OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1968

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) es disputaren vuit proves d'esgrima, sis d'elles en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició se celebrà entre els dies 15 i 25 d'octubre de 1968 al Centre d'Esgrima Fernando Montes de Oca.
Participaren 275 esgrimistes, 217 homes i 58 dones, de 34 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Ion Drimba | Jenö Kamuti | Daniel Revenu |
| Floret per equips Detalls | FrançaDaniel Revenu Gilles Berolatti Christian Noël Jean-Claude Magnan Jacques Dimont | Unió SovièticaGerman Sveshnikov Yuri Sharov Vasili Stankovich Viktor Putyatin Yuri Sisikin | PolòniaWitold Woyda Zbigniew Skrudlik Ryszard Parulski Egon Franke Adam Lisewski |
| Espasa individual Detalls | Gyözö Kulcsar | Grigory Kriss | Gianluigi Saccaro |
| Espasa per equips Detalls | HongriaCsaba Fenyvesi Zoltan Nemere Pál Schmitt Gyözö Kulcsar Pal Nagy | Unió SovièticaGrigory Kriss Iosif Vitebsky Aleksei Nikanchikov Yuri Smolyakov Viktor Modzalevsky | PolòniaBogdan Andrzejewski Michał Butkiewicz Bogdan Gonsior Henryk Nielaba Kazimierz Barburski |
| Sabre individual Detalls | Jerzy Pawłowski | Mark Rakita | Tibor Pezsa |
| Sabre per equips Detalls | Unió SovièticaVladimir Nazlymov Viktor Sidyak Eduard Vinokurov Mark Rakita Umar Mavlikhanov | ItàliaWladimiro Calarese Michele Maffei Cesare Salvadori Pierluigi Chicca Rolando Rigoli | HongriaTamas Kovacs Janos Kalmar Peter Bakonyi Miklos Meszena Tibor Pezsa |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Elena Novikova | Pilar Roldan | Ildiko Rejto |
| Floret per equips Detalls | Unió SovièticaAleksandra Zabelina Tatyana Petrenko Elena Novikova Galina Gorokhova Svetlana Chirkova | HongriaLidia Dömölki Ildiko Bobis Ildiko Rejto Maria Jarmy Paula Marosi | RomaniaEcaterina Iencic Ileana Gyulai Maria Vicol Olga Orban Ana Dersidan |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 4 | 0 | 7 |
| 2 | Hongria | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 3 | Polònia | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 4 | França | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 | Romania | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 | Itàlia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Mèxic | 0 | 1 | 0 | 1 |
# Santa Susanna de la Melgosa

Santa Susanna de la Melgosa és una església del municipi de Biosca (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una ermita envoltada d'alzines i roures. Té una sola nau. És possible que hagués tingut un absis rodó, per les restes dels fonaments que encara hi són. Entrada amb arc de mig punt adovellat. Té una petita obertura circular a sobre. L'interior està arrebossat i pintat de blanc. S'hi arriba pel camí que deixa hi ha per sota del Mas de la Melgosa, el primer trencall a la dreta. Després d'un km s'ha de baixar del cotxe i anar-hi a peu. Està situada a la dreta del camí.

## Història

L'any 1758 hi ha documentada una visita pastoral efectuada pel bisbe d'Urgell a Santa Susanna; s'hi esmenta que la capella pertanyia a la Casa de Malgosa, del bisbat de Solsona. Al voltant de la capella s'han trobat indicis d'una primitiva necròpolis i una pica excavada a la cinglera, que semblen confirmar indicis de culte al lloc des d'època medieval. L'edifici actual podria ser del segle xvii.

## Referències

* ↑ «Santa Susanna de la Melgosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Santa Susanna de la Melgosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Belmont (Doubs)

Belmont és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 58 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Belmont era de 58 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 23 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 30 eren cases i 1 era un apartament. Dels 23 habitatges principals, 17 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 11 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Belmont el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 12 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 34 persones, 23 eren actives i 11 eren inactives. De les 23 persones actives 22 estaven ocupades (12 homes i 10 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 11 persones inactives 2 estaven jubilades i 9 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Belmont hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 444 hectàrees.

