OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonius Bouwens

Antonius Hubertus Maria "Antoine" Bouwens (Hunsel, Leudal, Limburg, 22 de maig de 1876 – Beverwijk, Holanda Septentrional, 28 de març de 1963) va ser un tirador neerlandès que va competir cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la prova de pistola militar per equips, junt a Anthony Sweijs, Solko van den Bergh, Dirk Boest Gips i Henrik Sillem. També disputà sis proves més del programa de tir, però en cap d'elles aconseguí medalles.
Vint anys més tard va prendre part en vuit proves del programa de tir als Jocs d'Anvers.

## Referències

* ↑ «PARIS 1900. SHOOTING». olympic.org. [Consulta: 21 setembre 2015].
* 1 2 «Antoine Bouwens Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 30 setembre 2015].
# Oscar Banegas

Oscar Banegas (Buenos Aires, Argentina, 24 de maig de 1921 - Madrid, Espanya, abril de 1980) va ser un realitzador de televisió argentí, establert a Espanya, pare de l'actriu Cristina Banegas.

## Biografia

La seva carrera a la pantalla petita va començar quan tenia tan sols quinze anys al seu país d'origen. Va treballar en la pel·lícula Un sueño y nada más (1964), arriba a crear la seva pròpia productora i després de treballar durant anys a l'Argentina, es trasllada a Espanya.
Incorporat a la llavors única cadena de TV existent al país, la pública Televisió Espanyola, hi debuta amb l'espai de varietats Sábado 65, però el seu màxim triomf va ser la creació d'uns personatges que van marcar un abans i un després en la televisió dirigida a nens a Espanya: Valentina, el Capitán Tan, Locomotoro i la resta de personatges de Los Chiripitifláuticos. Banegas va començar dirigint aquest espai primer al programa Antena infantil, el 1965 i posteriorment, després de convertir-se en els personatges favorits dels nens espanyols d'aquella generació, al seu propi programa titulat precisament Los Chiripitifláuticos.
Amb posterioritat, va estar al capdavant de programes tan variats com Nosotros (1968), que presentaven Manuel Martín Ferrand i Alfredo Amestoy, el magazine Tarde para todos (1973-1974) o els musicals Con otro acento (1976) i Mundo noche (1978), tots dos amb Miguel de los Santos.

## Enllaços externs

* Fitxa a imdb.com
# Panniar

Paniar és una població de Madhya Pradesh, abans al principat de Gwalior, a 26° 06′ 12″ N, 78° 02′ 02″ E﻿ / ﻿26.10333°N,78.03389°E﻿ / 26.10333; 78.03389 a uns 20 km al sud-oest de la fortalesa de Gwalior. Famosa per la batalla que s'hi va lliurar el 29 de desembre de 1843 (el mateix dia de la victòria de Maharajpur), entre britànics i marathes; el major general Grey portava un destacament des de Bundelkhand a Agra per cooperar amb Sir Hugh Gough, commandant en cap, i va creuar el riu Sind a Chandpur procedint cap al nord-oest i després d'una marxa de prop de 30 km fou atacat per l'exèrcit maratha (uns 12.000 homes) concentrat al poble de Mangor; la força britànica va agafar posicions a Panniar i amb una sèrie d'atacs va rebutjar a l'enemic i va capturar la seva artilleria (24 peces) i munició. Les baixes britàniques foren 35 morts i 182 ferits; les marathes foren molt importants però no quantificades.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Arthur Dunkelblum

Arthur Dunkelblum (23 d'abril de 1906 - 27 de gener de 1979) va ser un jugador d'escacs belga d'origen polonès, que tenia el títol de Mestre Internacional des de 1957.
Arthur Dunkelblum va néixer a Cracòvia (Cracòvia - Podgórze), Àustria-Hongria. Va jugar representant Bèlgica en onze Olimpíades d'escacs: 1928, 1933, 1937, 1950, 1954, 1956, 1958, 1960, 1962, 1966 i 1968 (un dels casos més destacats de bretxa més gran entre la primera i l'última aparició en una olimpiada).

