OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Combat de Margalef

El combat de Margalef del 6 de juny 1413 fou una de les batalles de la Revolta del comte d'Urgell

## Antecedents

La mort d'Enric IV d'Anglaterra feu que el seu fill Enric fos coronat el març de 1413, i Tomàs de Clarència va haver de tornar a Anglaterra amb Menaut de Favars i els seus homes per la coronació, deixant únicament tropes a Bordeus i Aix Aquesta circumstància fou aprofitada pel rei Ferran, que amb ajut castellà s'acull a l'Usatge Princeps namque que li permetia aixecar un exèrcit a expenses dels seus súbdits i va concentrar les tropes a Saragossa, des d'on va recuperar de mans de Jaume II d'Urgell Montearagón i bloquejant Anton de Luna al seu castell de Loarre.

## Batalla

Francesc d'Erill i d'Orcau, partidari de Jaume II d'Urgell, feu retirar fins a Torregrossa les tropes fidels a Ferran d'Antequera.

## Conseqüències

El 27 de juny de 1413, Jaume fracassà davant Lleida i posteriorment el seu exèrcit serà vençut el 10 de juliol fet que li impossibilità de reunir els exèrcits de l'Urgell i d'Aragó a Alcolea de Cinca, i les forces del Regne de València, que després de la derrota l'any anterior havien estat derrotades a la batalla de Morvedre i havien patit una forta repressió per part de les noves autoritats trastamaristes, només es van revoltar a Bunyol, on foren assetjades i derrotades el juliol.

## Referències

* ↑ Bofarull y Sartorio, Manuel de. Proceso contra el último conde de Urgel y su familia. Barcelona: Impremta de l'Arxiu de la Corona d'Aragó, 1868, p. 310-312.
* ↑ (castellà) Jerónimo Zurita, Anales de Aragón llibre XII Arxivat 2009-04-13 a Wayback Machine.
* ↑ Priorat digital, Margalef de Montsant Arxivat 2012-01-08 a Wayback Machine.
* ↑ Agusti Rubio Vela, L'urgellisme fou un fenomen de molts llocs del país Arxivat 2012-02-15 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Castillos.net, Castillo de Buñol Arxivat 2013-08-09 a Wayback Machine.
# Corallina

Corallina és un gènere d'algues roges marines que disposen d'esquelets durs calcaris i estan embrancades amb articulacions.

## Taxonomia

* Corallina armata J.D.Hooker & Harvey, 1847
* Corallina berteroi Montagne ex Kützing, 1849
* Corallina binangonensis Ishijima, 1944
* Corallina ceratoides Kützing
* Corallina confusa Yendo, 1902
* Corallina cuvieri J.V.Lamouroux, 1816
* Corallina densa (Collins) Doty, 1947
* Corallina elongata J.Ellis & Solander, 1786
* Corallina ferreyrai E.Y.Dawson, Acleto & Foldvik, 1964
* Corallina frondescens Postels & Ruprecht, 1840
* Corallina goughensis Y.M.Chamberlain, 1965
* Corallina hombronii (Montagne) Montagne ex Kützing, 1849
* Corallina millegrana Lamarck, 1815
* Corallina muscoides Kützing, 1858
* Corallina officinalis Linnaeus, 1758
* Corallina panizzoi R.Schnetter & U.Richter, 1979
* Corallina pilulifera Postels & Ruprecht, 1840
* Corallina pinnatifolia (Manza) Dawson, 1953
* Corallina polysticha E.Y.Dawson, 1953
* Corallina vancouveriensis Yendo, 1902
# Corydoras guapore

Corydoras guapore és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Guaporé.

## Referències

* 1 2 «Corydoras guapore» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Knaack, J. 1961. Ein neuer Panzerwels aus Brasilien (Corydoras guapore) (Pisces, Teleostei, Callichthyidae). Sitzungsber. Ges. naturf. Freunde Berlin (N.F.) v. 1 (núms. 1-3): 135-138.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Colette Maze

Colette Maze (9è districte de París, 16 de juny de 1914 - 15è districte de París, 19 de novembre de 2023) va ser una pianista i professora de música francesa.

## Biografia

Nascuda en el si d'una família de classe mitjana alta, començà a tocar el piano als cinc anys. En adonar-se els seus pares que tenia una oïda molt desenvolupada i dots per tocar l'instrument, amb quinze anys va ingressar a l'Escola Normal de Música de París, on va rebre classes d'Alfred Cortot i Nadia Boulanger. Després es va convertir en professora de piano, professió que exercí durant tota la vida.
Al començament de la dècada del 2000 va començar a gravar la seva música, publicant el disc Préludes el 2002. Amb cent tres anys va publicar el seu quart àlbum dedicat a un dels seus compositors preferits, Claude Debussy, en el centenari de la seva mort, alhora que va oferir interpretacions de Frederic Mompou, Astor Piazzolla i Alberto Ginastera. El seu quart àlbum, dedicat al compositor clàssic Claude Debussy, fou publicat el 2018. El gener de 2021, amb 106 anys, va anunciar l'enregistrament d'un nou àlbum d'estudi.

