OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trastorn Específic del llenguatge

El Trastorn Específic del llenguatge (TEL), en anglès Specific language impairment (SLI), és un trastorn caracteritzat per la incapacitat d'usar el llenguatge. Es diagnostica quan el llenguatge d'un infant no es desenvolupa normalment i les dificultats no es poden atribuir a retard de desenvolupament, malformació de l'aparell bucofonador, trastorn de l'espectre autístic (TEA), dany cerebral adquirit o pèrdua auditiva. Estudis de bessons han mostrat un component genètic important. Encara que la discapacitat del llenguatge pot derivar d'una mutació d'un sol gen, això és inusual. Habitualment, l'SLI resulta de la influència combinada de múltiples variants genètiques, cadascuna de les quals es troba en la població general, així com en les influències ambientals.

## Clínica

Es diagnostica un deteriorament del llenguatge específic (SLI) quan un nen presenta un retard o desorganització en el desenvolupament del llenguatge sense motiu aparent.

## Referències

* ↑ «Diccionari General DCT». [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ Lai, C. S., Fisher, S. E., Hurst, J. A., Vargha-Khadem, F., & Monaco, A. P. «A forkhead-domain gene is mutated in a severe speech and language disorder». Nature, 413, 6855, 2001, pàg. 519–523.
* ↑ Bishop, D. V. M «The role of genes in the etiology of specific language impairment». Journal of Communication Disorders, 35, 4, 01-07-2002, pàg. 311–328. DOI: 10.1016/S0021-9924(02)00087-4.
* ↑ Bishop, D ; Norbury, C. F.. «Speech and language impairments». A: Rutter's Child and Adolescent Psychiatry. Oxford: Wiley-Blackwell, 2008, p. 782–801. ISBN 1-4051-4549-8. OCLC 473789535.
# Hidrogenasa

La hidrogenasa és una proteïna que pertany al grup dels enzims que catalitzen reaccions en els sistemes biológics. Les hidrogenases tenen un paper vital en el metabolisme anaerobi. En particular aquest enzim afavoreix la degradació reversible del dihidrogen (hidrogen molecular) transformant-lo en dos àtoms d'hidrogen separats carregats positivament (ió hidrogen) de tal manera que aquest es troba prest per reaccionar amb qualsevol altre element amb afinitat química que se li presenti. Aquest tipus d'enzims els produeixen diversos microorganismes, per exemple els bacteris fixadors de nitrogen que es troben al sòl i proporcionen nitrogen a certes les plantes. Aquests enzims es consideren metallproteïnes perquè poden contenir ferro o níquel-ferro en el seu centre actiu envoltat d'una cadena d'aminoàcids rica en sofre.

## Reacció

Reacció en ambdós sentits:
    H₂ + A$_{ox}$ → 2H$^+$ + A$_{red}$
    2H$^+$ + D$_{red}$ → H₂ + D$_{ox}$
On A és l'acceptor d'electrons i D el donant d'electrons.

## Història

El 1887, Hoppe-Seyler descobrí que els bacteris podien descompondre el format en H$_2$ i CO$_2$. El nom « hidrogenasa » el van donar Stevenson i Stickland el 1931 després d'haver observat la producció d'hidrogen pels bacteris del colon i el seu ús per reduir els substrats. Les hidrogenases designen actualment una classe d'enzims que poden catalitzar la conversió dels protons en hidrogen, s'han sintetitzat artificialment diverses hidrogenases mímiques. Han permès com fer que certes les algues produeixin hidrogen per a combustible.

## Referències

* ↑ Adams, M.W.W. and Stiefel, E.I. «Biological hydrogen production: Not so elementary». Science, 282, 5395, 1998, pàg. 1842–1843. DOI: 10.1126/science.282.5395.1842. PMID: 9874636.
* ↑ Frey, M. «Hydrogenases: hydrogen-activating enzymes». ChemBioChem, 3, 2-3, 2002, pàg. 153–160. DOI: 10.1002/1439-7633(20020301)3:2/3<153::AID-CBIC153>3.0.CO;2-B. PMID: 11921392.
* ↑ Thauer, R. K., "Biochemistry of methanogenesis: a tribute to Marjory Stephenson", Microbiology, 1998, 144, 2377-2406.
* ↑ http://www.wired.com/news/technology/0,70273-0.html?tw=rss.index
* ↑ Florin, L., Tsokoglou, A. and Happe, T. «A novel type of iron hydrogenase in the green alga Scenedesmus obliquus is linked to the photosynthetic electron transport chain». J. Biol. Chem., 276, 9, 2001, pàg. 6125–6132. DOI: 10.1074/jbc.M008470200. PMID: 11096090.
# Santa Maria d'Ermedàs

