OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Bruixa Avorrida

La Bruixa Avorrida és el títol d'una sèrie de dibuixos animats creats per la Roser Capdevila i produïda per Cromosoma. És una sèrie independent de Les Tres Bessones en la qual el personatge principal és la Bruixa Avorrida i les històries són completament a part de les de Les Tres Bessones, que no apareixen a la sèrie. A la versió en català el doblatge de la Bruixa Avorrida el fa Elsa Fàbregas i el del Mussol el fa Jordi Vila.

## Argument

El personatge de la Bruixa Avorrida viatja en solitari pel món de la televisió. S'ha independitzat de les tres bessones. La grassoneta bruixa, que castiga les tres bessones enviant-les al món fantàstic dels contes tradicionals infantils, en els quals se les han d'enginyar per poder sortir-ne, és la protagonista de les seves pròpies aventures, que explica de manera nostàlgica a dues amigues, tan sense edat i tan excèntriques com ella. Aquestes bruixes veteranes escolten els nombrosos viatges de l'Avorrida i els seus records de nena, quan la mare li va regalar una bola de vidre i assajava a l'escola els primers encanteris.

## El personatge

Capdevila va créixer en un context de postguerra, poder de l'Església i intents d'adoctrinament a l'escola. El personatge de la Bruixa Avorridora està inspirat en doña Pilar, la veïna i mestra autoritària i amargada que estripava els dibuixos de Capdevila quan era nena, passat pel sedàs de l'humor i la ironia. El pare de doña Pilar, don Gerardo, era comandant de la guàrdia civil, i quan es va morir li va afaitar el bigoti i el va enganxar a la foto que tenia penjada. Segons recorda Capdevila, doña Pilar manava a tot arreu, al carrer, a l'escola, a casa seua.

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «Éxito internacional de 'La Bruja Aburrida' antes de su estreno en España» (en castellà). El País [Madrid], 03-05-1999. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Ventura Farré, Gemma. «Ja no puc dibuixar perquè no hi veig». Catorze.cat, 14-05-2018. [Consulta: 29 juliol 2022].
# Gentiana mirandae

Gentiana mirandae
Gentiana mirandae és una espècie de planta fanerògama que pertany a la família de les gencianàcies (Gentianaceae).

## Descripció

Gentiana mirandae és una planta herbàcia perenne amb arrel pivotant de 10 a 40 cm de llarg i 8 a 12 mm de gruix. Les tiges són postrades a erectes, de 20 a 100 cm de llarg, glabres a papil·loses i puberulents.
Les fulles són sèssils, lanceolades a ovades, de 3 a 8 cm de llarg i 1 a 4 cm d'amplada, l'àpex és agut, la base és arrodonida, el marge és sencer a lleugerament denticulat, revolut, amb tres a cinc nervadures, puberulentes.
Les flors són solitàries, aparellades o en cimes de tres a cinc flors a la porció distal de la tija. Els peduncles fan entre 2 a 3 cm de llarg i les bràctees són lanceolades, ascendents d'1 a 4 cm de llarg i 4 a 10 mm d'amplada. El calze és glabre amb un tub de 7 a 20 mm de llarg i lòbuls lineals a oblongs, erectes, de 6 a 15 mm de llarg i 1 a 2 mm d'amplada, carinat. La corol·la és vermella taronja amb un tub cilíndric, de 4.5 a 7,5 cm de llarg, lòbuls ovats i triangulars, aguts a acuminats, erectes, 4 a 6 mm de llarg i 4 a 6 mm d'amplada, el marge és sencer, apèndixs interlobulars cuspidats a 2 mm de llarg. Els estams són lleugerament exerts, amb filaments lliures inserits a la porció superior del tub de la corol·la. Les anteres fan de 2,5 a 3,5 mm de llarg. L'ovari fa de 2 a 3,5 cm de llarg, perllongat a l'estil i estigma és bifurcat i exert.
La càpsula és el·líptica, de 4 a 7 cm de llarg. Les llavors són oblongues, de 2 mm de llarg i 0,5 mm d'amplada i són alades.

## Distribució i hàbitat

Gentiana mirandae creix pel centre de Mèxic, concretament al nord-oest dels estats de Veracruz i Hidalgo.
En el seu hàbitat és una planta molt escassa que habita en pinedes i boscos d'Alnus, a una altitud dels 2000 fins als 2500 m. Floreix de març a agost.
Es registra com poc abundant per la qual cosa s'ha de considerar com a espècie en perill d'extinció.

## Taxonomia

Gentiana mirandae va ser descrita per Ladislao Paray i publicat a Novorum Vegetabilium Descriptiones 1: 18, a l'any 1824.

