OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pisó

Pisó (en llatí Piso) era el cognomen de la branca més distingida de la gens Calpúrnia, una família romana d'origen plebeu.
El nom està connectat amb l'agricultura, derivant del verb pisere o pinsere, un verb que es refereix a l'acció de moldre el gra. Alguns dels Pisons porten únicament aquest cognom i altres porten un malnom (Cesoní o Frugi). Es van donar a conèixer durant la Segona Guerra Púnica i des d'aquesta època es van convertir en una de les famílies més distingides de Roma. Durant el segle i era la segona família de l'Imperi després de la família imperial Júlia-Clàudia.
Van tenir nombrosos membres destacats que ocuparen diverses magistratures republicanes. La família es va dividir en dues branques: la dels Cesoní i la dels Frugi, a la qual pertanyeren Luci Calpurni Pisó Frugi (cònsol), que com a tribú va ser l'instigador de la llei De Repetundis. Gneu Calpurni Pisó, qüestor a la Citerior el 65 aC i participant en la conspiració de Catilina. Marc Pupi (o Papi) Pisó, governador d'Hispània, i Gneu Calpurni Pisó, governador a Hispània el 7 aC.
Els personatges d'aquesta família amb rellevància són:
* Calpurni Pisó (pretor 211 aC), pretor el 211 aC
* Gai Calpurni Pisó (cònsol 180 aC), pretor el 186 aC i cònsol el 180 aC
* Luci Calpurni Pisó (polític), polític romà
* Luci Calpurni Pisó Cesoní (cònsol 148 aC), cònsol el 148 aC
* Luci Calpurni Pisó Cesoní (cònsol 112 aC), cònsol el 112 aC
* Luci Calpurni Pisó Cesoní (magistrat), magistrat romà
* Luci Calpurni Pisó Cesoní (cònsol 58 aC), sogre de Juli Cèsar, consol el 58 aC
* Luci Calpurni Pisó Cesoní (cònsol 15 aC), cònsol el 15 aC
* Luci Calpurni Pisó Frugi (cònsol), cònsol el 133 aC
* Luci Calpurni Pisó Frugi (pretor 112 aC), pretor el 112 aC
* Luci Calpurni Pisó Frugi (pretor 74 aC), pretor l'any 74 aC
* Gai Calpurni Pisó Frugi, qüestor el 58 aC
* Gneu Calpurni Pisó (cònsol), cònsol el 139 aC
* Quint Calpurni Pisó (cònsol), cònsol el 135 aC
* Calpurni Pisó (pretor 135 aC), pretor el 135 aC
* Quint Calpurni Pisó (cònsol) cònsol l'any 135 aC
* Gai Calpurni Pisó (cònsol 67 aC), cònsol el 67 aC
* Marc Pupi Pisó, cònsol el 61 aC junt
* Marc Pisó, pretor el 44 aC
* Gneu Calpurni Pisó (governador), governador a Hispània
* Gneu Calpurni Pisó (llegat), llegat i proqüestor el 67 aC
* Gneu Calpurni Pisó (cònsol 23 aC), cònsol el 23 aC
* Gneu Calpurni Pisó (cònsol 7 aC), cònsol el 7 aC
* Luci Calpurni Pisó (cònsol any 27), cònsol l'any 27
* Marc Calpurni Pisó, còmplice de la mort de Germànic Cèsar
* Luci Calpurni Pisó (cònsol any 57), cònsol any 57
* Luci Calpurni Pisó (cònsol any 1), cònsol l'any 1
* Luci Calpurni Pisó (noble), noble romà
* Luci Calpurni Pisó (propretor), propretor a la Hispània Citerior
* Gai Calpurni Pisó (conspirador) cap de la conspiració contra Neró de l'any 65.
* Luci Calpurni Pisó Licinià, hereu de l'imperi designat per Galba
* Pisó (cònsol), cònsol el 175
* Pisó Tessàlic, emperador romà, un dels anomenats trenta tirans, el 260

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 371.