## Referències

* ↑ «Fallece la pianista Colette Maze a los 109 años» (en espanyol europeu), 22-11-2023. [Consulta: 26 novembre 2023].
* 1 2 «Colette Maze, la pianista de 106 anys que acaba de treure un nou disc La pianista francesa publica el seu sisè treball, en què torna a mostrar la seva admiració fidel al compositor francès Claude Debussy». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 09-03-2021 [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Rencontre avec Colette Maze, pianiste de 103 ans, élève de Cortot et passionnée de Debussy». France Music, 31-05-2018 [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ Garcin, Jérôme «Colette Maze, la pianiste de 104 ans qui rajeunit Debussy Dans son nouvel album, elle rend hommage au compositeur du "Clair de lune", l'amour de sa vie». BibliObs, 03-04-2018 [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «103 anys, tres pianos i gairebé un segle apassionada per la música Maze ha llançat recentment el seu quart àlbum, inspirat en un dels seus compositors favorits, Claude Debussy». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 21-04-2018 [Consulta: 10 març 2021].
* 1 2 Bureau, Eric «Elle sort son album de piano à 103 ans!. Pianiste parisienne, Colette Maze sort à 103 ans révolus son quatrième disque, qui célèbre le 100e anniversaire de la mort de Claude Debussy». Le Parisien, 17-04-2018 [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ Cancio, Miguel «Colette Maze, 106 años, una gran mujer: la pasión, fuerza, alimento de la música». Periodista Digital, 05-03-2021 [Consulta: 10 març 2021].
# Coleu de Samos

Coleu de Samos (en grec antic Κωλαῖος "folre") va ser un comerciant, viatger i explorador nascut a Samos, que va viure al segle vii aC.
Segons Heròdot, va ser el primer que va arribar més enllà de les columnes d'Hèracles. Va anar a Egipte l'any 640 aC, i una tempesta amb un fort vent de llevant, el va arrossegar fins més enllà de les columnes d'Hèracles, i "sota l'empara dels déus" van arribar a Tartessos (Ταρτησσός).
Va obtenir grans beneficis venent les seves mercaderies, i va tornar a Samos amb un gran carregament de metall. Es considera el primer grec que va obrir una ruta de navegació cap a l'Europa occidental, abans que els fenicis. Aquest comerç, que va florir durant el segle VII i el segle VI aC, va beneficiar a tota la Jònia.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries IV, 152
* ↑ Boardman, John (ed.). The Cambridge ancient history: volume IV: Persia, Greece and the Western Mediterranean. Cambridge: Cambridge University Press, 1988, p. 108.
# Conducte nasolacrimal

El conducte nasolacrimal transporta llàgrimes del sac lacrimal de l'ull a la cavitat nasal. El conducte comença a la cavitat ocular entre els ossos maxil·lar i lacrimal, des d'on passa cap avall i cap enrere. L'obertura del conducte nasolacrimal al meat nasal inferior de la cavitat nasal està parcialment coberta per un plec de la mucosa (vàlvula de Hasner o plica lacrimalis).

## Referències

* ↑ Nasolacrimal System Anatomy: Embryology, Puncta, Canaliculi, 2020-02-19.
* ↑ Herbert, Ronald A.; Janardhan, Kyathanahalli S.; Pandiri, Arun R.; Cesta, Mark F.; Miller, Rodney A. «Nose, Larynx, and Trachea». A: Boorman's Pathology of the Rat. Elsevier, 2018, p. 391–435. DOI 10.1016/b978-0-12-391448-4.00022-8. ISBN 978-0-12-391448-4. «The paired nasolacrimal ducts carry lacrimal secretions from the eye to the nasal cavity, and originate as oval openings near the edge of the medial canthus of the eyelids. Initially the duct is small and circular, but in the middle portion, the diameter increases and the appearance is more oblong and saccular. The diameter again decreases before the duct enters the ventrolateral nasal vestibule medial to the root of the incisor tooth approximately 2 mm caudal to the nares.»
* ↑ «Medical Definition of PLICA LACRIMALIS», 08-05-2020. «an imperfect valve at the opening of the nasolacrimal duct into the inferior meatus of the nose»
# Comarca de Valencia de Alcántara

La Comarca de Valencia de Alcántara és una comarca d'Extremadura situada a l'oest de la província de Càceres i que fa frontera amb Portugal. El cap comarcal és Valencia de Alcántara.