Santa Maria d'Ermedàs és una obra del poble d'Ermedàs, al municipi de Garrigàs (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sta. Maria d'Ermedàs està situada a l'entrada del nucli d'Ermedàs, a darrere de la masia coneguda com a Can Marisc. És un temple d'una nau amb absis semicircular. Al costat de la nau hi ha restes d'una altra nau, avui mig enrunada, però no és visible que hi hagi hagut comunicació entre ambdues. La façana manté una capa d'arrebossat que no veiem a la resta de la construcció. A la porta figura la data 1798, època al qual pertany el rosetó d'aquesta façana. El mur de migdia de la nau resta amagat per la rectoria. L'única obertura romànica visible és la finestra del centre de l'absis. La volta de la nau és de canó amb dos arcs torals, sense pilastres. L'arc triomfal és de mig punt, sense impostes i sostingut per pilastres rectangulars. A cada banda de la nau hi ha tres arcs de mig punt, amb impostes de bisell que queden imbuïts en els murs laterals.

## Història

Es tracta d'un edifici romànic d'època primitiva, probablement bastit a inicis del segle xi, mentre que les restes de la nau afegida a migdia podrien ser datades en els segles XII-xiii. Durant el segle xviii van fer-s'hi remodelacions, a aquest període corresponen la portada i el campanar.
L'església va ser restaurada per la diputació de Girona. L'edifici de la rectoria, que amagava les restes de la nau de migdia, ha estat enderrocat.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria d'Ermedàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Juan de Silva Pacheco Meneses y Rabata

Juan de Silva Pacheco Meneses y Rabata, XIV comte de Cifuentes (Viena, 29 de juny de 1737 – Madrid, 2 de març de 1792 va ser un militar i diplomàtic espanyol, capità general de Mallorca durant el regnat de Carles III d'Espanya.
Era fill de Fernando de Silva Pacheco Meneses y Fernández de Córdoba (1663-1749), XIII comte de Cifuentes, i de Catalina Luisa Rabata y Strasoldo (1709-1781). El seu pare havia estat virrei de Sardenya el 1708 sota les ordes de l'arxiduc d'Àustria i havia fugit a Viena.
En 1752 ingressà en el cos de guardiamarina i en 1755 ascendí a alferes del Regiment de Dragons de la Reina. En 1765 fou gentilhome de cambra i en 1766 coronel del Regiment de Dragons de Villaviciosa. En 1770 ascendí a brigadier i en 1779 a mariscal de camp, i en 1777 ingressà en l'Orde de Carles III. Va participar en la campanya de Menorca (1781-1782) i fou ascendit a tinent general. Fou nomenat governador de Menorca i capità general de Mallorca el 18 de juliol de 1782. Tanmateix, el 10 de setembre va tornar a Menorca i va establir la seu de la capitania a Maó. Després de diverses llicències a la Cort, en 1787 es va establir a Madrid i ja no va tornar. En 1789 va ingressar a l'orde del Toisó d'Or i fou nomenat ambaixador del regne d'Espanya al regne de Portugal. Deixà el càrrec el 14 d'abril de 1791, quan fou nomenat president del Consell de Castella. Va morir a Madrid un any després.