## Vegeu també

* Pisó (Pison, Πίσων), escultor grec.
* Pisó, tirà d'Atenes.
# PT

Pt o PT té els següents significats:
* Pt, símbol químic del platí
* Domini .pt
* Codi per al portuguès
* Partido da Terra (Galícia)
* Partido dos Trabalhadores (Brasil)
* Partit del Treball (Mèxic)
Viccionari
# Teudas (gnòstic)

* Pel que fa al rebel jueu amb pretensions messiàniques vegeu Teudes.
Teudas o també Theodas era un pensador gnòstic cristià, deixeble de Pau de Tars i mestre del teòleg gnòstic Valentí.
No es coneixen dades sobre la biografia de Teudas, però alguns estudiosos creuen que era originari de Síria i que segurament va conèixer Valentí a Alexandria. El que se sap d'ell és la referència que dona Climent d'Alexandria:
| « | Ells [els valentinians] al·leguen que Valentí era deixeble de Teudas, i que aquest ho era de Pau | » |
| — Climent d'Alexandria. Stromata VII, 17,106,4 |||
Valentí i els valentinians volien dir amb això que les seves opinions venien avalades per les paraules de Pau: "la saviesa de Déu en misteri, la saviesa oculta" i que procedien de la tradició apostòlica.

## Referències

* ↑ Gómez de Liaño, Ignacio. El círculo de la Sabiduría: diagramas del conocimiento en el mitraísmo, el gnosticismo, el cristianismo y el maniqueísmo. Vol I. Madrid: Siruela, 1998, p. 361. ISBN 8478443908.
* ↑ Pau. Primera epístola als corintis 2: 6-11
* ↑ Brakke, David. The Gnostics: Myth, Ritual, and Diversity in Early Christianity. Cambridge (Mass.): Harvard University Press, 2010, p. 118. ISBN 9780674046849.
# Regne

* No s'ha de confondre amb regna.
«Regne» té aquests significats:
* Política: Regne (entitat política), territori governat per un rei
* Biologia:
** Regne (biologia), categoria taxonòmica utilitzada en la classificació dels éssers vius
** Regne animal.
** Regne florístic.
* Religió:
** Regne de Déu.
# Alfredo Jahn

Alfredo Jahn (Alfredo Jahn (Caracas, Veneçuela, 8 d'octubre de 1867-Ibídem, 12 de juny de 1940) va ser un enginyer, etnòleg, etnògraf, naturalista i explorador científic veneçolà. Va estudiar enginyeria militar en Alemanya i es va graduar en la Universitat Central de Veneçuela. Va participar en la construcció dels ferrocarrils Caracas-València i Caracas-La Guaira i en la carretera trasandina (1885-1925).

## Educació formal, aportacions ingenieriles i científics

Va cursar estudis de enginyeria militar a Alemanya. Es va graduar d'Enginyer en la Universitat Central de Veneçuela, institució on va ser alumne del doctor Adolf Ernst, qui el va induir a interessar-se en les Ciències Naturals. Jahn va participar en les obres de construcció dels ferrocarrils Caracas-València i Caracas-La Guaira i en la carretera trasandina (1885-1925).
Al llarg de la seva vida va reunir un herbari de més de 1.200 plantes. L'Herbari Nacional de Caracas conserva la seva col·lecció. A més va fundar i va presidir l'Acadèmia de Ciències Físiques, Matemàtiques i Naturals en 1933, i va ser membre de l'Acadèmia Nacional de la Història.