## Resultats destacats en competició

El 1922, va ocupar el tercer lloc a Anvers (BEL-ch, el guanyador fou Edgar Colle). L'any 1925, va ser 3r a Brussel·les (BEL-ch, qualificació). L'any 1926, va empatar 5-7 a Spa. El 1930, va empatar al 2n-3r llocs a Brussel·les (el guanyador fou George Koltanowski). El 1933, va fer 3r a Brussel·les (BEL-ch). El 1934, va ocupar el tercer lloc a Lieja (BEL-ch, va guanyar Victor Soultanbeieff). El 1937, va ocupar el 9è lloc a Ostende. El 1937, va fer 3r a Brussel·les (BEL-ch).
Després de la Segona Guerra Mundial, va empatar als llocs 5è-6è a Baarn C (el campió fou Baruch Harold Wood) el 1947. Dunkelblum va guanyar el Campionat de Bèlgica a Bruges el 1949. Va empatar al 2n-3r llocs darrere de Robert Lemaire a Gant (BEL-ch) el 1950. El seu millor resultat al torneig va ser a Gijón, el 1950, on va acabar 2n-3r, darrere de Nicolas Rossolimo. El 1957, va empatar als llocs 10-11 a Dublín (el campió fou Luděk Pachman).
Dunkelblum va rebre el títol de Mestre Internacional el 1957.

## Vegeu també

* Llista de jugadors d'escacs jueus

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica d'Arthur Dunkelblum» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ OlimpBase Men's Chess Olympiads Arthur Dunkelblum
* ↑ Mendez, Pedro. The Gijon International Chess Tournaments. McFarland, 2019, p. 117. ISBN 978-1-4766-7659-3.
# J. Nicholas

J. Nicholas va ser un futbolista britànic que va prendre part en els Jocs Olímpics de París de 1900, on guanyà la medalla d'or com a membre de la selecció britànica, representada per l'Upton Park F.C..

## Referències

* ↑ «J. Nicholas Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de juliol 2011. [Consulta: 3 octubre 2015].
* ↑ Campions Olímpics del Regne Unit 1896–2012 – Futbol
# Jan Kotlarczyk

Jan Kotlarczyk (Cracòvia, 22 de novembre de 1903 - Cracòvia, 18 de juliol de 1966) és un exfutbolista polonès de la dècada de 1930.
Fou 20 cops internacional amb la selecció polonesa. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Wisła Kraków.

## Referències

* ↑ Andrzej Gowarzewski: MISTRZOSTWA POLSKI. LUDZIE (1918-1939). 100 lat prawdziwej historii (1), Wydawnictwo GiA, Katowice 2017
* ↑ Perfil a historiawisly.pl
# David Pardo Simón

David Pardo Simón (Oriola, 1995) és un jugador d'escacs valencià, que té el títol de Mestre Internacional des de 2012.
Tot i que roman inactiu des del desembre de 2017, a la llista d'Elo de la FIDE del setembre de 2020, hi tenia un Elo de 2461 punts, cosa que en feia el jugador número 48 de l'estat espanyol. El seu màxim Elo va ser de 2507 punts, a la llista d'octubre de 2015 (posició 720 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

