thomàs Becket que fou assassinat més o menys a la demanda d'Enric II Plantagenest, que se'n penedí amargament. No se sap pas com la despulla arribà a l'Alta Alvèrnia.
Els santflorencs presumeixen de ser més els alvernesos dels auvernhats, car Sant Flor és la darrera vila que coneix encara els hiverns alvernesos tradicionals, és a dir amb neu durant diversos mesos.

## Vegeu també

* Consell General de Cantal
* Llista de municipis de Cantal
* Cantons de Cantal

## Enllaços externs

* Prefectura Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine. (francès)
* Consell General de Cantal Arxivat 2004-08-01 a Wayback Machine. (francès)
* http://www.cantal.com/
# José Legarreta Abaitua

José Legarreta Abaitua (Larrabetzu, 12 de febrer de 1903 - Bilbao, 17 de setembre de 1957) va ser un futbolista basc que va representar la selecció espanyola als Jocs Olímpics d'estiu de 1928 als Països Baixos.

## Estadístiques de la carrera
### Club

    A partits jugats el 1930.
| Club | Temporada | Lliga | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Continental | Continental | Altres | Altres | Total | Total |
| Club | Temporada | Divisió | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols |
| Athletic Club | 1922–23 | – | 0 | 0 | 5 | 0 | – | – | 9 | 0 | 14 | 0 |
| Athletic Club | 1923–24 | – | 0 | 0 | 4 | 0 | – | – | 9 | 0 | 13 | 0 |
| Athletic Club | 1924–25 | – | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | 10 | 1 | 10 | 1 |
| Athletic Club | 1925–26 | – | 0 | 0 | 4 | 0 | – | – | 9 | 1 | 13 | 1 |
| Athletic Club | 1926–27 | – | 0 | 0 | 3 | 0 | – | – | 9 | 0 | 12 | 0 |
| Athletic Club | 1927–28 | – | 0 | 0 | 6 | 0 | – | – | 4 | 1 | 10 | 1 |
| Athletic Club | 1928–29 | Primera Divisió | 16 | 0 | 8 | 0 | – | – | 5 | 0 | 29 | 0 |
| Total en la carrera | Total en la carrera | Total en la carrera | 16 | 0 | 30 | 0 | 0 | 0 | 55 | 3 | 101 | 3 |

## Referències

* ↑ «José Legarreta Abaitua». Olympics. [Consulta: 10 juny 2018].
* ↑ «IX. Olympiad Amsterdam 1928 Football Tournament - Squad Lists». RSSSF. [Consulta: 10 juny 2018].
* ↑ «José Legarreta». Olympedia. [Consulta: 13 setembre 2021].
* ↑ José Legarreta Abaitua a BDFutbol
* ↑ «José Legarreta Abaitua». Athletic Club. Arxivat de l'original el 12 de juny 2018. [Consulta: 10 juny 2018].

## Enllaços externs

* Legarreta a bdfutbol.com
# Waldemarsudde

Prins Eugens Waldemarsudde (en anglès Cape Waldemar) és un museu situat a Djurgården, al centre d'Estocolm. El nom està compost per Waldemar, un antic nom masculí noble alemany, i udde, que significa capa. Deriva d’un nom històric de l’illa Djurgården, Valmundsö (vegeu Història de Djurgården.)
Va ser l'antiga casa del príncep suec Eugeni, que va descobrir el lloc el 1892, quan hi va llogar una casa per uns dies. Set anys més tard, va comprar el local i va construir una nova casa dissenyada per l'arquitecte Ferdinand Boberg, que també va dissenyar Rosenbad (l'oficina del primer ministre i la cancelleria del govern), i la va erigir el 1903-1904.
El príncep Eugen havia estat educat com a pintor a París i després de la seva mort, la casa es va convertir en un museu propi i pintures d'altres. El príncep va morir el 1947 i està enterrat a la platja propera a la casa.
El complex consta d’un edifici principal semblant a un castell —la Mansió— acabat el 1905 i l'edifici de la Galeria, afegit el 1913. La finca també inclou l'edifici original de la casa pairal, conegut com Old House i un antic molí de llinosa, ambdós datats de la dècada de 1780. La finca està situada en un parc amb roures centenaris que reflecteix l’interès del príncep per la jardineria i l’arranjament de flors. El Art Nouveau interior, incloent les estufes, per Boberg està dissenyat en estil gustavià i fa un bon ús tant de la vista panoràmica de la cala d'Estocolm i la llum resultant de la ubicació elevada de l'edifici.