## Referències

* ↑ Juan de Silva y Rabata a geneanet.com
* ↑ LOS CORONELES DEL "VILLAVICIOSA" (10) CONDE DE CIFUENTES
* ↑ Juan de Silva Pacheco Meneses y Rabata, Real Academia de la Historia
# Mecanisme Affleck–Dine

En física teòrica, el mecanisme Affleck–Dine (mecanisme d'AD) és un mecanisme, postulat el 1985 pels físics Ian Affleck i Michael Dine de la Universitat de Princeton, per a explicar la bariogènesi a l'univers primordial immediatament després del big-bang. El mecanisme d'AD pretén explicar l'asimetria entre la matèria i antimatèria a l'univers actual.
En la teoria de supersimetria de física de partícules, els fermions (leptons i quarks normals) tenen associats uns companys bosons (unes noves partícules escalars) que porten nombres bariònics i leptònics. Quan aquestes darreres partícules decauen en fermions durant l'Univers primerenc, al voltant de l'escala de gran unificació, el nombre bariònic net que porten pot donar lloc a l'excés actualment observat de barions normals. Això succeeix a causa d'interaccions dels escalars amb el camp inflató, que resulta en violacions de la simetria CP.
El mecanisme d'AD ha de tenir lloc durant o després de la fase de reescalfament que va seguir la inflació còsmica. Això pot explicar perquè els valors de la massa neta de la matèria normal i de la matèria fosca són del mateix ordre de magnitud.

## Vegeu també

* Cosmologia física

## Referències

* ↑ Affleck, Ian; Dine, Michael «A new mechanism for baryogenesis» (en anglès). Nuclear Physics B, 249, 2, 21-01-1985, pàg. 361–380. DOI: 10.1016/0550-3213(85)90021-5. ISSN: 0550-3213.
* ↑ «Microphysical mechanisms». [Consulta: 2 novembre 2021].
* 1 2 Dine, Michael; Kusenko, Alexander «Origin of the matter-antimatter asymmetry». Reviews of Modern Physics, 76, 1, 16-12-2003, pàg. 1–30. DOI: 10.1103/RevModPhys.76.1.
# Monique van der Vorst

Monique van der Vorst (Gouda, 20 de novembre de 1984) és una ciclista neerlandesa. Ha aconseguit dues medalles de plata als Jocs Paralímpics de Pequín 2008 en la modalitat de bicicleta de mà en la primera vegada que aquesta disciplina es disputava en categoria femenina. També ha estat tres vegades campiona del món de bicicleta de mà, i campiona del món d'Ironman per a discapacitats el 2009, any en què també va obtenir el premi a la millor esportista amb discapacitat.
Després d'una sorprenent recuperació al llarg dels anys 2010-2011 debutarà com a professional en l'equip femení del Rabobank el 2012.
Amb 13 anys va perdre la mobilitat de la cama esquerra, després de sotmetre's a una operació al turmell a causa de les contínues lesions per jugar a l'hoquei, i progressivament fou perdent mobilitat en la resta del cos. Va trobar una sortida en els tricicles especials paralímpics que s'impulsen amb les mans i de mica en mica va anar progressant aconseguint victòries. Tanmateix, aquesta progressió va veure's parada després de patir un greu accident de trànsit contra un cotxe a Tampa tot i que només quatre mesos després va presentar-se als Jocs Paralímpics de Pequín 2008, on va guanyar dues medalles de plata.
El 2010 en la seva preparació per als Jocs Paralímpics de Londres 2012, va patir un accident a Mallorca en topar contra una bicicleta convencional que sorprenentment van fer-li recuperar la mobilitat i a d'aleshores ençà varen començar a rebutjar-la en proves per a discapacitats. Tot i que va intentar de dedicar-se a la marató, de seguida va tornar a la bicicleta, aquesta vegada convencional, i després de comprovar en llargs entrenaments que estava totalment recuperada va ser fitxada per l'equip femení Rabobank per al 2012, on va compartir equip amb una de les grans ciclistes del món, Marianne Vos.

