OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Setge de Peníscola (1225)

El setge de Peníscola fou la primera acció de la Conquesta del Regne de València empresa per Jaume I el Conqueridor, que va fracassar.

## Les fonts

Per poder conèixer els esdeveniments que van portar a la batalla i la batalla en si mateixa es disposa de diferents fonts contemporànies. Jaume el Conqueridor no l'esmenta a la Crònica del rei en Jacme, però sí Bernat Desclot, al capítol 11 de la Crònica de Pere el Gran, Jerónimo Zurita al llibre 2, cap. 80 dels Anales de Aragón, Diago (llibre 7, cap. 3), Miret (1918: 56-57) i Ferran Soldevila (2007: 89, nota 256).

## Antecedents

Finalitzades les guerres occitanes, que van durar des del seu començament gairebé vint anys, es van iniciar les rebel·lions nobiliàries. Jaume I el Conqueridor restava lligat de mans i peus, sense poder prendre cap decisió i, fins i tot, va sofrir vexacions com la de restar presoner, conjuntament amb la seva muller Elionor, a Saragossa en mans dels nobles durant la revolta nobiliària de 1224.
El 28 d'abril de 1225 es fan Corts a Tortosa per a seguir l'expansió cap al sud, en les que un dels més interessats és Ponç de Torrella, bisbe de Tortosa a qui el rei fa donació dels castells de Miravet i Sufera.

## El setge

Durant l'estiu de 1225, Jaume I intentà apoderar-se del castell de Peníscola des d'Alcanyís. Tot i que algunes naus van col·laborar en l'intent, els nobles aragonesos li van girar l'esquena i va fracassar. Quan van acabar-se els queviures que havien arribat de Terol, va aixecar el setge.

## Conseqüències

El 1226, Jaume I el Conqueridor va cridar els nobles d'Aragó i Catalunya per iniciar la conquesta de Balànsiya entrant per Terol, però en saber-ho, Sayyid Abu Zayd li va demanar una treva que va acceptar a canvi de la cinquena part de les rendes de Balànsiya i Mursiyya. Pero d'Ahones, que no va respectar la treva amb els sarraïns fou mort pels cavallers del rei, en la seva primera mostra d'autoritat. La seva mort a mans del rei fou la causa que inicià la tercera revolta nobiliària contra Jaume I d'Aragó.

## Referències

* ↑ «Setge de Peníscola (1225)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Setge de Peníscola (1225)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Setge de Peníscola (1225)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Setge de Peníscola (1225)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pere-Enric Barreda, Els camins del rei Jaume I per les comarques de Castelló
* ↑ Ferran Soldevila, Història de Catalunya, Barcelona, Editorial Alpha, 1963, pàg 254

## Bibliografia

* (aragonès) i (castellà) Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (1562-1580)
* «Setge de Peníscola (1225)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Musaranya de Fox

La musaranya de Fox (Crocidura foxi) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae) que viu a Burkina Faso, el Txad, Costa d'Ivori, Ghana, Guinea, Mali, Nigèria, Senegal, el Sudan i, possiblement també, Benín, la República Centreafricana, Gàmbia i Togo. En general, no té grans amenaces, tot i que algunes poblacions a nivell local poden patir una greu destrucció de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Cassola, F. (2016). "Crocidura foxi (errata version published in 2017)." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]

## Bibliografia

* Corbet, G.B.; Hill, J.E., A World List of Mammalian Species. Tercera edició. 1991. Natural History Museum Publications & Oxford University Press, Londres i Oxford: v-viii, 1-243.
* Cozens, A. B. i Marchant, S. M., A contribution to the fauna of the Owerri Province. Nigerian Field 1952. 17: 70-79, 116–130.
* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* Happold, D. C. D., The Mammals of Nigeria. 1987. Oxford University Press, Londres
* Heim de Balsac, H. i Meester, J., Order Insectivora. A: J. Meester i H. W. Setzer (editors), The Mammals of Africa: An Identification Manual, pàg. 1–29. 1977. Smithsonian Institution Press, Washington DC, Estats Units
* Hutterer, R. i Happold, D. C. D., 1983. The shrews of Nigeria (Mammalia: Soricidae). Bonner Zoologische Monographien 18: 1–79.
* Hutterer, R., Order Insectivora. A: Wilson, D.E. i Reeder, D.M. (editors) Mammal Species of the World. Segona edició. 1993. Smithsonian Institution Press, Washington DC i Londres: 69-130
* Hutterer, R., 2005. Order Soricomorpha. A: D. E. Wilson i D. M. Reeder (editors), Mammal Species of the World, p. 220-311. Johns Hopkins University Press, Baltimore, Maryland (Estats Units)
* Setzer, H. W., 1956. Mammals of the Anglo-Egyptian Sudan. Proceedings of the United States National Museum 106: 447–587.
* Ziegler, S., Nikolaus, G. i Hutterer, R., High mammalian diversity in the newly established National Park of Upper Niger, Republic of Guinea. Oryx 2002. 36(1): 73–80.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Cal Setze (Sarrià)