## Fills il·lustres

* Louis Pergaud (1882 - 1915) escriptor, Premi Goncourt de l'any 1910.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Belmont a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Belmont a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Pàral

Pàral (en llatí Paralus, en grec antic Πάραλος) fou el més jove dels dos fills legítims de Pèricles. Formava part de la família dels Alcmeònides.
El seu nom, segons Ateneu de Nàucratis, li provenia de la nau Pàralos, una trirrem sagrada de la ciutat d'Atenes. Va ser educat amb gran cura pel seu pare, però tant ell com el seu germà Xàntip no tenien gaire capacitat. Pèricles va posar les seves esperances en Pàral, que semblava ser millor. Portaven el renom de Βλιττομάμμας (alimentats amb mel).
Els dos germans van morir joves, junt amb la seva mare, a la plaga que va afectar Atenes l'any 429 aC, segons diuen Plutarc i Ateneu de Nàucratis.

## Referències

* ↑ 1.Paralus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 121
# 117

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cent disset.

## Esdeveniments
### Països Catalans

* Hispans de Tàrraco, Bàrcino, Valentia i Sagunt són reunits pel Senat d'Hadrià.

### Món

* Hadrià, es va proclama emperador.
* Massacre de jueus a Egipte.
* Auge de Palmira.
* Màxima expansió de l'Imperi Romà.

## Naixements

* Eli Aristides, orador grec (m. 181)

## Necrològiques

* Marc Ulpi Trajà.

## Referències

* ↑ Speller, Elizabeth. Following Hadrian: A Second-Century Journey Through the Roman Empire (en anglès). Elizabeth Speller, 2004, p. xix. ISBN 0195176138.
* ↑ A. Bray. Les Antonins, ans de J.-C. 69-180, 1866.
* ↑ Wee, John Z. The Comparable Body - Analogy and Metaphor in Ancient Mesopotamian, Egyptian, and Greco-Roman Medicine (en anglès). BRILL, 2017, p. 247. ISBN 9789004356771.
* ↑ «Marc Ulpi Trajà». Enciclopèdia.cat.
# Videoconferència

La videoconferència és la comunicació de vídeo i al mateix temps so. En telefonia mòbil es denomina UMTS (Universal Movil Telecomunication System), com a servei vinculat a les grans companyies solament es troba disponible en Estats Units i part d'Europa, però mitjançant internet es troba a l'abast de tothom amb accés a la xarxa amb amplada de banda suficient. La videoconferència és un mitjà pel qual els individus es poden trobar cara a cara i en temps real per a parlar. Es necessita un ordinador amb un software, una càmera de vídeo i una connexió a Internet de bona qualitat.
La videoconferència permet a un grup de persones ubicades en llocs distints dur a terme reunions com si estigueren en la mateixa sala. És una combinació tecnològica d'àudio, vídeo i xarxes de comunicació que serveix perquè grups o individus puguen trobar-se cara a cara en un temps real per interaccionar.
És un sistema de comunicació dissenyat per a portar a terme trobades a distància, el qual, ens permet la interacció visual, auditiva i verbal amb persones de qualsevol part del món; sempre que els llocs web a distància tenguin equips compatibles i un enllaç de transmissió entre ells.
Amb la videoconferència podem compartir aplicacions, intercanviar punts de vista, mostrar i veure tota mena de documents, dibuixos, gràfics, fotografies, imatges d'ordinador, vídeos, en el mateix moment; amb el fi de crear, visualitzar i modificar arxius de forma simultània; sense necessitat que ell o els participants hagin de traslladar-se al lloc en què s'estigui realitzant l'esdeveniment.
Existeixen dos criteris per a classificar les videoconferències: segons el nombre de punts de connexió i segons el format tècnic.

## La videoconferència com a ferramenta d'aprenentatge

Es tracta d'una ferramenta com més possibilitats per als docents perquè podem ser capaços de veure des de la nostra aula aquelles coses o llocs als que no podem anar, ampliant els nostres horitzons. Podem tindre a l'aula experts d'altres llocs, llengües o cultures per a millorar a la seua experiència i saber els procés d'ensenyança-aprenentatge

## Vegeu també

* Chatroulette.com.
Viccionari
# Gràfila

La gràfila d'una superfície és l'acabat que se li dona per a facilitar-ne l'adherència. Es pot fer per deformació, extrusió o per tall, aquest últim de major profunditat i millor acabat. La norma Deutsches Institut für Normung 82 regula els diferents tipus de mecanització que es poden efectuar.
El procés de grafilat amb torn és un procés de conformat en fred del material mitjançant unes moletes que pressionen la peça mentre dona voltes. Aquesta deformació genera un increment del diàmetre inicial de la peça. El grafilat es realitza en peces que s'hagin de manipular a mà per evitar el lliscament que tinguessin en cas de ser llisa. El grafilat es realitza en els torns amb les moletes de diferents passos i dibuixos.
Existeixen els següents tipus de grafilat per deformació:
* radialment, quan la longitud grafilada en la peça coincideix amb el gruix de la moleta a utilitzar.
* Longitudinalment, quan la longitud excedeix al gruix de la Moleta. Per a aquest segon cas la moleta sempre ha d'estar bisellada en els seus extrems.