## Referències

* ↑ Cycling News, "Rabobank Women's team signs miracle athlete Monique van der Vorst", 22 de novembre 2011
# MACS J1149 Lensed Star 1

MACS J1149 Lensed Star 1, també coneguda com a Ícar, LS1 o MACS J1149+2223 Lensed Star-1, és una estrella supergegant blava observada a través d'una lent gravitatòria. És la segona estrella individual més distant mai detectada, per darrere de WHL0137-LS o Earendel, trobant-se a 9 mil milions d'anys-llum de la Terra (desplaçament al roig de z=1.49). La seva llum va ser emesa fa més de 4 mil milions d'anys després del big-bang, i està més de cent cops més lluny que la següent estrella no supernova més distant, SDSS J1229+1122. És el primer cop que s'observa una estrella individual augmentada.
Ícar es va trobar durant l'estudi de la supernova SN Refsdal amb el telescopi espacial Hubble, de la qual es van començar a obtenir imatges el 2004. A les imatges del 2013 hi aparegué un punt nou que el 2016 esdevingué més brillant. L'equip d'investigació va deduir que era una estrella individual augmentada fins a 2000 cops per una lent gravitatòria. L'enorme massa del cúmul de galàxies MACS J1149+2223, a 5 mil milions d'anys-llum, i l'efecte transitori de microlent gravitatòria provocat per un objecte compacte d'unes tres masses solars situat a dins seu, multiplicaren la lluminositat de l'estrella. Habitualment els únics objectes astronòmics que es poden observar a aquestes distàncies són galàxies senceres o supernoves, però la llum d'aquesta estrella s'ha magnificat per l'efecte de lent gravitatòria. S'ha pogut determinar que és una estrella normal i no una supernova perquè la seva temperatura no fluctua, i ha estat catalogada com una estrella blava supergegant. Tenint en compte la durada de la vida de les estrelles d'aquest tipus, Ícar ja no deu existir.
La llum d'Ícar es va generar quan l'univers només tenia aproximadament un 30% de la seva edat actual de 13 mil milions d'anys. Els seus descobridors creuen que el fenomen de microlent gravitatòria podria ajudar a observar les primeres estrelles de l'univers (estrelles de la població III).

## Referències

* ↑ Jonatan Selsing «Extreme magnification of an individual star at redshift 1.5 by a galaxy-cluster lens». Nature Astronomy, 4, 4-2018, pàg. 334-342. DOI: 10.1038/S41550-018-0430-3.
* 1 2 Kelly, Patrick L.; Diego, Jose M.; Rodney, Steven; Kaiser, Nick; Broadhurst, Tom «Extreme magnification of an individual star at redshift 1.5 by a galaxy-cluster lens» (en anglès). Nature Astronomy, 2, 4, 4-2018, pàg. 334–342. DOI: 10.1038/s41550-018-0430-3. ISSN: 2397-3366.
* 1 2 3 Hille, Karl «Hubble Uncovers the Farthest Star Ever Seen» (en anglès). NASA, 02-04-2018.
* ↑ «Rare Cosmic Alignment Reveals Most Distant Star Ever Seen». Space.com.
* 1 2 «Hubble images farthest star ever seen». Astronomy.com.
* 1 2 Diego, J.M. «Dark Matter Under the Microscope: Constraining compact dark matter with caustic crossing events». ApJ, 02-04-2018. Bibcode: 2017arXiv170610281D. DOI: 10.3847/1538-4357/aab617.
* ↑ information@eso.org. «Hubble uses cosmic lens to discover most distant star ever observed» (en anglès). [Consulta: 4 abril 2018].
* 1 2 Guarino, Ben «This star is the farthest ever seen. It’s 9 billion light-years away.» (en anglès). Washington Post, 03-04-2018. ISSN: 0190-8286.
# Matèria fosca bariònica

La matèria fosca bariònica és la matèria fosca composta per barions, com són per exemple els protons i els neutrons i, en general, qualsevol classe de matèria fosca que contingui barions i altres partícules lligades a ells. Els candidats a matèria fosca bariónica són els gasos no lluminosos, els objectes compactes i massius dels halos galàctics (MACHO) i les nanes marrons.
La quantitat total de matèria fosca bariônica pot ser calculada a partir de la nucleosíntesi del big-bang, i les observacions del fons de microones còsmiques. Ambdues indiquen que la quantitat d'aquesta matèria és molt menor que la quantitat total de matèria fosca.
En el cas de la nucleosíntesi, el problema és que una gran quantitat de matèria normal significa un univers jove molt dens, és a dir, una conversió eficient de matèria a heli-4 i menys deuteri restant. Si assumim que tota la matèria fosca de l'univers està formada per barions, llavors hi ha moltíssim més deuteri en l'univers. Això pot resoldre's si hi hagués alguna manera de generar deuteri, però s'han realitzat grans esforços des dels anys 70 amb resultat negatiu, generalitzant la idea que no pot crear-se aquest element.
# Hallie Morse Daggett