## Galeria

* Vista de Beckholmen el març de 2020
* Waldemarsudde el març de 2006
* tomba del Princep Eugeni

## Referències

* ↑ «waldemarsudde».
* ↑ «Bebyggelseregistret – BeBR» (en suec). [Consulta: 29 abril 2021].
* ↑ Bengt O H Johansson. «Ytterstaden». A: Guide till Stockholms arkitektur (en swedish). 2a edició. Stockholm: Arkitektur Förlag AB, 1999, p. 175. ISBN 91-86050-41-9.
# Lliga catalana de bàsquet femenina 2013-2014

La XXV Lliga Nacional Catalana Femenina 2013 fou la vint-i-cinquena edició de la Lliga catalana de bàsquet. La competició es celebra el 10 d'octubre de 2013 al Pavelló Municipal Girona-Fontajau. Hi participaren l'Spar Uni Girona i el Cadí ICG Software que disputaren la quarta final de forma consecutiva. Es proclamà campió el club gironí per 68 a 50, que sumà el seu quart títol consecutiu. Individualment, destacà l'actuació de l'aler americana Chardé Houston amb 20 punts i 6 rebots, i que fou escollida MVP de la final.

## Final

* En negreta = Equip guanyador
* Pts = Punts
* Rebs = Rebots
* Assis = Assistències
* Val = Valoració
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| 10 d'octubre de 2013 Acta | Spar Uni Girona | 68–50 | Cadí ICG Software | Pavelló Municipal Girona-Fontajau Assistència: 2.000 espectadors Àrbitres: Aliaga i Girbal |
| Pavelló Municipal Girona-Fontajau Assistència: 2.000 espectadors Àrbitres: Aliaga i Girbal |||
| 10 d'octubre de 2013 Acta | Pts: Houston 20 Rebs: Dowe 9 Assist: Carbó 3 Val: Houston 21 | | Pts: Brown 12 Rebs: Pavetic 6 Assist: Asurmendi 3 Val: Brown 8 | Pavelló Municipal Girona-Fontajau Assistència: 2.000 espectadors Àrbitres: Aliaga i Girbal |
| Spar Uni Girona | Cadí ICG Software |
| # | Nom | Pts | Rbs. | Ass. | Val. |
| 6 | Shenneika Smith | 6 | 3 | 1 | -2 |
| 7 | Anna Carbó | 15 | 6 | 3 | 20 |
| 8 | Èlia Ros | 0 | 0 | 0 | -2 |
| 9 | Noemí Jordana | 7 | 3 | 2 | 8 |
| 11 | Jael Freixanet | 8 | 3 | 1 | 8 |
| 12 | Eva Bou | 0 | 2 | 1 | -5 |
| 14 | Chardé Houston | 20 | 6 | 2 | 21 |
| 15 | Amanda Dowe | 8 | 9 | 0 | 11 |
| 16 | Carla Jou | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 17 | Iho López | 0 | 1 | 0 | 0 |
| 19 | Anna Jodar | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 21 | Olga Chatzinikolaou | 2 | 7 | 1 | 12 |
| Equip | Equip | 68 | 43 | 11 | 75 |
| Entrenador ||||||
| Anna Caula ||||||
* Campió de la Lliga Catalana 2013-2014
* Spar Uni Girona Quart títol
* MVP
* Chardé Houston
| # | Jugadora | Pts | Rbs. | Ass. | Val. |
| 5 | Clàudia Guri | 3 | 5 | 0 | 3 |
| 6 | LaNedra Brown | 12 | 4 | 0 | 8 |
| 7 | María Revuelto | 10 | 3 | 0 | 4 |
| 9 | Sara Gómez | 5 | 2 | 0 | 0 |
| 10 | María Asurmendi | 0 | 4 | 3 | 2 |
| 11 | Marlou de Kleijn | 3 | 2 | 1 | -1 |
| 13 | Tània Pérez | N/A | N/A | N/A | N/A |
| 14 | Marlés Balart | N/A | N/A | N/A | N/A |
| 15 | Sena Pavetic | 5 | 6 | 0 | 6 |
| 16 | Sofia Gomes da Silva | 2 | 5 | 0 | 2 |
| 20 | Aja Parham | 10 | 3 | 2 | 7 |
| Equip | Equip | 50 | 38 | 6 | 34 |
| Entrenador ||||||
| Andreu Bou ||||||