## Referències

* ↑ María Moro Piñeiro. Metrología: introducción, conceptos e instrumentos. Universidad de Oviedo, 2000, p. 64–. ISBN 9788483172315 [Consulta: 31 març 2011].

## Vegeu també

* Matriu (tecnologia)
# MetaGer

MetaGer és un metacercador enfocat a protegir la privadesa dels usuaris. Amb seu a Alemanya, i allotjat com a cooperació entre l'ONG alemanya 'SUMA-EV - Associació per a l'accés lliure al coneixement' i la Universitat de Hannover, el sistema es basa en 24 webs a petita escala. rastrejadors sota el propi control de MetaGer. El setembre de 2013, MetaGer va llançar MetaGer.net, una versió en anglès del seu motor de cerca.

## Característiques

Les consultes de cerca es transmeten a fins a 50 motors de cerca. Els resultats es filtren, es compilen i s'ordenen abans de presentar-los a l'usuari. Els usuaris poden seleccionar els motors de cerca per consultar segons les seves eleccions individuals entre altres opcions (com ara "comprovar la disponibilitat i ordenar per data"). La protecció de la privadesa s'implementa mitjançant diverses funcions: MetaGer proporciona accés als seus serveis només mitjançant connexions xifrades. A partir de desembre de 2013, també hi ha un servei ocult TOR (b7cxf4dkdsko6ah2.onion/tor/) que permet als usuaris accedir a la funcionalitat de cerca MetaGer des de la xarxa TOR. Des del febrer de 2014, MetaGer també ofereix l'opció d'obrir les pàgines web de resultats de manera anònima ("obrir de manera anònima").
Des del 29 d'agost de 2013 hi ha disponible una versió en anglès de MetaGer. El codi font de MetaGer es va publicar a Gitlab el 16 d'agost de 2016.

## Referències

* ↑ Lewandowski, Dirk. Handbuch Internet Suchmaschinen 3 (en alemany). Akademische Verlagsgesellschaft AKA GmbH, May 2013, p. 3, 29–31. ISBN 978-3-89838-680-7.
* ↑ «Impressum - MetaGer». metager.de.
* 1 2 (en alemany) , 05-03-2014.
* ↑ «Yahoo! finance news». Arxivat de l'original el 2013-09-21.
* ↑ (en alemany) , 05-07-2013, p. 3.
* ↑ Karzauninkat, Stefan. Die Suchfibel (en alemany). Ernst Klett Schulbuchverlag Leibzig GmbH, p. 97. ISBN 3-12-238104-4.
* ↑ (en alemany) , 07-04-2014.
* ↑ «MetaGer als TOR-hidden-Service - MetaGer-SUMA-Forum». forum.suma-ev.de. Arxivat de l'original el 2017-10-30. [Consulta: 16 juny 2014].
* ↑ «Help - MetaGer». metager.de.
* ↑ «open-source / MetaGer» (en anglès). GitLab. [Consulta: 10 maig 2021].

## Enllaços externs

* MetaGer - Lloc web oficial
# Premis Literaris Ciutat de Tarragona

Els Premis Literaris Ciutat de Tarragona són una convocatòria literària que ha anat variant en categories, donacions, editorials i fins i tot entitats organitzadores. Encara que ja hi ha algunes convocatòries anteriors, la primera en què rep aquest nom és la de 1991. En aquell moment, les entitats convocants eren l'Ajuntament de Tarragona i Òmnium Cultural del Tarragonès i hi havia cinc premis. Des de l'any 2000, a aquestes entitats s'hi va afegir el Centre de Normalització Lingüística de Tarragona. I des de 2014, l'organització de la convocatòria s'encarrega a la Casa de les Lletres, organisme que depèn del departament de Cultura de l'ajuntament tarragoní. El nombre de premis ha anat variant molt. Des de 2011 fins al 2021 eren tres. Només un es manté des del principi, el Ciutat de Tarragona de novel·la Pin i Soler, encara que en un principi era de narrativa. Els altres s'hi han anat incorporant posteriorment: el premi de narrativa curta per internet Tinet el 1997, el premi de traducció Vidal Alcover el 2000 i el premi Montserrat Abelló a la trajectòria en el camp de la traducció el 2022.

