OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# József Sir

József Sir (Budapest, 28 d'abril de 1912 - Budapest, 22 de setembre de 1996) va ser un atleta hongarès, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on disputà tres proves del programa d'atletisme. En totes fou eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaquen dues medalles de plata i una de bronze en els 4x100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1934. A nivell nacional guanyà tres campionats dels 100 metres i tres més dels 200 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 10.4" (1934)
* 200 metres. 21.4" (1935)

## Referències

* 1 2 «József Sir Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Campionats de 100 metres d'Hongria
* ↑ Campionats de 200 metres d'Hongria
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 17 abril 2020].
# Bandera d'Anchorage

La bandera d'Anchorageestà formada per un camp de color groc sobre el que hi ha centrat el segell de la ciutat, el qual presenta una àncora blava en primer pla i un veler groc al fons, a la seva dreta hi ha un avió en blau i a la dreta un sol groc. Damunt i davall del segell es pot llegir "ANCHORAGE ALASKA" també en blau. La bandera fou adoptada a partir d'un concurs fet el 1973 i que guanyà l'artista Joan Kimura. L'any 1975, en una resolució de l'Assemblea d'Anchorage, es va adoptar el disseny del segell de la bandera com a segell oficial de la ciutat.

## Simbolisme

L'àncora fa referència al nom de la ciutat, així com al seu origen com a lloc de fondeig, sobretot per al tercer viatge de James Cook. L'avió modern simbolitza el paper d'Anchorage com a centre de transport amb el seu aeroport internacional Ted Stevens Anchorage. El sol groc simbolitza la variació de la llum del dia a través de les estacions a causa de la seva alta latitud nord. El vaixell és l'HMS Resolution utilitzat pel capità James Cook en la seva exploració de la badia de Cook, sobre la qual es va fundar Anchorage. Es desconeix què vol representar el camp groc, però possiblement es refereix a la febre de l'or de Klondike.

## Història

El 1973, la ciutat d'Anchorage va organitzar un concurs per adoptar una bandera de la ciutat per primera vegada. L'artista i professora d'art durant molt de temps a la Universitat d'Alaska Anchorage Joan Kimura va presentar una pintura acrílica del seu disseny que va ser lleugerament ajustada i després adoptada per la ciutat.
L'Associació Vexil·lològica Nord-americana va classificar la bandera com la 29a millor de les 150 banderes de ciutat seleccionades als Estats Units i la va puntuar amb un 5,33 sobre 10.

## Referències

* ↑ Petersen, Victoria «Why don’t more residents know about Anchorage’s flag?». Alaska Public Media, 01-05-2018 [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ «Anchorage, Alaska (U.S.)» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ Purcell, John M.; Croft, James A.; Monahan, Rich «American City Flags» (en anglès). Raven, volume 9-10 (2002–2003), 9-10, 2002-2003, pàg. 12-13.
* ↑ Reamer, David «Histories of Anchorage: The mystery of Amodt’s table, origin of the city’s flag and other answers to reader questions» (en anglès). Anchorage Daily News, 17-05-2021 [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ «The American City Flag Survey of 2004» (en anglès). Raven. A journal of vexillology, 12, 2005, pàg. 36. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2022 [Consulta: 26 octubre 2022].
# Karl Kotratschek

Karl Kotratschek (Viena, 24 d'octubre de 1914 - Àfrica del Nord, 4 de juliol de 1941) va ser un atleta austríac, especialista en el triple salt i salt de llargada, que va competir durant la dècada de 1930. A partir de 1938 i l'annexió d'Àustria per part del règim nazi passà a competir sota bandera alemanya.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on fou vint-i-tresè en la prova del triple salt del programa d'atletisme.
En el seu palmarès destaquen una medalla de bronze en la prova del triple salt al Campionat d'Europa d'atletisme de 1938, rere Onni Rajasaari i Jouko Norén, i cinc campionats nacionals, tres de triple salt (1935-1937) i dos de salt de llargada (1937 i 1938). El rècord nacional de triple de 1936 no fou superat fins al 1974.
Va morir en acció de guerra durant la Segona Guerra Mundial en algun indret del Nord d'Àfrica.

## Millors marques

* Triple salt. 15,28 metres (1938)

## Referències

* 1 2 «Karl Kotratschek Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 28 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 120. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 28 abril 2020].
# Donald Beer

Donald Beer (Nova York, 31 de maig de 1935 - Princeton, 25 de gener de 1997) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Donald Beer, 61; Won Olympic Gold in Rowing» (en anglès). The New York Times, 27-01-1997. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Olympedia – Don Beer». [Consulta: 20 juliol 2022].
# Roc de Carbassa

El Roc de Carbassa és una muntanya de 1.392 metres que es troba al municipi d'Alàs i Cerc, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# William Smith (tirador)

William Alfred Smith (Ottawa, Ontario, 11 de maig de 1877 – Ottawa, 12 de març de 1953) va ser un tirador canadenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà una medalla de bronze en la prova de rifle militar per equips.