## Expedicions científiques

En 1887, juntament amb el químic i investigador Vicente Marcano, va realitzar una expedició etnogràfica i etnològica per l'Alt Orinoco. Va tenir al seu càrrec la part geogràfica i botànica, que va donar inici a la labor de mesura i triangulació de les cadenes muntanyenques i llocs i ciutats entre València i Caracas. També va realitzar l'aixecament topogràfic de la conca del llac de Valencia i diverses expedicions científiques a la regió occidental de Veneçuela.
Un de les seves grans aportacions va ser l'aixecament geodèsic de tota la serralada dels Andes, sent el primer a ascendir al Pico El Cenizo, a muntanya més alta del parc nacional Henri Pittier, al febrer de 1901 i després el Pico Humboldt el 18 de gener de 1911.

## Obres

De la seva obra científica es destaquen:
* La cordillera venezolana de los Andes (1912);
* Los aborígenes del occidente de Venezuela (1927);
* Historia, etnografía y afinidades lingüísticas (2 v., 1927), un del seus treballs més importants;
* Una importante contribución a la hidrografía de la Guayana venezolana (1931);
* Los cráneos deformados de los aborígenes de los valles de Aragua (1932) y
* Aspectos físicos de Venezuela (1941) publicada a l'aniversari de la seva mort.

## Vegeu també

* Cova d'Alfredo Jahn

## Referències

* ↑ Figuras de Venezuela, Editorial Globe, Caracas 2009. ISBN 978-84-7601-141-6
* ↑ Peakware: World Mountain Encyclopedia Pico La Ceniza Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. Accesado el 6 de agosto de 2015.
* ↑ Los Picos Más altos del Estado Mérida, por Gustavo Adolfo Silva León
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* (2001). Enciclopedia Océano de Venezuela. Editorial Océano, Barcelona España. 947 pp. ISBN 84-494-1821-6
# Can Congostell

Can Congostell és una masia del municipi de Vilanova del Vallès (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de planta rectangular. Consta de planta baixa i dos pisos d'alçada. Està cobert amb teulada a quatre vessants. Té adossats edificis annexos a ambdós costats d'alçada inferior i coberta a una vessants. La façana és de composició simètrica, portal adovellat en el centre i finestres d'arc pla de carreus i ampit. És remarcable la finestra de l'esquerra flanquejada per pilastres estriades, ampit i guardapols sobresortint. A la dreta hi ha una torreta de defensa.

## Història

És una de les masies més antigues i importants del terme. Apareix documentada el s. IX en el cartoral de Sant Cugat. Existia un capbreu de l'església parroquial del s. XIII-XIV (desaparegut a la Guerra Civil), on es constava l'existència del mas, aquest torna a aparèixer en el fogatge de 1553. Al llarg dels segles XVI-XVII era la casa més rica de Vilanova, ja que tenia gran quantitat de terres i masos. A meitats del s. XVII es reconstrueix la casa, és a dir en temps de Jaume Congostell "qui la feu tota fins els fonaments per haver-la espatllada lo rey en temps que son pare governava". El s. XVIII comença a perdre importància i el s. XIX desapareix el cognom Congostell.

## Referències

* 1 2 «Can Congostell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Koundou

Koundou fou un fort francès del territori de l'Alt Senegal, fundat sota el govern de Boilève el gener de 1884; estava situat al nord-oest de Bamako, i en línia gairebé recta amb Kita, per la qual cosa era ideal per a fer la ruta Kayes-Kita-Bamako. La missió topogràfica francesa de Borgnis-Desbordes (en la segona campanya) havia estudiat el camí de Kita al riu Baoulé per Koundou el 1882 i ell lloc ja havia servit per evacuar ferits durant la tercera campanya de Borgnis-Desbordes; estava a més comunicat amb Bamako per l'estació intermèdia de Guinina (Ginina) establerta el 1883.