Hallie Morse Daggett (19 de desembre de 1878-19 d'octubre de 1964) és la primera dona contractada com guarda-boscos pel Servei dels boscos dels Estats Units.
Daggett comença a treballar l'estiu del 1913 a la torre d'observació d'Eddy's Gulch al pic del mont Klamath al Bosc nacional de Klamath, al nord de la Califòrnia. La torre d'observació d'Eddy Gulch es troba sobre una muntanya aïllada, a una altitud de gairebé 2.000 m. i a 3 hores de camí amb una pujada difícil des del camp base. Daggett hi treballa sola durant quinze estius.

## Referències

* ↑ «Hallie Comes to Eddy's Gulch». USDA Forest Service. [Consulta: 10 setembre 2009].
* ↑ Pour une brève description des conditions de vie à la station d'observation, voir J.G. Lewis, "The applicant is no gentleman: women in the forest service", Journal of forestry 103.5 (2005), p. 259-263, à la p. 259.
* ↑ «"Fire on the Horizon" - Enchantment». Arxivat de l'original el 2010-04-27. [Consulta: 3 abril 2010].

## Bibliografia addicional

* L.F. Pendergrass, "Dispelling Myths: Women's Contribucions to the Forest Servei in California", Forest & Conservació History 34.1 (1990), pàg. 17-25.
* Rosemary Valero-O'Connell, Hallie Daggett, The Forest Protector, Noise Makers. 25 Women who Raised theor Voices & Changed the World (Nova York, 2020), pàg. 196-203

## Enllaços externs

* Western Siskiyou County: Gold and Dreams" - Google Books
* Fire Lookouts (Forest History Society, U.S. Forest Servei History Col·lecció)
# Ou còsmic

L'ou còsmic és una al·legoria per a explicar l'origen de l'univers i de la Terra.
Les primeres cultures que recullen aquest mite són l'egípcia, l'hindú (el Brahmanda Purana) i xinesa, i posteriorment apareixerà en les històries sobre cosmogonia dels finlandesos. Aquest ou pot provenir d'un animal o no, i ser incubat o no, depenent de la cultura, però en trencar-se'n la closca emergeix el món. Aquesta idea va ser recollida pels científics dels anys 30 com a metàfora per explicar que tot el cosmos provenia d'un sol àtom, com per exemple en les obres de Georges Lemaitre. La idea va ser abandonada en favor del big-bang, que crea alhora l'espai, el temps i la matèria, tot i que manté la noció de màxima concreció en un punt. L'ou còsmic ha estat recuperat per la ciència-ficció, sovint sota la forma de paròdia.

## La ciència i el mite de l'ou còsmic

L'ou còsmic és també un concepte cosmològic desenvolupat als anys 1930 i explorat pels teòrics durat les dues dècades següents. La idea ve de l'aparent necessitat de reconciliar les observacions d'Edwin Hubble d'un univers en expansió (també predit per les equacions de la relativitat general d'Einstein), amb la noció que l'univers hauria de ser eternament vell.

### Teories científiques equivalents al mite de l'ou còsmic

La teoria científica afirma que fa molts milers de milions d'anys tota la massa de l'univers estava compresa en un volum uns trenta cops la mida del Sol, i des d'aquest estat s'expandí fins al seu estat actual (big-bang).
Una altra teoria relacionada també afirma que la gravetat alenteix gradualment l'expansió còsmica, i que en algun moment del futur l'univers tornarà a contraure's fins a formar una nova singularitat espaciotemporal (equivalent molt laxe a un nou ou còsmic), procés conegut com el big crunch.