## Referències

* ↑ «William Smith Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 14 abril 2016].
# Eutimi II

Eutimi II (en grec medieval Εὐθύμιος Β') va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1410 al 1416.
De jove es va fer monjo i sacerdot, i se'l coneixia per les seves dots d'orador i per la defensa del palamisme, la doctrina de Gregori Palamàs i s'oposava a la unió de les esglésies Ortodoxa i Catòlica. Per això l'anomenaven "Doctor de l'Església".
Encara que s'oposava a l'Església Catòlica, l'emperador Manuel II Paleòleg (1391-1425) el va enviar a parlar amb el papa Urbà VI per discutir una possible unió entre les dues esglésies. Hi van haver algunes aproximacions però sense cap concreció final.
Retornat a Constantinoble va ser nomenat arximandrita i abat del prestigiós monestir d'Estúdion, i més tard, Protosincel·le. Durant el seu mandat, va intentar que l'emperador no tingués preeminència en el nomenament del patriarca. De les seves obres es conserven algunes epístoles i una breu obra filosòfica.

## Referències

* ↑ «Εὐθύμιος Β'» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 21 juliol 2023].
# Karen Brancourt

Karen Brancourt (valor desconegut, 15 de març de 1962) és una ex-remadora australiana que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Susan Chapman, Margot Foster, Robyn Grey-Gardner i Susan Lee.

## Referències

* ↑ «Karen Brancourt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA
# Bandera de Boston

La bandera de Boston consta d'un camp blau cel (anomenat Blau Continental) i el segell de la ciutat de Boston al centre. Fou dissenyada el 1913 i adoptada per l'Ajuntament el 29 de gener de 1917. Utilitza el segell de la ciutat, el qual fou dissenyat el 1823 i adoptat oficialment el 1914.
El segell està format per un dibuix de la ciutat vista des del mar i la frase "BOSTONIA CONDITA AD. 1630" (Boston fundada l'any 1630 dC), tot envoltat pels lemes "SICUT PATRIBUS, SIT DEUS NOBIS" (Déu sigui amb nosaltre,s com ho va ser amb els nostres pares) i "CIVITATIS REGIMINE DONATA AD. 1830" (Ciutadania atorgada pel govern l'any 1830 dC) sobre fons daurat. La proporció és de 7:10

## Història

La bandera es va utilitzar originalment a la celebració del Dia de Colom de 1913 i altres festes de manera no oficial durant tres anys fins que va ser adoptada oficialment pel govern de la ciutat el 29 de gener de 1917.
En una enquesta de 2004 de l'Associació Vexil·lològica Nord-americana (NAVA) basada en l'aparença, la bandera de Boston es va situar en el lloc 133è de les 150 banderes municipals exposades. Els vexil·lòlegs solen classificar-lo com un "segell sobre un llençol".

## Ús

L'Ajuntament pot exhibir o portar la bandera en les ocasions oficials en què hi és present l'alcalde. La bandera oneja a l'Ajuntament i al Boston Common juntament amb la bandera nacional. Ningú pot utilitzar la bandera o una reproducció d'ella per motius comercials, tampoc es pot utilitzar per a publicitat ni en relació amb anuncis. Si s'infringeix la normativa es cobraran 20 dòlars per cada delicte.

## Referències

* 1 2 «CITY FLAG AND SEAL» (en anglès). City of Boston. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ Purcell, John M. with James A. Croft and Rich Monahan «American City Flags» (en anglès). Raven (NAVA), volume 9-10, 2002-2003, p.46 [Consulta: 12 abril 2023].
* ↑ «Council adopts city flag» (en anglès). The Boston Globe, 30-01-1917 [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ «2004 American City Flags Survey» (en anglès). North American Vexillological Association, 2004. Arxivat de l'original el 17 abril 2013. [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ DeCosta-Klipa, Nik «Does Boston need to replace its flag?» (en anglès). Boston.com, 06-03-2019 [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ Graham, Ruth «Boston's vexing flag problem» (en anglès). The Boston Globe, 14-06-2015 [Consulta: 14 octubre 2022].
* ↑ «DISPLAYING THE CITY FLAG» (en anglès). City of Boston. [Consulta: 14 octubre 2022].
# Kate Hooper

Kate Hooper (Auckland, 26 de febrer de 1978) fou una waterpolista australiana que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
El 2000 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sydney, on guanyà la medalla d'or en la competició de waterpolo.

## Referències

* ↑ «Kate Hooper Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 10 setembre 2019].
# Albert Hill