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899) pel Tinent Gatelet
# Societad Retorumantscha

La Societad Retorumantscha (SRR) és la societat lingüística més antiga per la defensa i estudi del romanx. Fou fundada el 1885 (el 15 de desembre); la seva seu és a Coira.
Entre els membres fundadors hi ha Gion Antoni Bühler (primer president), Giacun Hasper Muoth, Alexander Balletta, Giatgen Gisep Candreia, Christian Modest Tuor, Hartmann Caviezel i Tumasch Gross. L'objectiu principal de la societat va ser el de recollir i preservar els documents en llengua romanx. Amb aquesta finalitat, es va decidir publicar anualment, des de 1886, els "Annalas da Sociedade Retorumantscha" (actualment intitulada Annalas da la Societad Retorumantscha).
La societat és també la responsable de la publicació del Dicziunari Rumantsch Grischun (DRG), iniciat el 1904 per Robert von Planta, i publica altres obres de lingüística romanxa.
La SRR està associada a la Lia Rumantscha.

## Presidents

Des de la fundació el 1885, els diferents presidents que ha tingut la Societad Retorumantscha han estat els següents:
* Gion Antoni Bühler (1886-1897)
* Andrea Vital (1898-1925)
* Jachen Luzzi (1926-1933)
* Robert Ganzoni (1934-1955)
* Nicola Gaudenz (1956-1962)
* Gion Deplazes (1963-1988)
* Jachen Curdin Arquint (1989-1998)
* Cristian Collenberg (1999-2021)
* Corina Casanova (2022-)

## Referències

* 1 2 «Fundaturs e presidents da la Societad Retorumantscha». Lexicon Istoric Retic (LIR), 10-02-2016, pàg. 6 [Consulta: 30 juny 2018].
* ↑ «Corina Casanova è nova presidenta da la SRR» (en romanx). rtr.ch, 29-10-2021.

## Bibliografia

* R. O. Tönjachen, "La fundaziun, ils fundatuors e l'istorgia da la Società Retorumantscha", en: Annalas, 51/1937, 1-19 (accessible en pdf)

## Enllaços externs

* Lexicon istoric retic (article de Felix Giger)
* Historisches lexikon der Schweiz (consultable en alemany, francès o italià) (article d'Adolf Collenberg)
* Pàgina web del DRG
# Mariano Pardo Ros

Mariano Pardo Ros (San Javier, Regió de Múrcia, 1993) és un autor de còmics i il·lustrador gràfic.

## Biografia

Es va formar a l'Escola Superior d'Arts Saint-Luc de Brussel·les, quedant finalista del premi Laurent Moonens, atorgat per aquesta institució als estudiants de final de curs.
És col·laborador del fanzine col·lectiu Le Petit Eborgneur.
El 2018 va rebre una beca Injuve de creació jove, gràcies a la qual es va poder consacrar a la realitzacó del còmic Becky Riot. Aquesta òpera prima de Pardo té com a tema principal el fracàs i la sol·ledat en l'adolescència, a partir d'una història que pren com inspiració el grup rebel Pussy Riot. El còmic beu de referents del còmic underground com Daniel Clowes o de l'humor negre del cinema de Todd Solondz, inspirant-se també en l'humor àcid de la sèrie televisiva Els Simpson, tal com i reconeix el mateix autor. Segons la crítica, «el còmic de Mariano ens ofereix una brillant mirada sobre l'adolescència, en la qual no hi falta la recerca de la pròpia identitat i altres temes com el bullying».
Becky Riot fou publicat per l'editorial Astiberri el 2022 i va tenir una molt bona acollida per part de la crítica, obtenint una nominació al Premi a l'Autor revelació del 41 Comic Barcelona i una altra nominació al Premi a l'autor emergent concedit per l'Associació de Crítics i Divulgadors de Còmic (ACDCómic). Així mateix, el diari Ara el va incloure a la llista de les deu millors recomenacions de còmic del 2022.

## Obra

2022 - Becky Riot (Astiberri)

## Premis i reconeixements

* 2018 - Premi Injuve a la Creació Jove.
* 2023 - Nominació al premi a l'autor revelació del 41 Comic Barcelona per Becky Riot.
* 2023 - Finalista del premi a l'autor emergent concedit per l'Associació de Crítics i Divulgadors de Còmic (ACDCómic), per Becky Riot.