## Municipis

* Herreruela
* Salorino
* Valencia de Alcántara
* Cedillo
* Santiago de Alcántara
* Herrera de Alcántara
* Membrío
* Carbajo
# Coriondi

Els coriondi (grec Κοριονδοί) foren un poble de la costa oriental d'Irlanda (Ierne o Hibèrnia) esmentats pel geògraf Claudi Ptolemeu que els situa a la regió que correspon al modern Leinster. L'historiador Eoin MacNeill va identificar un grup de població, els Conraid, a la vall del riu Boyne, qui molt probablement eren els mateixos.
Segons McNeill una altra possibilitat en relació amb els noms inclou Corcu Cuirnd, Cuirennrige i Dál Cuirind en la primerenca Edat Mitjana irlandesa, Corionototae que apareix en una inscripció a Hexham, Northumberland i Corinion, la forma britònica per a Cirencester, Gloucestershire. L'element * corio- també es troba en els noms personals i tribals dels gals, i es creu que tenia el significat d'exèrcit o tropa de guerrers.

## Referències

* ↑ «Geographia, Book 2, Chapter 2: Albion island of Britannia» (en (anglès)).
* 1 2 T. F. O'Rahilly, Early Irish History and Mythology, Dublin Institute for Advanced Studies, 1946, pp. 33-34
* ↑ Eoin MacNeill, "Early Irish population groups: their nomenclature, classification and chronology", Proceedings of the Royal Irish Academy (C) 29, 1911, pp. 59–114
* ↑ J. Lacroix, Les noms d'origine gauloise, la Gaule des combats, Errance, Paris, 2003

## Bibliografia

* Gerhard Herm, The Celts, St. Martin's Press, 2002 ISBN 0312313438.
* T. F. O'Rahilly, Early Irish History and Mythology, Medieval Academy of America, 1947
* Volume V14, Page 789 of the 1911 Encyclopedia Arxivat 2008-06-29 a Wayback Machine.
* "Ptolemy's Ireland," copyright (c) 1997-2006 «Enllaç».
* John Haywood, Atlas historique des Celtes, trad. Colette Stévanovitch, éditions Autrement, coll. Atlas/Mémoires, Paris, 2002, ISBN 2-7467-0187-1.
* Stevenson, Edward Luther. Trans. and ed. 1932. Claudius Ptolemy: The Geography. New York Public Library. Reprint: Dover, 1991. levrenn II, pennad kentañ
* Byrne, Francis John, Irish Kings and High-Kings. Batsford, London, 1973. ISBN 0-7134-5882-8
* Duffy, Seán (ed.), Atlas of Irish History. Gill & Macmillan, Dublin, 2nd edn, 2000. ISBN 0-7171-3093-2
# Coriosolites

Els coriosolites (llatí Coriosolitae o Curiosolitae) foren un poble celta esmentat per Juli Cèsar junt amb els vènets, unel·les, osismes i altres. Cèsar diu que tots ells eren tribus marítimes, és a dir amb territori a la vora del mar, i els situa a l'Armòrica (Bretanya). Plini el vell, que els dona el nom de cariosvelites, els esmenta junt amb els unel·les, diablintes i rèdons. Els seus veïns serien els rèdons a l'est; els vènets al sud; i els osismes a l'oest.
Els coriosolites ocupaven probablement la comarca de l'actual ciutat de Saint-Malo, i la vila de Corseul, entre Dinan i Lamballe, hauria conservat el seu nom.

## Etimologia

El nom dels coriosolites ens ha pervingut sota diverses formes llatinitzades : Coriosolitæ (variants Curiosolitæ, Coriosoliti) Coriosolites Coriosultes (variants Coricoriosuelites, Cariosuelites, Coriosuelites). Aquest nom és igualment atestat en singular en una inscripció gal·loromana: Coriosolis « Coriosolite ». S'hi pot reconèixer l'element cèltic corio- « exèrcit, tropa ». Aquest element és freqüent dins els etnònims gals (cf. els Uocorii « els dos exèrcits »; els Tricorii « els tres exèrcits », d'on venen el Trégor i Tréguier; els Petrucorii « els quatre exèrcits », d'on venen el Perigord i Perigús, etc.) i els antropònims, així com alguns topònims del tipus Coriallo / °Coriovallum (nom primitiu de Cherbourg) i Coriovallum, nom cèltic primitiu (s. III) de la vila de Heerlen als Països Baixos.
El segon element, -solit-, -suelit- o -sult-, és de significat desconegut.