David Pardo va començar a jugar a escacs als 8 anys. Ha obtingut destacats resultats en escacs base: el 2005 fou subcampió d'Espanya Sub-10, el 2006 i 2007 fou campió Sub-12, el 2007 fou campió Sub-14 i sot-campió el 2009. El 2009 fou campió de la Lliga Catalana, a la categoria de Divisió d'honor, amb el Barcelona-UGA.
El juny del 2013 fou campió del tancat del XV Obert Internacional del Foment Martinenc amb 7½ punts de 9, un punt més que Alfonso Jérez Pérez i un punt i mig més que Hipòlit Asis Gargatagli. El setembre de 2013 va participar en els campionats europeus de la joventut a Budva (Montenegro) acabant en onzena posició amb 6 punts de 9, malgrat haver liderat en algun moment el torneig (el campió fou Vladímir Fedosséiev).
El desembre del 2014 fou tercer al Torneig d'Actius de Banyoles (el campió fou Levan Aroshidze).
El 2015 formà part del primer equip del Club Escacs Barcelona-UGA que guanyà la Divisió d'Honor del 2015, la màxima categoria de la Lliga Catalana d'Escacs. L'agost de 2015 fou 2-5è de l'Obert de Badalona amb 7 punts de 9, a mig punt del primer classificat Fernando Peralta, i fou quart al campionat d'Espanya amb 6½ punts de 9, a mig punt del campió Francisco Vallejo Pons.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de David Pardo Simón» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 28 juliol 2015].
* 1 2 «Perfil de David Pardo». [Consulta: 28 juliol 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Espanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de David Pardo Simón «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-10-01. [Consulta: 28 octubre 2015].
* ↑ «Un genio entre peones y torres». diarioinformacion.com. [Consulta: 28 juliol 2015]. (castellà)
* ↑ «XV Obert Internacional del Foment Martinenc - Tancat MI». chess-results.com. [Consulta: 28 juliol 2015].
* ↑ «Pardo tumba al ruso». elpais.com. [Consulta: 28 juliol 2015]. (castellà)
* ↑ «23rd European Youth Chess Championshiop 2013 - Open U18». chess-results.com. [Consulta: 28 octubre 2015].
* ↑ «Repòker d'Aroshidze: també guanya els Actius de Banyoles». [Consulta: 28 juliol 2015].
* ↑ «Finalitza la Lliga Catalana 2015 a la categoria Divisió d'Honor». escacs.cat. [Consulta: 19 abril 2016].
* ↑ «GM Fernando Peralta claims 41st Badalona Open». fide.com. [Consulta: 17 agost 2015]. (anglès)
* ↑ «CE Absoluto 2015 - Spain». fide.com. [Consulta: 28 octubre 2015].
# Bernhard Larsson

Erik Bernhard Larsson (Örebro, 14 d'agost de 1879 – Estocolm, 1 d'agost de 1947) va ser un tirador suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va disputar tres proves del programa de tir. En la prova de rifle lliure per equips guanyà la medalla d'or, mentre en la de rifle militar per equips guanyà la de bronze. En la prova de rifle lliure, 300 metres tres posicions fou sisè.

## Referències

* ↑ «Bernhard Larsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 14 octubre 2017].
* ↑ Bernhard Larsson a Comitè Olímpic Suec
# Antonio Baseotto

Antonio Juan Baseotto (4 d'abril de 1932, Buenos Aires, Argentina) és un bisbe emèrit de l'Argentina.

## Biografia

Es va ordenar prevere de la Congregació del Santíssim Redemptor el 6 d'abril del 1957. Durant la dècada del 1980 serví a la diòcesi d'Añatuya.
L'1 de febrer del 1991, Baseotto fou designat bisbe coadjuctor de la diòcesi d'Añatuya i ordenat com a tal el 27 d'abril del 1991. El 21 de desembre del 1992 fou designat bisbe d'aquesta diòcesi i romangué en el càrrec gairebé 10 anys. Fou consagrat bisbe per Mn. Jorge Gottau, a qui succeí en el llinatge episcopal.
El 8 de novembre del 2002 fou nomenat bisbe castrense pel Papa Joan Pau II, càrrec que, pel concordat existent entre la Santa Seu i l'Argentina, concedeix la posició salarial oficial de sotssecretari d'Estat.
# Abothrodon pricei

Abothrodon pricei és una espècie extinta de mamífer notoungulat que visqué a Sud-amèrica des del Miocè superior fins al Plistocè superior, fa entre 11.700 anys i 11,6 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'estat brasiler d'Acre. Es tracta de l'única espècie del gènere Abothrodon. Fou descrit a partir d'una dent molar inferior esquerra trobada al curs alt del riu Juruá. El nom específic pricei fou elegit en honor del paleontòleg brasiler Llewellyn Ivor Price.