## Referències

* ↑ Romero, Toni. «A voltes amb l'hegemonia». El 9 Esportiu p. 19, 10-10-2013. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ Romero, Toni. «Quatre títols i una estrella». El 9 Esportiu p. 17, 11-10-2013. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Felipo, Julián. «El Uni Girona conquista su cuarto título consecutivo» (en castellà). Mundo Deportivo p. 43, 11-10-2013. [Consulta: 15 juliol 2024].
# Primo Baran

Primo Baran (Treviso, 1 d'abril de 1943) és un remer italià, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla d'or en la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Renzo Sambo i Bruno Cipolla. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, fou desè en la prova del quatre sense timoner. El 1976, a Mont-real, disputà els seus tercers i darrers Jocs Olímpics, sent cinquè en la prova del dos amb timoner.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze al Campionat del Món de rem de 1966 i tres medalles al Campionat d'Europa de rem, una d'or i dues de plata, sempre en el dos amb timoner.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Primo Baran». [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Rudern - Weltmeisterschaften. Zweier mit Steuermann - Herren». [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Zweier m. Stm.)». [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Primo BARAN» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-03-26. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Benemerenze sportive di Primo Baran» (en italià). Comitè olímpic nacional italià. [Consulta: 22 maig 2023].
# Casa Gassiot

La Casa Gassiot és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. Va ser propietat d'una de les familias més il·lustres e importants de Catalunya, la família Gassiot.

## Descripció

Edifici de tres façanes situat en una cantonada. La part inferior queda acabada amb una decoració de tipus medieval. Els pisos superiors tenen un balcó dividit en dos per una columna amb arcs. La façana del c/ Sant Rafael presenta una tribuna amb vidrieres i la façana del c/ dolors té balcons amb barana de ferro. La part superior de les façanes laterals està format per dues galeries cobertes mentre que a la façana central hi ha un escut. La decoració és de tipus medieval però dins les línies modernistes.
També en ressalta l'escultura al·legòrica a la radiografia, a l'altura de l'entresòl del xamflà -no prevista inicialment—, que fa referència a l'especialitat mèdica del propietari de l'immoble.

## Història

De totes les cases d'Alfred Paluzie és la que utilitza un repertori decoratiu més explícitament medieval, si bé emmarcat dins els estilemes modernistes

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Gassiot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
* ↑ Sala, Joan «Alfred Paluzie,un arquitecte poc conegut.Centenari del primer pla urbanístic d'Olot». Revista de Girona, setembre-octubre 2006, pàg. 40-46.
# Parc Científic de Barcelona