## Categories

Es convoquen tres premis:
* Premi Pin i Soler de narrativa
* Premi de traducció Vidal Alcover
* Premi de narrativa breu Tinet
* Premi Montserrat Abelló a la trajectòria en el camp de la traducció

## Referències

* ↑ «Manel Castromil guanya el 32è Premi Ciutat de Tarragona Pin i Soler de Novel·la». Diari Mes, 21-05-2022 [Consulta: 21 maig 2022].
* ↑ «Què són?», 20-11-2023.
# Quirze Adrobau i Boix

Quirze Adrobau i Boix (14 de novembre de 1805 - Olot, 1883), fou frare caputxí, compositor i un dels principals propagadors de la devoció al Sagrat Cor a Catalunya durant el segle xix. Es desconeix si guardava alguna relació de parentiu amb Jaume Adrobau, organista del monestir de Sant Salvador de Breda entre 1826 i 1844.
Va escriure devocionaris destinats als congregants del Sagrat Cor com les Prácticas piadosas en honor del Sagrat Cor de Jesús (Olot, 1868) o el Directorio práctico para los congregantes y coros angelicales en obsequio del Sagrado Corazón de Jesús (Barcelona, 1865). En aquests escrits s'esmenta de manera molt pedagògica, els principals continguts de la devoció al Cor de Jesús amb una explícita referència a l'adoració exigida als congregants, de manera que els facilita texts adients per als actes de consagració, adoració i desgreuge.
Es conserven obres seves als fons musicals de la Seu de Manresa i de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot (OloSE).

## Referències

* ↑ «geneanet.org» (en anglès). [Consulta: 9 gener 2016].
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Monells i Laqué, Carme. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 6: Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2012.
* ↑ «Catalunya Franciscana», Maig-Juny 2008.
* ↑ Pellisa, Joan; Orriols, Xavier; Crivillé, Josep; Vilar, Ramon. El llibre de l'organista Jayme Adrobau. Breda (1826-1844). Barcelona: Dinsic, 2011.- Calaix de solfa, 14.
* ↑ «Caputxins.cat».
* ↑ «Obres de Quirze Adrobau a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya». IFMuC - Inventari dels Fons Musicals de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2023].
# Regencós

Regencós és un municipi de Catalunya situat a la comarca del Baix Empordà. El poble és situat al peu del turó del Quermany Gros. Té un relleu accidentat pels vessants del massís de Begur.
Regencós formava part de la Batllia de Begur a principis del Segle XIX. Amb la caiguda de l'Antic Règim Senyorial, va tenir ajuntament constitucional i va esdevenir municipi.

## Història

El lloc de Regencós fou possessió dels Cruïlles-Peratallada almenys des de l'any 1312. El 29 de juliol del dit any, el rei Jaume II confirmà a les Universitats de Cruïlles, Esclanyà i Regencós, els privilegis, llibertats i immunitats que els havia concedit el difunt Gilabert de Cruïlles. Posteriorment, el rei Pere el Cerimoniós, vengué per carta de Gràcia als Cruïlles les jurisdiccions de Regencós, juntament amb les de Begur i Esclanyà. Al fogatjament de 1365-1370 hi consta: «Sclanya e Rajancós, de Gilabert de Cruïlles... XLVIII fochs». Cal tenir en compte que els dos llocs són propers; Esclanyà pertany avui al municipi de Begur. A l'inventari dels béns i jurisdiccions de la casa de Cruïlles-Peratallada fet el 1395 s'hi esmenta el «locum de Rivo Jonchoso cum reditibus suis». És l'únic lloc de la comarca que figura en aquesta relació al qual no es dona el qualificatiu de «castell».

## Urbanisme

Al nucli del poble hi ha l'església parroquial de Sant Vicenç de Regencós, construïda al Segle XIX.
Les traces de les Muralles son fàcilment reconeixibles. La població estava formada per un recinte fortificat amb torres i murs (segles XIV-XV). En resten dues torres rodones, una ben sencera, dos portals i llenços de murs amb sageteres.
Des de 2019, l'alcaldessa és Pilar Pagès.
Un article de la CNN va incloure Regencós en una llista dels pobles més bonics d'Europa, destacant-ne les restes medievals, l'església, les cases de pedra i la tranquil·litat de l'indret.

## Geografia

* Llista de topònims de Regencós (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1497 | 1515 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2023 |
| 15 | 13 | 19 | 397 | 308 | 320 | 334 | 277 | 329 | 315 | 269 |

## Economia

L'agricultura de secà a les zones planes i una artesana i tradicional fabricació de rajoles són les bases de l'economia d'aquest municipi.