Cal Setze era una masia situada als carrers d'Oriol Mestres i de Bonaplata de Sarrià (Barcelona), enderrocada el 1940.

## Descripció

De planta basilical, es tractava d'un edifici de planta baixa i pis, al qual es sobreposaven unes golfes al cos central, amb tres arcs. A la façana lateral del carrer de Bonaplata hi havia dues finestres regulars i una de petita, decorades amb un bon orlat de ramatge i volutes, així com un rellotge de sol d'estil diferent del de la façana principal.

## Referències

* 1 2 «Cal Setze». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* «Vista parcial de la façana de Cal Setze». Estudi de la Masia Catalana. Arxiu fotogràfic del Centre Excursionista de Catalunya.
# Cecilia Rosado

Cecilia Rosado (Mèxic, 3 d'octubre de 1952) és una extennista mexicana.
Va participar en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic (1968) en l'esdeveniment de tennis, que fou esport de demostració i d'exhibició. Va disputar cinc de les sis les proves en les quals podia participar, les tres de demostració (individual, dobles femenins amb Suzana Petersen i dobles mixts amb Rafael Osuna) i dues d'exhibició (individual i dobles femenins amb Zaiga Jansone, prova en la qual va aconseguir la medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Cecilia Rosado». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Héroes en el olvido: los medallistas olímpicos mexicanos en deportes de exhibición» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-07-19. [Consulta: 13 març 2022].

## Enllaços externs

* Cecilia Rosado a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
# Viki

Viki va ser el subjecte d'un dels primers experiments en llenguatge dels simis. La Viki va ser criada per Keith i Catherine Hayes talment com si fos una nena humana, per veure si podria aprendre les paraules humanes. Només era capaç de pronunciar quatre paraules:
* mama
* papa
* up
* cup
Aquest èxit tan limitat va ser primerament interpretat com una evidència de què els simis no són capaços d'emprar el llenguatge humà. Tanmateix, posteriors experiments en què els ximpanzés eren instruïts en l'ús de la llengua americana dels signes van indicar que els èxits de la Viki estaven impedits per limitacions fisiològiques i que els ximpanzés no són capaços de produir els sons que componen la parla humana.

## Bibliografia

* Catherine Hayes (1951), The Ape in Our House. New York: Harper.
* K.J. Hayes and C Hayes, C (1952). "Imitation in a home-raised chimpanzee". Journal of Comparative and Physiological Psychology, 45, 450-459.
* K.J. Hayes and C.H. Nissen. (1971). "Higher mental functions of a home-raised chimpanzee". In Schrier, A.M. and Stollnitz, F. (eds). Behaviour of Non-human Primates, 4,50-115. Nova York, Academic Press.
# Cornelia Bouman

Cornelia "Kea" Bouman (Almelo, Països Baixos, 23 de novembre de 1903 − Delden, Overijssel, Països Baixos, 17 de novembre de 1998) fou una tennista neerlandesa. És l'única tennista d'aquest país que ha guanyat un títol de Grand Slam individual, concretament l'Internationaux de France l'any 1927. Posteriorment també repetí en dobles femenins junt a l'espanyola Lilí Álvarez També va esdevenir la primera atleta neerlandesa en guanyar una medalla olímpica quan va aconseguir la medalla de bronze en els Jocs Olímpics de París 1924 en categoria de dobles mixtos fent parella amb Hendrik Timmer.
A banda del tennis també va tenir èxit en altres esports com el golf o l'hoquei sobre gespa, en els quals fou campiona nacional i participà en la selecció nacional respectivament.
El 27 de gener de 1931 es va casar amb Wilhelm Tiedemann a la seva ciutat natal i es va retirar de l'esport. Poc després van emigrar a les Índies Orientals Neerlandeses, on van residir durant nou anys mentre el seu marit treballava com a geòleg. Posteriorment es van traslladar als Estats Units.