## Notes

* ↑ El mot gal °corios « exèrcit » prové del cèltic comú °korios, del mateix significat, amb el qual es relacionen l'irlandès antic cuire « tropa, exèrcit », el gal cordd « tribu, clan; tropa », el bretó antic cor- i el bretó mitjà (cost-)cor « família; tropa ». Reposa sobre el protoindoeuropeu °kór-yo-s, literalment « grup, fragment », d'on « petita tropa armada », format sobre °kóros « acció de tallar; secció, divisió ». Del mot indoeuropeu procedeixen entre altres el germànic °harjaz « exèrcit » (cf. alemany Heer « exèrcit ») i el lituà kãrias « exèrcit ». Cf. Xavier Delamarre, op. cit., loc. cit.; Don Ringe, From Proto-Indo-European to Proto-Germanic, Oxford University Press, Oxford, 2006, p. 62-63

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre VII, LXXV.4». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 71. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ Juli Cèsar, Commentarii de Bello Gallico II. 34, III. 7, 11, VII. 75.
* ↑ Cèsar, Bello Gallico, II, 34,
* ↑ Cèsar, Bello Gallico, III, 11, 4,
* ↑ Plini el Vell, Història Natural, IV, 107
* ↑ Corpus Inscriptionum Latinarum XIII 616
* ↑ Georges Dottin, La langue gauloise, Paris, 1920, p. 248
* ↑ Pierre-Henry Billy, Thesaurus Linguae Gallicae, Hildesheil / Zürich / New-York, Olms-Wiedmann, 1993, p. 57a
* 1 2 Xavier Delamarre, Dictionnaire de la langue gauloise, Errance, Paris, 2001, p. 104-105
* ↑ Itinerari d'Antoní
# Compressor alternatiu

El compressor alternatiu o de desplaçament positiu és un tipus de compressor de gas que aconsegueix comprimir un volum de gas en un cilindre tancat, volum que posteriorment és reduït mitjançant una acció de desplaçament mecànic del pistó dins el cilindre. En aquests compressors la capacitat es veu afectada per la pressió de treball. Això significa que una menor pressió de succió implica un menor cabal hidràulic; per a una major pressió de descàrrega, també es té un menor cabal.

## Vegeu també

* Eficiència volumètrica
* Relació de compressió
# Creston

* No s'ha de confondre amb Crestone.
«Creston» té aquests significats:
* Creston (Illinois)
* Creston (Iowa)
* Creston (Ohio)
* Creston (Nebraska)
* Creston (Washington)
* Creston, capital de Crestònia, districte de Macedònia que limitava amb Migdònia pel nord
* Paul Creston (Nova York, 1906 - San Diego, Califòrnia, 1985), compositor
# Creston (Washington)

Creston és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 232 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Creston tenia 232 habitants, 115 habitatges, i 64 famílies. La densitat de població era de 203,6 habitants per km².
Dels 115 habitatges en un 20,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 43,5% no eren unitats familiars. En el 40,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,02 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,4% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 21,1% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 26,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.417 $ i la renda mediana per família de 33.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.833 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 13.830 $. Aproximadament el 15,4% de les famílies i el 20% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Creston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Creston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Coryphaenoides sibogae

Coryphaenoides sibogae és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu fins als 694 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de Flores.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gunnerus J. E. 1765. Efterretning om Berglaxen, en rar Norsk fisk, som kunde kaldes: Coryphaenoides rupestris. Det Trondhiemske Selskabs Skrifter v. 3. 50-58.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Cuscullera

La cuscullera, petó-petó o queixal de vella (Hyoseris radiata) és una planta amb flor de la família Asteraceae.
Les fulles d'aquesta planta són comestibles i són un dels ingredients del preboggion, barreja d'herbes típica de la cuina de Ligúria.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible

## Enllaços externs

* Dall'olio al preboggion
# Càrnix

El càrnix és un antic instrument musical de vent, una trompa recta, vertical, d'aram, d'uns dos metres de llarg, amb un cap de senglar a l'extrem distal. L'usaven els antics celtes en especial per a entrar en combat.
Aquest instrument només es coneixia per representacions gràfiques sobre monedes i, molt particularment, en el calderó de Gundestrup trobat a Dinamarca. També se n'havien trobat alguns fragments en excavacions arqueològiques. Des del 2004 se’n coneixen set exemplars sencers, trobats en excavació a Tintignac, comuna de Naves, al departament de Corresa, al Llemosí, França.
Un músic modern, John Kenny, va adoptar una versió actual d'aquest instrument des de 1993 en recitals pùblics.

## Referències

* ↑ Del grec antic ὁ ϰάρνυξ τοῦ ϰάρνυϰος, mot al costat del qual hi havia τὸ ϰάρνον, d'idèntic significat. Tant ὁ ϰάρνυξ com τὸ ϰάρνον són préstecs del cèltic al grec antic.
* ↑ «càrnix». ésAdir. [Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ Maniquet, Christophe «Le dépôt cultuel du sanctuaire gaulois de Tintignac à Naves (Corrèze)». Gallia, 65, pàg. 303-307.

## Bibliografia

* Cyril Dumas & Tinaig Clodoré Tissot (2003) «La trompe gauloise», L'archéologue n°63 octobre-novembre