## Referències

* 1 2 Entrada «Abothrodon pricei» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ Paula Couto, 1944, p. 1.
* ↑ Paula Couto, 1944.

## Bibliografia

* Paula Couto, C. «Notícia preliminar sobre um novo Toxodonte do Cenozóico do Território do Acre. Abothrodon pricei, n.g., n.sp.» (en portuguès). Boletim do Museu Nacional, Geologia, 3, 1944, pàg. 1-4.
# Mikhaïl Iudóvitx

Mikhaïl Mikhàilovitx Iudóvitx (habitualment transcrit Yudovich) (Róslavl, 8 de juny de 1911, – 19 de setembre de 1987) fou un jugador, periodista, i escriptor d'escacs jueu rus.

## Biografia

Ell i en Serguei Belàvenets es varen fer molt amics des que es varen conèixer en un matx escolar el 1925, fins al punt que foren coneguts localment com a “els bessons de Smolensk”. En els anys següents, varen estudiar escacs junts amb l'oncle de Belàvenets, Konstantín Vigódtxikov.
Iudóvitx obtingué el títol de Mestre Internacional (MI) el 1950, el de Mestre Internacional d'escacs per correspondència (MIC) el 1961, i el de Gran Mestre d'escacs per correspondència (GMC) el 1973.

## Resultats destacats en competició

El 1930, empatà als llocs 5è-9è al Campionat de Moscou. El 1931, fou 4t al Campionat de Moscou, i empatà als llocs 3r a 7è al Campionat de l'URSS celebrat a Moscou (el campió fou en Mikhaïl Botvínnik). Fou Campió de l'URSS d'escacs per correspondència el 1966.

## Escriptor d'escacs

Iudóvitx fou un reputat escriptor d'escacs a l'URSS. El seu llibre de referència fora del país és The Soviet School of Chess, escrit conjuntament amb Aleksandr Kótov i publicat en anglès a Los Angeles, University Press of the Pacific 2001, ISBN 0898754151. També és conegut el seu llibre Garri Kasparov, editat el 1988 per l'editorial soviètica Raduga, ISBN 5-05-001722-X.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Mikhaïl Iudóvitx» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 21 maig 2010].
* ↑ Lloc web de Mike Fox (anglès)
* ↑ Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 473. ISBN 0-7864-2353-6.
# Mas de Pedrafita (Biosca)

El Mas de Pedrafita és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana est, a la segona planta a l'esquerra hi ha una entrada amb gran arc adovellat de mig punt.
A la seva dreta hi ha dues finestres. A la façana nord, hi ha una petita obertura a la planta baixa, una finestra a la part dreta de la segona planta, i una de més petita a la darrera planta. A la façana oest, es troba arrebossada. Hi ha tres finestres a la segona planta, i tres a la darrera. A l'extrem dret de la façana un edifici annex ocupa gran part d'aquesta. A la façana sud, hi ha dues finestres a la segona planta, i una a la darrera. La coberta és de dos vessants (nord-sud) acabada amb teules.
Davant de la façana oest, a la part esquerra hi ha un petit edifici, té una entrada amb llinda de pedra a la façana oest. La coberta és d'un vessant, acabada amb teules.
A l'extrem dret de la façana oest de la casa, sobresurt un edifici adjunt de grans dimensions. Té la coberta d'un vessant acabada amb teules. Seguint aquest, n'hi ha un altre de dimensions més petites i en més mal estat, també amb la coberta d'un vessant.

## Referències

* 1 2 3 «Mas del Pedrafita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Coenraad Zuidema

Coenraad Zuidema de vegades citat com a Coen Zuidema (Surakarta, Indonèsia, 29 d'agost de 1942) és un jugador d'escacs neerlandès que té el títol de Mestre Internacional des de 1964.