## Torneigs de Grand Slam
### Individual: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Oponent a la final | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1927 | Internationaux de France, París, França | Irene Bowder Peacock | 6−2, 6−4 |

### Dobles: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents a la final | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1929 | Internationaux de France, París, França | Lilí Álvarez | Bobbie Heine Alida Neave | 7−5, 6−3 |

## Jocs Olímpics
### Dobles mixts

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1924 | Jocs Olímpics, París, França | Hendrik Timmer | Brian Gilbert Kathleen McKane | Renúncia |
# Georgios Simiriotis

Georgios Simiriotis (en grec Γεώργιος Σημηριώτης, 1886 - ?) va ser un tennista grec que va competir a començaments del segle xx.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on guanyà la medalla de plata en la prova de dobles mixtos del programa de tennis, formant parella amb Sophia Marinou. En la prova de dobles masculins, formant parella amb Nikolaos Zarifis, fou quart i en la individual masculina sisè.

## Referències

* ↑ «Georgios Simiriotis Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 12 juny 2016].
# James Cecil Parke

James Cecil Parke (Clones, Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda, 26 de juliol de 1881 − Llandudno, Conwy, Gal·les, 27 de febrer de 1946) fou un tennista, jugador de rugbi i golfista irlandès, guanyador d'una medalla olímpica d'argent als Jocs Olímpics d'estiu de Londres 1908.

## Carrera esportiva

Inicialment va jugar a rugbi amb les universitats de Monkstown i Dublín, i llavors amb Leinster (1901-1908).
Durant la seva etapa tennística, malgrat no haver aconseguit cap títol important fins al moment, l'any 1908 va guanyar la medalla d'argent olímpica en els Jocs Olímpics de Londres 1908 amb Josiah Ritchie de parella. Posteriorment van arribar la resta d'èxits. Va aconseguir fer doblet en Australasian Championships l'any 1912 guanyant el títol individual enfront Alfred Beamish i el de dobles masculins amb Charles Dixon com a parella. De fet fou el primer tennista britànic en guanyar aquest títol individualment. Els dos anys següents va disputar la final de dobles mixts de Wimbledon amb Ethel Thomson Larcombe com a parella, però només es va poder imposar en el 1914. Ja el 1920 va disputar també la final de dobles masculins en companyia d'Algemon Kingscote però sense sort. També va disputar la Copa Davis amb l'equip britànic guanyant l'edició de 1912.
També va jugar a golf, criquet i escacs.

## Torneigs de Grand Slam
### Individual: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Oponent | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1912 | Australasian Championships, Hastings, Nova Zelanda | Alfred Beamish | 3−6, 6−3, 1−6, 6−1, 7−5 |

### Dobles: 2 (1−1)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1912 | Australasian Championships, Hastings, Nova Zelanda | Charles Dixon | Alfred Beamish Gordon Lowe | 6−4, 6−4, 6−2 |
| Finalista | 1. | 1920 | Wimbledon, Londres, Regne Unit | Algernon Kingscote | Chuck Garland R. Norris Williams | 4−6, 6−4, 5−7, 2−6 |

### Dobles mixts: 2 (1−1)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1913 | Wimbledon, Londres, Regne Unit | Ethel Thomson Larcombe | Agnes Tuckey Hope Crisp | 6−3, 3−5, retirada |
| Guanyador | 1. | 1914 | Wimbledon | Ethel Thomson Larcombe | Marguerite Broquedis Tony Wilding | 4−6, 6−4, 6−2 |

## Jocs Olímpics
### Dobles

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1908 | Jocs Olímpics, Londres, Regne Unit | Josiah Ritchie | George Hillyard Reginald Doherty | 7−9, 5−7, 7−9 |