El Parc Científic de Barcelona és un parc científic concebut com un espai de trobada entre universitat, empresa i societat que té com a finalitat potenciar la innovació, principalment en ciències de la vida.
Establert per la Universitat de Barcelona el 1997, va ser el primer parc científic de l'Estat espanyol i avui és un referent internacional en el foment de la innovació que acull més de 3.400 professionals.
El Parc Científic de Barcelona té com a objectius:
* Potenciar la recerca d'excel·lència amb el suport d'una àmplia oferta tecnològica
* Dinamitzar la relació entre la universitat i l'empresa
* Impulsar la creació de noves empreses i instituts
* Promoure el diàleg ciència-societat i les vocacions científiques
S'hi ubiquen 4 instituts de recerca, més de 50 empreses, una incubadora d'empreses biotecnològiques, més de 70 grups de recerca i una àmplia oferta tecnològica de suport a la recerca. Així mateix, organitza més de 120 activitats de promoció de la cultura científica i de foment de noves vocacions científiques en què participen prop de 6.000 persones anualment.
El Parc Científic Barcelona actualment compta amb una superfície de 58.000 m² repartits en els edificis Clúster, Hèlix i Torres R + D + I.

## Oferta Tecnològica

El Parc Científic Barcelona incorpora una àmplia oferta tecnològica lligada a la biomedicina, la biotecnologia, la nanobioenginyeria i la química farmacèutica, que conforma un centre tecnològic de referència que dona suport als investigadors del PCB, així com a altres institucions i empreses.
Aquesta oferta, que se centralitza a l'Edifici Clúster, consta de potents infraestructures i serveis especialitzats que ocupen una superfície total de 5.000m2 i que compten amb tècnics altament especialitzats.
Entre l'oferta tecnològica ubicada al Parc es poden trobar:

### Plataformes Tecnològiques del PCB

* Plataforma de Química Combinatòria
* Plataforma de Drug Discovery
* Plataforma de Transcriptòmica
* Plataforma de Proteòmica
* Plataforma de Nanotecnologia
* Estabulari PCB-PRBB
* Unitat de Toxicologia Experimental i Ecotoxiologia (UTOX-PCB)

### Serveis Científics del PCB

* Serveis Científics Comuns (SCC-PCB)
* Instal·lació Radioactiva (IR-PCB)
* Servei de Reaccions Especials (SRE-PCB)
* Unitat de Transgènesi (UT-PCB)

### Unitats dels CCITUB ubicades al Parc

* Genòmica
* Ressonància Magnètica Nuclear
* Tècniques Nanomètriques
* Citometria de Flux
* Microscòpia Electrònica i Reconeixement molecular in situ
* Polimorfisme i Calorimetria
* Tècniques Separatives d'Anàlisi

## Referències

* 1 2 3 «Parc Científic de Barcelona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Parc Científic de Barcelona. Universitat de Barcelona Memòria anual 2022, 31-01-2024, pàg. 2.

## Vegeu també

* Llista de Parcs Científics i Tecnològics de Catalunya

## Enllaços externs

* Pàgina del Parc Científic de Barcelona
# Temporada 1986-1987 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 1986-1987 de la UE Sant Andreu.

## Partits
### Lliga (Tercera)

* Tercera divisió, grup 5è: vintena i última posició. Disputa la promoció de permanència a Tercera.

#### Segona volta
### Promoció de permanència a Tercera

El Sant Andreu guanya l'eliminatòria i es manté a Tercera.

## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Nicola Di Bari

Nicola Di Bari o Nicola di Bari, cantant italià (Zapponeta, 29 de setembre de 1940). El seu nom vertader és Michele Scommegna. Va guanyar el Festival de la cançó de Sanremo en els anys 1971 i 1972.
La seva cançó "I giorni dell'arcobaleno", que va guanyar el festival de Sanremo, va patir la censura, que va fer canviar els versos "Vivi la vita di donna importante Perché a sedici anni hai già avuto un amante", que originalment deia: "Viu la vida d'una dona important, perquè a 13 anys (convertit en 16) ha tingut un amant".