### Etimologia

Gentiana: Segons Plini el Vell i Dioscòrides Pedaci, el seu nom deriva del de Genci, rei de Il·líria en el segle ii, a qui s'atribuïa el descobriment del valor curatiu de la Gentiana lutea.
mirandae: epítet

## Referències

* 1 2 3 4 Pringle, James S. «El género Gentiana (Gentianaceae) en México» (en castellà i anglès). Polibotánica, 27, abril 2009. ISSN: 1405-2768 [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Gentiana mirandae Paray» (en anglès). Royal Botanic Gardens Kew |Plants of the World Online. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Gentiana mirandae». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ Plini el Vell: Naturalis Historia XXV, 34 (anglès).
* ↑ Dioscòrides Pedaci: De materia medica III, 3 Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine. (en grec i llatí).

## Enllaços externs

* Fotos de Gentiana mirandae
# Cal Trago

Cal Trago o Can Bros és una casa gòtica del municipi de Collbató (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Construïda en desnivell i al costat de l'antic camí que portava al castell de Collbató, aquesta casa està adossada a una altra pel costat curt lateral. Sembla que ha sofert algunes reformes des de la seva construcció al segle xiii, conservant d'aquesta època els dos arcs gòtics que servien d'entrada al poble. L'entrada a la casa està precisament en aquest punt, entre els dos arcs. L'última intervenció en aquesta estructura sembla que es va fer l'any 1978.
Un dels arcs era una porta d'entrada a la població de Collbató, als peus del castell, que es conserva a l'extrem del carrer Amadeu Vives. A l'altra banda del pas hi ha un arc apuntat adovellat bastant ample, que està integrat dintre de Cal Casanovas.

## Història

La data més antiga de la que es té constància és el segle xiii.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Trago - Can Bros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 març 2016].
# Ultracentrífuga

Ultracentrífuga és una centrífuga optimitzada per fer rodar un rotor a molt altes velocitats, capaces de generar acceleració tan alta com 2.000,000 g (aproximadament 19.600 km/s²). Hi ha dos tipus d'ultracentrífugues, la preparadora i l'analítica. Tots dos instruments troben un ús important en biologia molecular, bioquímica i ciència dels polímers.

## Història

Theodor Svedberg inventà la ultracentrífuga analítica l'any 1925, i guanyà el Premi Nobel de Química el 1926 per la seva recerca en col·loides i proteïnes fent-la servir.
La ultracentrífuga de buit la va inventar Edward Greydon Pickels. Amb el buit va ser possible reduir la fricció generada a altes velocitats. A més amb els sistemes al but és possible mantenir una temperatura constant.
El 1946, Pickels cofundà la companyia Spinco (Specialized Instruments Corp.) que fabricava ultracentrífugues que l'any 1949 arribaven a un màxim de 40,000 rpm.

## Ultracentrífuga analítica

En una ultracentrífuga analítica, una mostra que se centrifuga es pot monotoritzà a temps real per un sistema de detecció òptica amb llum ultraviolada i/o interferència òptica refractiva. Normalment es fan dos tipus d'experiments:velocitat de sedimentacióUltracentrífuga analítica i equilibri de la sedimentació.
Els tipus d'informació que es poden obtenir inclou la forma de les macromolècules, els canvis de la conformació de les macromolècules i la distribució de les mides de les macromolècules. En macromolècules com les proteïnes, que estan en equilibri químic amb diferents complexos no covalents, es poden estudiar el nombre i subunitats d'estequiometria dels complexos i la constant de l'equilibri químic.

## Referències

* ↑ «Svedberg». [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Centrifugació diferencial

## Enllaços externs

* Reversible Associations in Structural and Molecular Biology (RASMB -an Analytical Ultracentrifugation Forum)
* Multi-signal analysis
# Tom Henning Øvrebø

Tom Henning Øvrebø (Oslo, Noruega, 26 de juny del 1966) és un àrbitre de futbol noruec.
Øvrebø va debutar a la lliga noruega de futbol el 20 de setembre del 1992, i dos anys més tard, el 1994 va assolir la internacionalitat amb la FIFA.
Ha arbitrat, entre altres competicions, la Copa de la UEFA, la Lliga de Campions de la UEFA i l'Eurocopa 2008, així com diverses finals del campionat noruec.
# La Bruguièira

La Bruguièira (en francès Labruguière) és un municipi francès, de la regió d'Occitània i del departament del Tarn.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 3 759 | 3 238 | 3 912 | - | 3 735 | 3 724 | 3 656 | 3 626 | 3 518 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 630 | 3 600 | 3 581 | 3 598 | 3 740 | 3 466 | 3 520 | 3 450 | 3 255 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 3 133 | 3 212 | 3 184 | 3 106 | 3 341 | 3 536 | 3 516 | 3 553 | 3 978 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 4 835 | 5 333 | 5 468 | 5 541 | 5 486 | 5 488 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean Louis Deljarry | UMP |
| 2008- | Richard Auriac | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Roadstar

Roadstar van ser una banda de hard rock i de heavy metal britànica formada el 2003. El grup originalment es va anomenar Hurricane Party.