## Referències

* ↑ «James Cecil Parke (1881 - 1946)» (en anglès). NewUlsterBiography.co.uk. [Consulta: 21 juny 2015].
# Sofia Marinu

Sofia Marinu (en grec: Σοφία Μαρίνου) (1884 - ?) fou una tennista grega, guanyadora de dues medalles olímpiques.
Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1906 realitzats a Atenes (Grècia), els anomenats Jocs Intercalats i que actualment no són reconeguts com a oficials pel Comitè Olímpic Internacional (COI), on aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova individual de tennis així com en la prova mixta d'aquesta disciplina fent parella amb el seu compatriota Georgios Simiriotis.
# Wilberforce Eaves

Dr. Wilberforce Eaves MBE (Melbourne, Austràlia, 10 de desembre de 1867 − Londres, 10 de febrer de 1920) fou un tennista britànic, que aconseguí guanyar una medalla de bronze olímpica en els Jocs Olímpics de Londres 1908.

## Biografia

Els anys 1895, 1896 i 1897 es va classificar per a la final de l'All Comers Final de Wimbledon però en els tres anys fou vençut per Wilfred Baddeley, Harold Mahony i Reginald Doherty, malgrat que en la primera ocasió va disposar de diversos punts de partit a favor per imposar-se. En aquesta època, la final del torneig la disputava el defensor del títol contra el vencedor de l'All Comers Final. El 1897 va esdevenir el primer tennista no estatunidenc en disputar la final del U.S. Championships, però també fou derrotat per Robert Wrenn.
A nivell nacional va impostar ens els campionats irlandès, gal·lès, escocès i britànic.
Posteriorment va servir en la Segona Guerra Bòer i també va participar temporalment en la Royal Army Medical Corps durant l'inici de la Primera Guerra Mundial.

## Torneigs de Grand Slam
### Individual: 1 (0−1)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Superfície | Oponent a la final | Marcador |
| Finalista | 1. | 1897 | U.S. National Championships, Newport, Estats Units | Herba | Robert Wrenn | 6−4, 6−8, 3−6, 6−2, 2−6 |

## Jocs Olímpics
### Individual

| Any | Campionat |
| 1908 | Jocs Olímpics, Londres, Regne Unit |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Wilberforce Eaves». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Collins, Bud. The Bud Collins History of Tennis. 2a edició. [New York]: New Chapter Press, 2010, p. 415, 455, 688. ISBN 978-0942257700.
* ↑ «Obituary». British Medical Journal, 1, 3086, 21-02-1920, pàg. 276. PMC: 2337269.
* ↑ «Commemorative Roll - Wilberforce Vaughan Eaves». Australian War Memorial. [Consulta: 3 juny 2012].
* ↑ Captain Wilberforce Vaughan Eaves CWGC casualty record.
# Élisabeth d'Ayen

Élisabeth d'Ayen Macready, nascuda Élisabeth Pauline Sabine Marie de Noailles (Maintenon, Eure i Loir, França, 27 d'octubre de 1898 − París, 7 de desembre de 1969) fou una tennista francesa, guanyadora d'una medalla de bronze en els Jocs Olímpics d'Anvers 1920 fent parella amb la mítica tennista Suzanne Lenglen. Amb Lenglen també va guanyar un títol del Championnat de France, precursor del Roland Garros però encara era restringit a tennistes francesos. És filla d'Adrià Maurici, duc d'Ayen i Noailles.

## Grand Slams
### Dobles: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyadora | 1. | 1920 | Championnat de France | Suzanne Lenglen | Germaine Golding Jeanne Vaussard | 6−1, 6−1 |

## Jocs Olímpics
### Dobles

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1920 | Jocs Olímpics, Anvers, Bèlgica | Suzanne Lenglen | Marie Storms Fernande Arendt | Renúncia |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Élisabeth d'Ayen». [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Elizabeth Macready». The Championships, Wimbledon, 2017. [Consulta: 11 juny 2017].
# Eugenia Viñes i Cases