## Biografia

Zuidema va estudiar matemàtiques a la Universitat Lliure d'Amsterdam del 1960 al 1968. Des de 1974 fins a la seva jubilació, va treballar per a IBM.
Coen Zuidema va participar en diversos tornejos d'escacs molt competitius, inclosos els de Tel-Aviv, Sant Petersburg i Belgrad. El 1963 va guanyar el primer Campionat d'Europa d'escacs juvenil (Trofeu Niemeyer per a menors de 20 anys). El 1964 va obtenir el títol de Mestre Internacional de la FIDE. El 1972, va guanyar el Campionat d'escacs dels Països Baixos (també va empatar al primer lloc, però perdé el desempat, els anys 1965 i 1973).
La seva qualificació Elo no ha canviat des de 1977 i és de 2450, el màxim que va assolir. La seva millor valoració històrica estimada d'Elo abans de la introducció de la qualificació Elo és 2507, que va aconseguir el juliol de 1966.

## Referències

* 1 2 Chessmetrics Player Profile Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Nota biogràfica de Coenraad Zuidema» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 3 gener 2022].
# Jaume Batlle Bigas

Jaume Batlle Bigas (Barcelona, 1911-1990) fou un aparellador i mestre d'obres. Continuà l'empresa de construcció fundada pel seu pare i dugué a terme importants edificacions al Poblenou: el Casino de l'Aliança, la nova església de Santa Maria del Taulat, el local del Centre Moral i Cultural del Poblenou, els habitatges de la Cooperativa Montseny i diverses obres per a Metales y Platería Ribera SA. Però Batlle i Bigas destacà sobretot per la seva participació en la vida associativa del barri. Fou un dels primers diaques permanents de la diòcesi de Barcelona. La seva missió pastoral centrada en l'atenció de la vellesa, juntament amb les seves nombroses obres caritatives, fou reconeguda oficialment amb l'obertura de la Residència Jaume Batlle del carrer de Fernando Poo.

## Referències

* ↑ DDAA. Enciclopèdia, El Poblenou en 135 veus. Arxiu Històric del Poblenou, 2005, p. 24
# Charles Benedict

Charles Sumner Benedict (Barlow, Ohio, 5 de maig de 1867 - Gallipolis, Ohio, 22 de novembre de 1952) va ser un tirador estatunidenc que va competir a primers del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà dues proves del programa de tir. En la prova de rifle militar per equips guanyà la medalla d'or i en la de rifle militar, 1000 iardes fou tretzè.

## Referències

* ↑ «Sumner Benedict Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 16 abril 2016].
# Susana Giménez

María Susana Giménez Aubert, coneguda com a Susana Giménez (Buenos Aires, 29 de gener de 1941), és una actriu, model i empresària argentina.

## Filmografia

* En mi casa mando yo (1968)
* La novela de un joven pobre (1968)
* El gran robo (1968)
* Fuiste mía un verano (1969)
* Tiro de gracia (1969)
* Los mochileros (1970)
* El mundo es de los jóvenes (1970)
* Los neuróticos (1971)
* Así es Buenos Aires (1971)
* La buscona (1971)
* Todos los pecados del mundo (1972)
* He nacido en la ribera (1972)
* Vení conmigo (1972)
* La piel del amor (1973)
* La Mary (1974)
* Mi novia el... (1975)
* Tú me enloqueces (1976)
* Los hombres sólo piensan en eso (1976)
* La cuenta está saldada (1976)
* Basta de mujeres (1977)
* El macho (1977)
* Un toque diferente (1977)
* Yo también tengo fiaca (1978)
* Donde duermen dos... duermen tres (1979)
* El rey de los exhortos (1979)
* A los cirujanos se les va la mano (1980)
* Las mujeres son cosa de guapos (1981)
* Un terceto peculiar (1982)
* Me sobra un marido (1985)
* Esa maldita costilla (1999)
* Tetro (2009)
# Romanas Arlauskas

Romanas Arlauskas (Kaunas, Lituània, 11 de juny de 1917 - Glenelg, Adelaida, Austràlia, 22 de setembre de 2009), fou un mestre d'escacs australià, d'origen lituà.