## Members
### Actuals

N/A

### Historial de membres

* Richie Heavanz - Vocal
* Jonny Rocker - Guitarra
* Rob Randell - Baix
* Chris Rivers - Bateria
* Sid Glover - Guitarra rítmica
* Robin "Kreepy" Hirschfeld - Guitarra
* STEVE PIPE- Cantant
* Cherry - Cantant, però no va aparèixer a cap concert.

## Discografia
### Album

* Grand Hotel - (2006)
* Glass Mountain - (2007)

### E.P.

* Get This (com a Hurricane Party) - (2004)
* Heaven's Basement (com a Heaven's Basement) - (2008)

## Referències

* DownloadFestival.co.uk (2004) (anglès)

## Enllaços externs

* Myspace oficial de Roadstar (anglès)
# Orientació, navegació i control

Orientació, navegació i control (termes originals de l'anglès guidance, navigation and control abreviat GNC, GN&C, o G&C) és una branca de l'enginyeria que aborda el disseny de sistemes per controlar el moviment de vehicles, especialment, automòbils, vaixells, aeronaus, i naus espacials. En molts casos, aquestes funcions poden ser realitzades per persones capacitades. No obstant això, a causa de la velocitat, per exemple, de la dinàmica d'un coet, el temps de reacció humana és massa lent per controlar aquest moviment. Per tant, els sistemes —ara gairebé exclusivament amb electrònica digital— s'utilitzen per a aquests controls. Fins i tot en els casos en què els éssers humans poden realitzar aquestes funcions, sovint és el cas dels sistemes GNC ofereixen avantatges com ara alleugerir la càrrega de treball de l'operador, alleugerir la turbulència, estalviar combustible, etc. A més, les aplicacions sofisticades de GNC permeten el control automàtic o remot.
* Orientació es refereix a la determinació de la ruta de viatge programada (la "trajectòria") des de la ubicació actual del vehicle fins a una destinació planificada, així com els canvis pertinents en la velocitat, la rotació i l'acceleració per seguir aquesta ruta.
* Navegació es refereix a la determinació, en un moment determinat, de la ubicació i la velocitat del vehicle (el "vector d'estat") així com la seva actitud.
* Control es refereix a la manipulació de les forces, mitjançant controls de direcció, propulsors, etc., necessaris per executar ordres d'orientació mentre es manté la estabilitat del vehicle.

## Referències

* ↑ Grewal, Mohinder S.; Weill, Lawrence R.; Andrews, Angus P. Global Positioning Systems, Inertial Navigation, and Integration. 2nd. Hoboken, New Jersey, USA: Wiley-Interscience, John Wiley & Sons, Inc., 2007. ISBN 978-0-470-04190-1.
* ↑ Farrell, Jay A.. Aided Navigation: GPS with High Rate Sensors. USA: The McGraw-Hill Companies, 2008, p. 5 et seq.. ISBN 0-07-164266-8.
* ↑ Draper, C. S.; Wrigley, W.; Hoag, G.; Battin, R. H.; Miller, E.; Koso, A.; Hopkins, A. L.; Vander Velde, W. E. (Jun 1965). Apollo Guidance and Navigation. Massachusetts: Massachusetts Institute of Technology, Instrumentation Laboratory. p. I–3 et seqq. Consulta: 2014-10-12.

## Enllaços externs

* Academic Earth: Aircraft Systems Engineering: Lecture 16 GNC. Phil Hattis - MIT
* Georgia Tech: GNC: Theory and Applications
# Cal Castellví (l'Arboç)

Cal Castellví és una obra del municipi de l'Arboç inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge format per tres plantes separades per cornises. Els baixos presenten tres portalades d'arc rebaixat, la del centre, que és la principal, està decorada amb motllures. El pis noble consta d'un balcó central sostingut amb tres mènsules, on podem veure la data de 1883 i les inicials JC. Té una barana de ferro i una porta balconera decorada amb motllures. A cada costat hi ha una porta balconera amb barana de ferro. La segona planta presenta les mateixes obertures que la primera, però de dimensions més petites. Com a remat de l'edifici hi ha una barana de pedra que rodeja un terrat, que conté una torre de planta quadrangular, la qual té, a la vegada, una altra torre més petita.