Eugenia Viñes i Cases, va ser la promotora de l'Asil de La nostra Senyora del Carme, que es va construir a la vora del mar Mediterrani, en el límit entre les platges del Cabanyal i de la Malvarrosa.
Eugenia Viñes era filla de Vicente Viñes Roig, persona molt vinculada a la història del Cabanyal, que, al costat de Simón Cases (el seu futur sogre i avi d'Eugenia), Francisco García Tormos (fundador dels «Parrantes»), Ramón Palau Belenguer (fundador del Teatre Les Delícies), els «bueyeros» Juan Bautista Serra Cano i Vicente Serra Cubells i el secretari Peregrín Cerveró Domingo (alcalde del Poble Nou de la Mar) va formar una societat anomenada La Protectora, abans de la constitució de les societats de pesca i auxili mutu Marina Auxiliante i Progrés Pescador. Vicente Viñes era propietari d'un bestiar de bous i a més ajudava econòmicament, a través del préstec de diners (pràcticament sense interessos), als nous patrons per adquirir les seves «parelles» (dues barques) de bou i els bous els havien de llogar-li a ell. El 1866 de la fusió de les societats la Marina (de Juan Bautista Isaac i Félix Lacomba) i La Protectora (de Viñes), sorgeix la societat nova societat anomenada la Marina Auxiliante. La fortuna pecuniar que va heretar del seu pare provenien del tràfic d'esclaus entre 1845 i 1866. En va parlar amb el seu confessor Luis Navarro que li hauria aconsellat «purificar»-lo amb la creació de l'asil, explotat per les germanes de la Congregació Hospitalària del Sagrat Cor de Jesús, branca femenina de l'Orde de Sant Joan de Déu.
Les obres de la construcció de l'asil (per tractar nenes amb deficiències físiques, raquítiques, escrofulosas i òrfenes pobres, encara que amb el temps ha anat canviant d'activitat, en adaptar-se a les necessitats de cada moment, edificat sobre un terreny de propietat d'Eugenia Viñes, cedit per a tal propòsit; que van ser un gran esdeveniment per a la ciutat de València, es van iniciar el 31 d'agost del 1916 i es van acabar el 16 de juliol del 1919, dia en què va ser inaugurat el conegut com a Asil de La nostra Senyora del Carmen.
Va morir el 10 de desembre del 1923, considerada aleshores una persona de gran caritat. Actualment a la ciutat de València, a més d'un carrer dedicat al seu nom existeix una estació de tramvia, de les línies 4 i 6 de l'empresa Metrovalència que també porta el seu nom que es va inaugurar el 21 de maig del 1994.

## Referències

* 1 2 3 Sanchís Pallarés, Antonio. «Entrada al segle XX». A: Història del Cabanyal-Canyamelar-Cap de França. Extrets publicats per la plataforma Salvem el Cabanyal.
* ↑ «Hermanas Hospitalarias continuará su labor en Valencia durante 75 años más» (en castellà).
* ↑ 39° 28′ 24.02″ N, 0° 19′ 31.81″ O﻿ / ﻿39.4733389°N,0.3255028°O﻿ / 39.4733389; -0.3255028

## Bibliografia

* Sanchis Pallarés, Antonio. Història del Cabanyal: Poble Nou de la Mar 1238-1897. València: Javier Boronat, 1997. ISBN 8486566126.
# Model TLK

En química, el model Terrace Ledge Kink (TLK), que també es coneix com el model Terrace Step Kink (TSK), descriu la termodinàmica de la formació i transformació de la superfície del cristall, així com l'energia de la formació de defectes superficials. Es basa en la idea que l'energia de la posició d'un àtom en una superfície de cristall està determinada per la seva unió amb àtoms veïns i que les transicions impliquen simplement el recompte d'enllaços trencats i formats. El model TLK es pot aplicar a temes científics de la superfície com ara el creixement de cristalls, la difusió superficial, la rugositat i la vaporització.

## Història

S'acredita que el model TLK es va originar a partir d'articles publicats a la dècada de 1920 pel químic alemany Walther Kossel i el químic búlgar IN Stranski

## Definicions

Depenent de la posició d'un àtom sobre una superfície, es pot denominar amb un dels diversos noms. La figura 1 il·lustra els noms de les posicions atòmiques i els defectes puntuals d'una superfície per a una xarxa cúbica simple.
La figura 2 mostra una imatge topogràfica de microscòpia de túnel d'escaneig d'una vora de pas que mostra moltes de les característiques de la figura 1.
La figura 3 mostra una superfície de cristall amb esglaons, torçades, àtoms i vacants en un material cristal·lí ben empaquetat, que s'assembla a la superfície que es mostra a la figura 2.