## Resultats destacats en competició

Arlauskas va jugar representant Lituània al sisè tauler (+4 –7 =7) a la III Olimpíada d'escacs no oficial de Múnic 1936. El 1943 va empatar als llocs 1r-3r, amb Birmanas i Leonardas Abramavičius, per davant de Povilas Vaitonis, Povilas Tautvaišas, i d'altres, al Campionat d'escacs de Lituània celebrat a Vilnius.
En acabar la II Guerra Mundial, Arlauskas, igualment com molts altres jugadors bàltics (Dreibergs, Lucijs Endzelins, Jursevskis, Laurine, Mednis, Ozols, Sarapu, Tautvaišas, Vaitonis, Zemgalis, etc.) va escapar cap a occident, tot just abans que arribessin les forces soviètiques, per evitar una deportació a Sibèria o algunes possibles repressàlies (com per exemple les que va patir en Vladimirs Petrovs). El 1947, Arlauskas va empatar als llocs 6è-7è a Kirchheim. Posteriorment, com Endzelins, Ozols i Sarapu, va emigrar des d'Alemanya a Austràlia. Allà, hi va guanyar el Campionat d'Austràlia del Sud el 1949.
Arlauskas fou 3r en el 4t Campionat del món d'escacs per correspondència (1962–1965) i obtingué el títol de GMC el 1965.

## Notes i referències

* ↑ Notícia de la mort d'Arlauskas Arxivat 2011-03-09 a Wayback Machine. al lloc web de la Federació Australiana d'escacs (anglès)
* ↑ Notícia de la mort d'Arlauskas Arxivat 2011-02-17 a Wayback Machine. a chessdiscountsales.com (anglès)
* ↑ Notícia de la mort d'Arlauskas a chessexpress.blogspot.com (anglès)
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ OlimpBase :: Chess Olympiad, Munich 1936, Lithuania
* ↑ «Lietuvos šachmatų istorija». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 12 gener 2011].
* ↑ Andris Fride, Vladimirs Petrovs: A chessplayer's story from greatness to the gulags (Caissa Editions)
# Viladrosa (Biosca)

Viladrosa és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana sud-oest, hi ha una entrada amb llinda de pedra i porta de fusta. A la seva esquerra hi ha una petita obertura, a la dreta hi ha un contrafort. A la planta següent hi ha tres finestres amb ampit. A la darrera hi ha una petita obertura.
A la façana sud-est, a la part esquerra de la planta baixa hi ha una entrada amb llinda de pedra, a la planta següent hi ha tres finestres amb ampit. A la façana nord-est, hi ha una finestra amb ampit a la segona planta, i una finestra senzilla a la darrera.
A la façana nord-oest, a la planta baixa a l'esquerra hi ha una petita obertura. A la segona planta hi ha una entrada que s'hi accedeix per unes escales de pedra. A la darrera planta a l'esquerra hi ha una finestra. La coberta és de dos vessants (nord-est, sud-oest), acabada amb teules. Davant de la façana sud-oest, hi ha un edifici que tenia funció ramadera. Té dues entrades que donen davant de la façana sud-oest de la casa. La coberta és d'un vessant. A la seva dreta n'hi ha un altre de construcció posterior, feta amb totxo. Té una entrada a la façana sud-est, una altra a la sud-oest. La coberta és d'un vessant acabat amb teules.
Davant de la façana sud-est, hi ha les restes d'un edifici. Hi ha un edifici tocant a la façana nord-oest de la casa, que té una entrada amb llinda de pedra a la façana sud-oest, on hi ha la data de 1748.

## Referències

* ↑ «Viladrosa (Biosca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Mas del Viladrosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].