### Teories científiques alternatives contràries al mite de l'ou còsmic

Un intent rival de reconciliar un univers etern amb l'expansió còsmica és la teoria de l'estat estacionari desenvolupada per Fred Hoyle i d'altres. Segons Hoyle, mai no ocorregué cap esdeveniment com el big-bang i l'expansió còsmica és eterna, creant-se contínuament nova matèria per a mantenir-hi una densitat constant. Totes dues teories s'oposen al més recent model d'univers sense límits proposat per Stephen Hawking, en què l'espaitemps sorgí d'una singularitat espaciotemporal del big-bang. En aquest model, qualsevulla qüestió del que ocorregué "abans" del big-bang manca de significat, ja que el temps fou creat en aquell instant. De fet, emperò, darrerament, Roger Penrose, en conjunt amb el seu amic Stephen Hawking, han posat en dubte si manca de significat parlar d'"abans" del big-bang, afegint-hi així modificacions al model del big-bang.

## Referències

* ↑ «Ou còsmic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Tòtil ibèric

El tòtil ibèric (Alytes cisternasii) és una espècie d'amfibi anur de la família Discoglossidae endèmica de la meitat oest de la península Ibèrica.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Beja, P., Bosch, J., Tejedo, M., Lizana, M., Martínez-Solano, I., Salvador, A., García-París, M., Gil, E.R. & Arntzen, J.W. 2004. Alytes cisternasii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Merve Adıyaman

Merve Adıyaman (Istanbul, 12 de setembre de 1994) és una jugadora d'handbol turca. És membre de la selecció femenina turca i juga pel club turc Zağnosspor de Trebisonda la temporada 2016-17.

## Referències

* ↑ «Hentbolda milli takım aday kadrosu belli oldu - Spor Haberleri» (en turc), 30-05-2018. [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ «A Milli Kadın Hentbol Takımı kampa girdi - Spor Haberleri» (en turc), 30-05-2018. [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ «Zağnosspor Durdurulamıyor: 24-36» (en turc). [Consulta: 15 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Merve Adıyaman a la Arxivat 2016-03-26 a Wayback Machine. Federació d'Handbol d'Europa (anglès)
# Robert Adler

Robert Adler (4 de desembre de 1913 - † 17 de febrer de 2007) va ser l'inventor del comandament a distància.

## Biografia

Va néixer a Viena a finals de l'any 1913. Juntament amb Eugene Polley va inventar el comandament a distància per canviar de canal sense moure's del sofà, així com un "touch-sensor" acústic entre altres desenes de patents.
Va morir a l'edat de 93 anys, a Boise, Idaho, per una insuficiència cardíaca.

## Referències

* ↑ «Robert Adler», 24-02-2016. [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ Patent del "touch-sensor"

## Enllaços externs

* Mor l'inventor del comandament a distància amb 93 anys
# Li Zhongyun

Li Zhongyun –en xinès, 李忠雲– (4 de març de 1967) és una esportista xinesa que va competir en judo.
Va participar en els Jocs Olímpics de Barcelona 1992, obtenint una medalla de bronze en la categoria de –52 kg. Als Jocs Asiàtics de 1990 va aconseguir una medalla d'or.
Va guanyar tres medalles al Campionat Mundial de Judo entre els anys 1986 i 1991, i una medalla al Campionat Asiàtic de Judo de 1985.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1992 | Barcelona ( Espanya) | 3 | –52 kg |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1986 | Maastricht ( Països Baixos) | 3 | –48 kg |
| 1987 | Essen ( RFA) | 1 | –48 kg |
| 1991 | Barcelona ( Espanya) | 3 | –56 kg |
| Jocs Asiàtics ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1990 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 1 | –56 kg |
| Campionat Asiàtic ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1985 | Tòquio ( Japó) | 1 | –56 kg |

## Referències

* ↑ Li Zhongyun Arxivat 2011-08-12 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* 1 2 Li Zhongyun en Judoinside.com (anglès)
* ↑ «Resultats del Campionat Asiàtic de Judo (1966–2011)». BBWeb-Arena (anglès)
# Sun Yi

Sun Yi –en xinès, 孙 易– (14 de novembre de 1984) és una esportista xinesa que va competir en judo, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Mundial de Judo de 2009, en la categoria de –78 kg.

## Palmarès internacional

Campionat del món :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2009 | Rotterdam ( Països Baixos) | 3 | –78 kg |

## Referències

* ↑ «Sun Yi» en Judoinside.com (anglès)