## Enllaços externs

* Fitxa d'autor a Tebeosfera (castellà)

## Referències

* 1 2 «Ayudas Injuve para la creación joven 2018» (en castellà) p. 139-142. Injuve, 2021. [Consulta: 13 octubre 2024].
* 1 2 Jiménez, Jesús. «'Becky Riot', un sorprendente cómic sobre el fracaso y la soledad en la adolescencia» (en castellà). RTVE.es, 28-01-2022.
* ↑ Jesús, Jiménez. «Manuel Gutiérrez y Manuel Romero ganan los Premios ACDCómic con 'Goya. Saturnalia'» (en castellà). RTVE.es, 28-03-2023.
* ↑ Serra, Xavi. «Els 10 millors còmics del 2022». Ara, 23-12-2022.
* ↑ García Rouco, Diego. «Nominados a los Premios Comic Barcelona 41» (en castellà). Zona Negativa, 02-03-2023. [Consulta: 13 octubre 2024].
* ↑ «Doblete de 'Goya. Saturnalia' en los Premios de la ACDCómic 2023» (en castellà) p. 139-142. El Periódico de Catalunya, 28-03-2023. [Consulta: 13 octubre 2024].
# Estació de Vila-real

Esquema :
Línia de mitjana distància 50 :
Vila-real és una estació de la línia C-6 de la xarxa de Rodalies Renfe de València situada al sud-est del nucli urbà de Vila-real a la comarca de la Plana Baixa. A més de trens de rodalies, paren trens de Mitjana Distància Renfe de la Línia 50 de Mitjana Distància.
L'estació es troba a la línia del Corredor Mediterrani, per la qual cosa passen molts trens de llarg recorregut sense parar.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Rodalies València de Renfe |||||
| València-Nord | Borriana-Les Alqueries | C-6 | Almassora | Castelló de la Plana |
| València-Nord | Nules-La Vilavella¹ | CIVIS | Castelló de la Plana¹ | Castelló de la Plana |
| Mitjana Distància de Renfe |||||
| València-Nord | Sagunt | | Castelló de la Plana | Tortosa Barcelona-Estació de França |

## Vegeu també

* Línia 6 (Rodalies València)
* Línia 7 (Regional País Valencià)
* Rodalies València
* Trens regionals del País Valencià
* Renfe Operadora
# Espanya als Jocs Olímpics d'estiu de 1956

Espanya va fer boicot als Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 celebrats a Melbourne, Austràlia a causa de la participació de la Unió Soviètica, que havia envaït Hongria en produir-se la Revolució hongaresa de 1956. Tanmateix, les proves d'hípica s'havien realitzat cinc mesos abans a Suècia a causa de les lleis australianes de quarantena, per les quals els cavalls havien d'estar sis mesos en quarantena i resultava inviable per a la competició. En aquestes proves hi va participar sis genets espanyols.

## Medaller

L'equip olímpic espanyol va aconseguir les següents medalles:
| Esport | | | | Total |
| Total | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Esports

| Esport | Homes | Dones | Total |
| Hípica | 6 | 0 | 6 |
| Total | 6 | 0 | 6 |

## Hípica

    Vegeu Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1956

### Concurs complet

| Esportista | Cavall | Esdeveniment | Doma clàssica | Cross | Salt d'obstables | Total | Posició |
| Faustino Domínguez | Anfitrion | Individual | -170,80 | No es classificà | No es classificà | No es classificà | No es classificà |
| Hernán Espinosa | Al-Herrasan | Individual | -177,60 | Retirat | Retirat | Retirat | Retirat |
| Joaquín Nogueras | Thalia | Individual | -161,60 | No es classificà | No es classificà | No es classificà | No es classificà |
| Faustino Domínguez Hernán Espinosa Joaquín Nogueras | Anfitrion Al-Herrasan Thalia | Equips | -510,00 | No es classificaren | No es classificaren | No es classificaren | No es classificaren |