## Termodinàmica

L'energia necessària per eliminar un àtom de la superfície depèn del nombre d'enllaços amb altres àtoms de la superfície que s'han de trencar. Per a una xarxa cúbica simple en aquest model, cada àtom es tracta com un cub i l'enllaç es produeix a cada cara, donant un nombre de coordinació de 6 veïns més propers. Els segons veïns més propers en aquest model cúbic són els que comparteixen una vora i els tercers més propers són els que comparteixen cantonades. El nombre de veïns, els segons veïns més propers i els tercers veïns més propers per a cadascuna de les diferents posicions dels àtoms es mostren a la taula 1.
Taula 1: Nombre de veïns per a diverses posicions atòmiques per a una xarxa cúbica
| Àtom | Veïns més propers | Segons veïns més propers | Tercers veïns més propers |
| Adatom | 1 | 4 | 4 |
| Pas adaptat | 2 | 6 | 4 |
| Àtom retorçat | 3 | 6 | 4 |
| Àtom de pas | 4 | 6 | 4 |
| Àtom de superfície | 5 | 8 | 4 |
| Àtom a granel | 6 | 12 | 8 |

## Referències

* ↑ Rizescu, Costel. Structure of Crystalline Solids, Imperfections and Defects in Crystals. First. Parker, TX: Shutter Waves, 2018. ISBN 978-1-947641-17-4.
* ↑ Rizescu, Costel. Structure of Crystalline Solids, Imperfections and Defects in Crystals (en anglès). First. Parker, TX: Shutter Waves, 2018. ISBN 978-1-947641-17-4.
* ↑ Oura, K. Surface Science - Springer (en anglès), 2003 (Advanced Texts in Physics). DOI 10.1007/978-3-662-05179-5. ISBN 978-3-642-05606-2.
# Carles-Orland de França

Carles-Orland de França (francès: Charles-Orland) (Castell de Plessis-lez-Tours, 11 d'octubre de 1492 - castell d'Amboise, 16 de desembre de 1495) fou un delfí de França, títol portat pel fill gran del rei de França per designar l'hereu presumpte de la corona. Primer fill i hereu del rei Carles VIII de França i de la duquessa Anna de Bretanya, fou 'onzè «delfí del Vienès» des de l'entrada al domini reial de les senyories del delfí Humbert II del Vienès el 1349.
Batejat el 13 d'octubre, la seva padrina fou la reina de Sicília Joana de Laval, vídua del Renat d'Anjou, els seus padrins foren el duc Lluís d'Orleans (futur Lluís XII de França i el seu oncle Pere II de Borbó, senyor de Beaujeu. Aquests darrers s'oposaren als desigs dels pares i de la padrina de donar com a nom al príncep el d'«Orland» (forma afrancesada d'Orlando, Roland en italià), preferint els noms reials tradicionals com Carles, Lluís o Felip. Finalment es va trobar un compromís: el delfí fou anomenat en francès Charles-Orland i Orlandus Carolus en llatí.
Malgrat totes les proteccions establertes per protegir el seu únic hereu, el delfí va contreure el xarampió i va morir al castell d'Amboise. El duc d'Orleans va tornar a ser l'hereu presumpte del tron. Els altres fills de la parella reial van morir també a baixa edat.

## Galeria d'imatges

* Tomba de Carles-Orland i Carles, a la catedral de Saint-Gatien de Tours

## Referències

* ↑ Broomhall, 2004, p. 188.
* ↑ Roger S. Wieck, The Prayer Book of Anne de Bretagne, 1999, Faksimile Verlag Luzern

## Bibliografia

* Broomhall, Susan. Women's Medical Work in Early Modern France. Manchester University Press, 2004.
# Torneig de Hong Kong 2024

«Torneig de Hong Kong 2024» té aquests significats:
* Torneig de tennis masculí: Bank of China Hong Kong Tennis Open 2024
* Torneig de tennis femení: Hong Kong Tennis Open 2024