## Història

L'edifici es construí en el temps de Joan Castellví, a finals del segle xix. Avui dia encara és habitat pels seus descendents.

## Referències

* 1 2 «Cal Castellví». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Vestaïta

La vestaïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom per l'asteroide 4 Vesta. La vestaïta es va trobar en un meteorit del clan howardita-eucrita-diogenita (HED), que es creu originari de l'escorça de l'aquest asteroide.

## Característiques

La vestaïta és un òxid de fórmula química (Ti$^{4+}$Fe$^{2+}$)Ti$^{4+}$₃O$_9$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2018. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg amb Ti$^{4+}$-Fe$^{2+}$ de la schreyerita. Un mineral generat per xoc que per primera vegada es troba en un meteorit.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques de la Universitat Friedrich Schiller, a Alemanya, amb els números de catàleg 42073 i 42074.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al meteorit NWA 8003, un meteorit recollit al Marroc, sent aquesta la primera espècie que té aquest meteorit com a localitat tipus. A més, aquest meteorit es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Vestaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 juliol 2021].
# Tisethor

Tisethor (tjs.t Ḥr, "Companya d'Horus") va ser una princesa egípcia de la V Dinastia. Era filla de la princesa Kekheretnebti, neboda dels prínceps Neserkauhor, Meret-Isesi i Isesi-ankh i neta, per tant, del rei Djedkare Isesi. No se sap qui era el seu pare.
Amb prou feines tenia l'edat de la pubertat quan va morir. Va ser enterrada a la mastaba de la seva mare.
Tisethor en jeroglífic :

## Origen i família

Tisethor és l'única filla coneguda de la princesa Kekheretnebti i, per tant, era neta del faraó Djedkare, el vuitè i penúltim governant de la V Dinastia. El teu pare és desconegut. Tenia dos oncles anomenats Isesi-anch i Neserkauhor i tres tietes anomenades Hedjetnebu, Mereretisesi i Nebtiemneferes.

## Títols

Tisethor tenia els títols següents:
* Propietària dels subministraments del Gran Déu i del Rei,
* Joia reial
* Estimada joia reial
* Joia reial estimada i subministrada.

## Tomba

Tisethor va ser enterrada a la mastaba B de la necròpoli familiar de Djedkare a Abusir, que originalment s'havia construït només per a la seva mare. Per a poder acollir les despulles de Tisethor, es va excavar un altre pou sepulcral amb una cambra pel sarcòfag de la princesa al nord del pou central de la tomba. Una habitació a la capella de la tomba, originalment destinada a ser un magatzem, es va transformar en una altra sala de sacrificis.
Les restes de la mòmia de Tisethor es van trobar a la cambra del sarcòfag nord. Un estudi antropològic estipular que l'edat de la mort de la princesa havia estat als 15 o 16 anys.

## Referències

* 1 2 Hannigi, 2009, p. 918.
* ↑ Callender i Verner, 2002, p. 13-14.
* ↑ Callender i Verner, 2002, p. 18 i 21–23.
* ↑ Callender i Verner, 2002, p. 121.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Callender, Vivienne G.; Verner, Miroslav. Abusir VI: Djedkares Family Cemetery (en anglès). Set Out, 2002. ISBN 978-8086277226.
* Hannig, Rainer. Großes Handwörterbuch Ägyptisch-Deutsch. (2800–950 v. Chr.). Die Sprache der Pharaonen (en alemany). Philipp Von Zabern Verlag Gmbh, 2009. ISBN 978-3805317719.
# La Pesquera

La Pesquera és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 299 | 280 | 280 | 268 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Paulino Martínez Navarro | PSOE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Paulino Martínez Navarro | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Fortunato Sancho Coronado | FEDERACION DE PARTIDOS DE ALIANZA POPULAR | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Fortunato Sancho Coronado | Partido Popular | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Fortunato Sancho Coronado | Partido Popular | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Juan José Izquierdo Lorente | Partido Popular | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Juan José Izquierdo Lorente | Partido Popular | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Lot Coronado Mayordomo | Partido Popular | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | María del Carmen García Dominguez | PSOE | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Personatges il·lustres

* Basiliso Serrano el Manco de La Pesquera, guerriller antifranquista.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Orient grec i Occident llatí