### Salts d'obstacles

| Esportista | Cavall | Esdeveniment | Ronda 1 | Ronda 2 | Total | Posició |
| Carlos Figueroa | Gracieux | Individual | 33,50 | 28,00 | 61,50 | 36 |
| Paco Goyoaga | Fahnenkönig | Individual | 20,00 | 8,00 | 28,00 | 15 |
| Carlos López-Quesada | Tapatio | Individual | 27,00 | 0,75 | 27,75 | 14 |
| Carlos Figueroa Carlos López-Quesada Paco Goyoaga | Gracieux Tapatio Fahnenkönig | Equips | 80,50 | 36,75 | 117,25 | 6 |

## Enllaços externs

* Espanya als Jocs Olímpics d'estiu de 1956 a Olympedia.org (anglès)
# Sophie Lamon

Sophie Lamon (Sion, 8 de febrer de 1985) és una tiradora d'esgrima suïssa, ja retirada, especialista en espasa, que va competir a començaments del segle XXI.
El 2000, amb només 15 anys, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Sydney, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips guanyà la medalla de plata, cosa que la convertia en l'esportista suïssa més jove en guanyar una medalla olímpica. En la prova d'espasa individual fou quinzena. Vuit anys més tard, als Jocs de Pequín, fou tretzena en la prova d'espasa individual del programa d'esgrima.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món d'esgrima de 2001.
El 2011, amb només 25 anys, posà punt final a la seva carrera esportiva per culpa de problemes recurrents de maluc que requeriren una intervenció i una llarga rehabilitació. Posteriorment finalitzà els seus estudis i fou contractada per la Federació Suïssa d'Esgrima.

## Referències

* 1 2 «Les Jeux sont faits: avec Sophie Lamon», 9 août 2012. [Consulta: 9 juin 2022]..
* 1 2 «Olympedia – Sophie Lamon». [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ «Touchée dans sa chair, Lamon doit ranger son épée», 07-01-2011. [Consulta: 9 juin 2022]..
* ↑ «Sophie Lamon: "mon corps a dit stop"», 09-01-2011. [Consulta: 9 juin 2022]..
# Rica Reinisch

Rica Reinisch (Seifhennersdorf, República Democràtica Alemanya, 6 d'abril de 1965) és una nedadora alemanya, ja retirada, que guanyà tres medalles d'or olímpiques.
Especialista en la modalitat d'esquena, va participar als 15 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on aconseguí guanyar tres medalles d'or en les proves dels 100 m. esquena, 200 m. esquena i relleus 4x100 metres estils, establint en cada un d'ells sengles rècords del món amb un temps d'1:00.86 m., 2:11.77 m. i 4:06.67 minuts respectivament.
L'hombra del dopatge planà sobre els resultats de la majoria dels membres de l'equip alemanya democràtic, influenciats per la Stasi. Estudis posteriors han demostrat que els nedadors es doparen amb esteroides anabòlics derivats de la testosterona. En finalitzar els Jocs Olímpics la seva mare l'obligà a retirar-se de la competició després de patir forts dolors d'ovaris. Després de la caiguda del Mur de Berlín molts escàndols de la RDA sortiren a la llum, i Reinisch patí dos avortaments espontanis, possiblement derivats de les pràtiques dopants.
| « | El pitjor és que em van treure l'oportunitat de conèixer mai si jo podria haver guanyat les medalles d'or sense els esteroides. Aquesta és la major traïció de totes. | » |

## Referències

* ↑ (anglès) Anabolic steroids
* ↑ (anglès) GDR athletes sue over steroid damage
* ↑ (anglès) Wonder Girls and Steroids
# Caren Metschuck