## Notes

* ↑ No hi ha unanimitat en si és “Di”, o “di”, sembla més acurat "Di", a un blog en castellà en la major part per exemple, àdhuc el mateix cantant, o els seus representants, hauria fomentat aquest equívoc, vegeu: una plana que sembla criticar al cantant o una plana sobre la música dels anys 70 on tot el nom hi surt en minúscules (consulta 30 d'octubre de 2010)
* ↑ Plana sobre l'episodi amb la censura (consulta: 30 d'octubre de 2010)
* ↑ Una plana en italià, de 20 de juny del 2003, esmenta l'episodi amb la censura Arxivat 2005-03-17 a Wayback Machine. (consulta: 30 d'octubre de 2010)

## Enllaços externs

* La lletra de la cançó "I giorni dell'arcobaleno" (italià) (anglès)
# Examen anorectal

L'examen anorectal és una exploració mèdica útil per al diagnòstic o per a la detecció precoç de la majoria de les patologies de l'anus, el recte i de les estructures veïnes (principalment de la pròstata i el perineu).
Consta de la inspecció anal, el tacte rectal i, si és precís, altres proves complementàries com l'anuscòpia. Habitualment es realitza la inspecció i a continuació el tacte rectal.

## Preparació

El pacient pot adoptar diferents posicions com:
* Decúbit supí: aquesta posició permet l'exploració abdominal sense haver de mobilitzar de nou al pacient i permetent un accés senzill al perineu i a la regió anorectal. En molts pacients enllitats és la posició més senzilla i no resulta tan violenta per al pacient.
* Posició de Sims és la preferida per alguns autors per ser la més còmoda en ancians, pacients debilitats o amb malalties que dificultin la posició genu-pectoral. A més alguns pacients la consideren menys violenta, ja que no se senten tan vulnerables. El malalt es col·loca en decúbit lateral esquerre, amb malucs i genolls flexionats i formant un angle el tronc amb les cuixes cap a la vora de la llitera, en el qual se situarà el metge. Pot ser d'ajuda col·locar una petita coixinet sota el maluc esquerre.
* Posició genupectoral: per a alguns autors és la més convenient. El pacient es col·loca de genolls sobre la llitera, separa els genolls i recolza les espatlles i el cap (front o una galta) sobre la mateixa, intentant aconseguir la major lordosi lumbar possible. Hi ha la variant de peu recolzant els avantbraços en la vora de la llitera i inclinant el tronc cap endavant.
Aquestes posicions comprometen la intimitat i el pudor del pacient, però són necessàries per a l'exploració física, per la qual cosa ha d'existir una bona confiança entre metge i pacient. En la majoria de les ocasions el pacient ha de ser ajudat pel metge i personal auxiliar d'infermeria.
El metge es col·loca sempre uns guants, generalment de làtex o vinil.

## Inspecció anal

Amb les dues mans enguantades se separen les natges per visualitzar l'anus, la pell perianal i els seus voltants (regió sacrococcígea, natges, base de l'escrot). Després traccionar suaument a banda i banda de l'orifici anal, es pot visualitzar la porció distal del canal anal. A més també s'ha de realitzar la inspecció sol·licitant al pacient que efectuï un lleu esforç defecatori, per facilitar la protrusió de la mucosa. En la inspecció es poden visualitzar: fissures, ulceracions, orificis de fístules, abscessos, hemorroides (amb trombosi o no), neoplàsies anals i perianals, prolapses rectals. És important visualitzar l'existència de signes recents de sagnat d'alguna de les lesions citades. De vegades es pot evidenciar la presència de masses perianals de diferent etiologia.

## Tacte rectal

Consisteix en l'exploració dels esfínters de l'anus, del recte i de les estructures anatòmiques que formen el aparell genitourinari tant d'homes com de dones, mitjançant la palpació digital realitzada introduint un dit a través de l'anus.

## Vegeu també

* Colonoscòpia
* Massatge prostàtic