## Comunicacions

Una carretera local l'uneix amb Begur.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ «Dades oficials fitxa Ajuntament de Regencós». Generalitat de Catalunya, 2019. [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ «El mapa de les alcaldesses a Catalunya: només un de cada cinc ajuntaments catalans està encapçalat per una dona». Begoña Grigelmo, 07-03-2019. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ Buckley, Julia. «Europe's most beautiful towns» (en anglès). CNN Travel, 04-11-2021. [Consulta: 11 novembre 2021].
# Santa Coloma de Matella

Santa Coloma de Matella és una antígua església parroquial, actualment desapareguda, ubicada al terme municipal de Serra de Daró (Baix Empordà). Va ser ja esmentada el 1123, i s'hi va establir un convent de monges. Va ser unida a la parròquia de Serra de Daró el 1367.
Aquesta església ocupava el lloc on hi ha actualment el Mas Cebrià.

## Referències

* ↑ Marquès, Josep Maria «Creació i extinció de parròquies al bisbat de Girona». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins, 35, 1995, pàg. 405-446.
# Santa Maria de l'Estrada

Santa Maria de l'Estrada és una església del poble de l'Estrada, al municipi d'Agullana, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La capella de Santa Maria de l'Estrada és d'una nau, amb tres capelles laterals per banda i absis poligonal (cinc cares). Al frontis hi ha la portalada, rectangular amb pedra granítica; sobre la llinda hi ha una mena de frontó triangular amb una fornícula i al damunt, dins d'un cercle, la data 1780. Al bell mig de la façana hi ha un rosetó i sota el vèrtex de l'hastial un ull de bou monolític. A l'extrem sud del frontis hi ha la base quadrada un cloquer.

## Història

Santa Maria de l'Estrada apareix esmentada els segles XII i XIV, encara que l'edifici actual sigui de 1780. Tanmateix, Monsalvatge parla del fet que durant la invasió francesa de 1675 es va fer servir de quarter de cavalleria.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de l'Estrada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 novembre 2013].
* ↑ Marquès, Josep Maria «Creació i extinció de parròquies al bisbat de Girona». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins, 35, 1995, pàg. 405-446.
# Santiago Giordano

Santiago Giordano i Urrutia (Barcelona, 21 de febrer de 1927 – Sant Cugat del Vallès · Vallès Occidental 15 de gener de 2024) fou pastor protestant i fundador del Centre Biblic Berea.
Va iniciar la seva etapa pastoral instruint-se a "I’Institut Biblique et Missionnaire Emmaüs (IBME)" a Vennes Lausanne, (Cantó de Vaud · Suïssa i va exercir com pastor en diferents congregacions de les Assemblees de Germans a Catalunya.
Al finalitzar els estudis a I’Institut Biblique et Missionnaire Emmaüs (IBME) s’incorporà a “The Voice of Tangier” en el seu departament d’espanyol la “Voz del Evangélio” i com professor a la “Escola Bíblica Pisga” aquesta estada va quedar interrompuda de manera sobtada al 1960.
En el període de més foscor del nacional-catolicisme va organitzar les reunions clandestines en les cases familiars per evadir el control de la Policia politico-social del moment.
L'any 1962 va adquirir una antiga masia catalana en el paratge Coll de la Barraca a Font-rubí · Alt Penedès que es va destinar com a centre de lleure pels protestants és l'inici del Centre Bíblic Berea i va estar en actiu fins a la seva jubilació.
Amb l'afany de la divulgació i el coneixement de la paraula de Déu va fundar en 1969 el CEEB "Centro Evangélico de Estudios Bíblicos" on va ostentar la seva Presidència, i posteriorment va iniciar EBE "Escola Bíblica Evangelica".
Va ser secretari del Patronat de l'Hospital Evangèlic de Barcelona i secretari de la AEE "Alianza Evangélica Española", va ser membre de la Comissió de Defensa Evangelica, actual FEREDE "Federación de entidades Religiosas Evangélicas de España"
Al llarg de la seva vida en el Ministeri Pastoral va ser invitat a diferents congregacions del territori espanyol, francès i suís. Va participar activament en el documental "Protestants, la Historia Silenciada" produït per El periodista David Casals, juntament amb Júlia Sole i Sergi Martí.
Era pare de tres fills, avi de nou nets i onze besnets. Era vidu de María Navarro i Sabaté

## Referències

* ↑ Rourera, Mireia. «A casa del meu besavi s'hi feien cultes clandestins». El Punt Avui, 20-12-2021. [Consulta: 10 maig 2024].