Orient grec i Occident llatí és un concepte utilitzat per distingir entre les dues parts del món grecoromà, concretament les regions orientals que tenien el grec com a lingua franca (Anatòlia, Grècia, els Balcans, el Llevant i Egipte) i les regions occidentals que tenien el llatí (Magrib, Europa Central, Gàl·lia, Ibèria, Itàlia i les Illes Britàniques). Durant l'Imperi Romà hi havia hagut una divisió entre les àrees llatinòfones i les hel·lenòfones, que fou afavorida per canvis administratius en l'estructura de l'Imperi entre el segle iii i el segle v, que acabà desembocant en la creació d'administracions distintes per a les meitats occidental i oriental de l'imperi.
Des de la caiguda de la part occidental de l'imperi, els termes «Orient grec» i «Occident llatí» s'apliquen a àrees que anteriorment formaven part de les parts oriental o occidental de l'imperi, així com a àrees que caigueren dins l'esfera cultural grega o llatina sense haver format part de l'Imperi Romà. Històricament s'ha dividit el cristianisme en cristiandat occidental (catolicisme i protestantisme) i cristiandat oriental (ortodòxia, ortodòxia oriental i tradicions afins). En segon lloc, els europeus tradicionalment han vist una bretxa cultural entre Occident i Orient tant a Europa com al Mediterrani. Les cultures associades amb els ibers, gots, francs, hongaresos, lituans, celtes, eslaus occidentals i l'Església Catòlica Romana (Europa central i occidental) tradicionalment s'han considerat occidentals. Aquestes cultures adoptaren el llatí com a lingua franca durant l'edat mitjana. Les cultures associades amb els imperis Romà d'Orient i Rus (grecs, eslaus ortodoxos, eslaus orientals i meridionals), els romanesos i, en menor mesura, els albanesos tradicionalment s'han considerat orientals. Aquestes cultures utilitzaren el grec o l'antic eslau com a lingua franca durant l'alta edat mitjana.

## Referències

* ↑ Louth, A. Greek East and Latin West: The Church, AD 681-1071 (en anglès). St. Vladimir's Seminary Press, 2007. ISBN 9780881413205.
# Cal Xicot (Espinelves)

Cal Xicot és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta quadrada (7 x 7m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa i un pis. La façana presenta un portal rectangular i una finestra a la planta baixa, i dues finestres i un rellotge de sol de rajola blanca al pis. A llevant hi ha un finestral i dues finestretes petites a la planta baixa i una finestra al primer pis. Al nord la paret és cega i a ponent hi ha una finestra a la planta baixa i una altra al primer pis.
S'observen noves obertures per a adaptar-la a segona residència, tot transformant l'estructura original.
Està separada de la carretera per una tanca vegetal i una altra e fusta. L'estat de conservació és bo.

## Història

Masia situada al marge dret de la riera d'Espinelves, a tocar de la carretera d'Espinelves a Arbúcies. Es troba molt a prop del terme d'Arbúcies, a l'altra banda de la carretera, i és una de les últimes cases del barri de la Creu. Aquest veïnat, format per unes 15 cases, data dels segles XVII i XVIII, moment d'expansió del nucli.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Xicot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# Videojoc per a telèfon mòbil

Els videojocs per a telèfon mòbil són aquells videojocs dissenyats per a telèfons mòbils.
Hi ha videojocs per a telèfon mòbil que utilitzen la tecnologia per a la geolocalització.
A finals del 2015, al mercat de videojocs d'aquesta mena de Corea del Sud han dominat els videjocs de rol. Pel 2015 al mercat dels jocs de mòbil hi va dominar el model de negoci del free-to-play. L'empresa Sony treia primer jocs free-to-play per al mòbil i segons triomfaven els treia per a consola.

## Referències

* ↑ Kerr, Aphra; Ivory, James D. «Online Games». A: The International Encyclopedia of Digital Communication and Society. John Wiley & Sons, 2015.
* ↑ e Silva, Adriana de Souza; Frith, Jordan. «8. Location-based mobile games: Interfaces to urban spaces». A: Playful Identities: The Ludification of Digital Media Cultures. Amsterdam: Amsterdam University Press, 2015, p. 169-180. ISBN 978 90 8964 639 2.
* ↑ Kim, Byungjo «Role-playing games are under siege in South Korea’s mobile market». VentureBeat, 05-12-2015 [Consulta: 31 març 2016].
* ↑ Gaudiosi, John «The wave of free-to-play video games is surging, and Sony's along for the ride». Fortune, 13-01-2015 [Consulta: 29 abril 2018].

## Bibliografia

* Noyons, Maarten et al. Mobile Games Architecture: State of the Art of the European Mobile Games Industry. Unió Europea, 2013 [Consulta: 29 abril 2018].