Caren Metschuck (Greifswald, República Democràtica Alemanya, 27 de setembre de 1963) és una nedadora alemanya, ja retirada, guanyadora de quatre medalles olímpiques.
Especialista en la modalitat de crol i papallona, va participar, als 16 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en les proves dels 100 metres papallona, relleus 4x100 metres lliures i relleus 4x100 m. estils, establint sengles rècords del món en les proves de relleus amb un temps de 3:42.71 i 4:06.67 minuts respectivament. En aquests mateixos Jocs aconseguí guanyar, així mateix, la medalla de plata en la prova dels 100 metres lliures, just per darrere de la seva compatriota Barbara Krause.
Al llarg de la seva carrera guanyà dues medalles al Campionat del Món de natació, una d'elles d'or, i tres medalles en el Campionat d'Europa de natació, totes elles d'or.
# Tadj al-Din Yildiz

Taj-ad-Din Yildiz al-Muizzí (àrab: تاج الدين يِلدز, Tāj ad-Dīn Yildiz) fou un cap militar turc, esclau del sultà gúrida Muïzz-ad-Din Muhàmmad (1203-1206), que va governar Gazni (1206-1215).
A la mort del sobirà gúrida el 1206, una part de l'exèrcit va donar suport com a successor a Bahà-ad-Din Sam I de Bamian, però aquest va morir al cap de poc i llavors van proposar els seus dos fills, Jalal-ad-Din Alí i Alà-ad-Din Muhàmmad; una altra part va donar suport al nebot, Ghiyath-ad-Din Mahmud, fill de Ghiyath-ad-Din; mentre que la secta local dels karramiyya va donar suport a Diyà-ad-Din; les faccions es van enfrontar i Ghiyath-ad-Din Mahmud (1206-1212) va triomfar i fou proclamat a Firuzkuh. En aquestes dissensions el general esclau Taj-ad-Din Yildiz, amb el suport de la major part dels oficials turcs, va prendre el poder al seu govern de Gazni i l'Afganistan. Ghiyath-ad-Din Mahmud es va veure forçat a alliberar a Yildiz de la seva condició servil i reconèixer-lo com a governador vassall a Gazni, però no va trigar a demanar suport per consolidar el seu poder al xa de Coràsmia Alà-ad-Din Muhàmmad (1207) sota influència del qual va quedar.
Yildiz va governar nou anys. El 1211, quan va pujar al poder a Delhi el turc (i també antic esclau de Muïzz-ad-Din) Iltutmix, Taj-ad-Din va fer emetre un decret que el declarava el seu virrei a l'Índia. A la mort de Ghiyath-ad-Din Mahmud vers el 1212 (segons les fonts la data varia entre el 1210 i el 1213) el va succeir el seu fill Bahà-ad-Din Sam II, però el xa de Coràsmia el va deposar i va donar el tron a Alà-ad-Din Atsiz. Quan aquest va intentar recuperar Gazni de mans de Yildiz, va ser derrotat i mort (1214) i Yildiz va proclamar sultà al seu cosí Alà-ad-Din Alí. Però el 1215 el xa de Coràsmia Alà-ad-Din Muhàmmad el va deposar i va ocupar Firuzkuh, Gazni i Bamian. Yildiz va haver de fugir a l'Índia i es va refugiar a Lahore, expulsant el governador local que depenia de Nàssir-ad-Din Kubača, sobirà de Multan i gendre de Qutb-ad-Din Àybak, sultà dels dominis gúrides de l'Índia del 1206 al 1210; Iltutmix considerava a Kubača com el seu vassall tot i que aquest refusava pagar-li tribut. Iltutmix va convidar a Yildiz a retirar-se de Lahore, però Yildiz va refusar fer-ho; llavors el sultà de Delhi va marxar amb un exèrcit cap a Lahore i va derrotar Yildiz a Taraori el 1215. Yildiz va caure presoner i fou tancat a Badaun on va morir segurament executat encara el mateix 1215. Nàssir-ad-Din Kubača va aprofitar per recuperar Lahore, però Iltutmix el va expulsar el 1217 per la força cap a Multan i el va derrotar pel camí, a Mansura, tot i que no va seguir endavant.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 62