Albert Hill (Tooting, 24 de març de 1889 - London, 8 de gener de 1969) va ser un atleta anglès que va competir durant la dècada de 1920. Especialista en proves mig fons, en el seu palmarès destaquen tres medalles olímpiques.
Hill va començar com un corredor de fons, guanyant els campionats britànics AAA de més de 4 milles el 1910. Durant la Primera Guerra Mundial va lluitar amb la Royal Flying Corps a França. Fou després de la guerra quan va fer el pas a les curses de mig fons. Entrenat per Sam Mussabini (entrenador dels 100 metres de Reggie Walker i Harold Abrahams), va guanyar el campionats AAA de 1919 de les 880 iardes i de la milla, alhora que igualava el rècord britànic de la milla amb un temps de 4' 16.8". En un primer moment no fou seleccionat per participar en els Jocs Olímpics de 1920 perquè els dirigents el consideraven massa gran, amb 31 anys. Finalment sí que va disputar els Jocs d'Anvers, on disputà tres proves del programa d'atletisme. En els 800 i 1.500 metres guanyà la medalla d'or; mentre en els 3.000 metres per equips guanyà la de plata, fent equip amb Charles Blewitt i William Seagrove.
Hill va guanyar el campionat de l'AAA de la milla el 1921, establint un nou rècord britànic amb un temps de 4' 13". Es va retirar el 1921 i passà a exercir d'entrenador, sent el seu millor alumne Sydney Wooderson. Poc després de la Segona Guerra Mundial va emigrar al Canadà, on va morir el 1969.
El 2010 fou incorporat al Saló de la Fama d'Atletisme d'Anglaterra.

## Millors marques

* 800 metres llisos. 1'53.4" (1920)
* 1000 iardes. 2'15.0" (1920)
* 1.500 metres llisos. 4'01.8" (1920)
* milla. 4'13.8" (1921)

## Bibliografia

* Nelson, Cordner and Quercentani, Roberto (1985): The Milers
* Watman, Mel (1981): Encyclopedia of Track and Field Athletics
* Peter Matthews & Ian Buchanan (1995): All-Time Greats of British & Irish Sport

## Referències

* 1 2 3 «Bevil Rudd Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 29 d'octubre 2012. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ Albert Hill. trackfield.brinkster.net
# Mesquita Sokollu Mehmet Paixà

La Mesquita de Sokollu Mehmet Paşa (turc Sokollu Mehmet Paşa Camii) és una mesquita otomana situada al barri de Kadırga, districte de Fatih, Istanbul, Turquia.

## Història

La mesquita fou dissenyada per l'arquitecte imperial Mimar Sinan per al Gran Visir Sokollu Mehmet Paixà (espòs d'una de les filles del Sultà Solimà I el Magnífic, la princesa Esmahan). Va ser construïda entre l'any 1571 i l'any 1572 essent batejat oficialment amb el nom de la princesa però el nom amb el qual se la coneix és amb el de son espòs.

## Arquitectura
### Exterior

La mesquita està situada en una barda escarpada. Sinan resolgué aqueix problema amb un pati de dos pisos. La part inferior (ara en ruïnes) fou dividit en botigues perquè foren llogades i amb aqueixos diners ajudar al manteniment de la mesquita. La part superior té un pati obert de columnes. Entre les columnes s'erigiren murs per tres dels seus costats creant petites càmeres, cada una amb una petita finestra, xemeneia i un ninxo a manera de llit. Tot això formava les comoditats per a la vida dels estudiants de la madrasah.

### Interior

L'interior és famós per la quantitat i qualitat de les seues rajoles d'İznik, ciutat famosa per la seua ceràmica, que formen una gran varietat de dissenys florals en blau i verd i panells de cal·ligrafia àrab amb lletres blanques sobre fons blau. Les columnes estan construïdes en marbre de diferents colors. El mínbar o púlpit és fet de marbre blanc amb un sostre conic construït amb rajoles turquesa. Les finestres, situades per damunt del mihrab són de vidre temperat. Dessús la porta emmarcada amb or pot observar-s'hi un fragment de la kaaba de la Meca; altres fragments de la pedra negra es troben al mínbar i també al mihrab.

## Referències

* Iznik: The Artistry of Ottoman Ceramics. Thames & Hudson, 2005. ISBN 0-500-51192-6.
* Subjects of the Sultan: Culture and Daily Life in the Ottoman Empire. I B Tauris, 2005. ISBN 1-85043-760-2.
* Blue Guide Istanbul. W. W. Norton & Company, 2000. ISBN 0-393-32014-6.
* Sinan: Makers of Islamic Civilization. I B Tauris, 2007. ISBN 1-84511-096-X.
* ↑ Faroqhi, Subjects of the Sultan.
* 1 2 Freely, Blue Guide Istanbul
# Yi Siling

Yi Siling (xinès: 易思玲; pinyin: Yì Sīlíng; Canton, 6 de maig de 1989) és una tiradora xinesa.
Va aconseguir la primera medalla d'or dels Jocs Olímpics de Londres 2012 en guanyar en la prova de carrabina d'aire des de 10 metres a la Caserna de l'Artilleria Real, amb 502,9 punts.

## Referències

* ↑ «Siling, Yi» (en anglès). london2012.com. Arxivat de l'original el 2012-12-05. [Consulta: 28 juliol 2012].
* ↑ Agència EFE. «La xinesa Yi Siling aconsegueix la primera medalla d'or dels Jocs». Marca, 28-07-2012. [Consulta: 28 juliol 2012].

## Enllaços externs

* YI Siling a la Federació Internacional de Tir Esportiu
# Alonso de Camargo

Alonso de Camargo fou un navegant espanyol del segle xvi.
Va sortir de Sevilla l'agost de 1539 amb l'expedició encomanada a fra Francisco de Ribera, composta per 3 naus, per explorar els passos de l'estret de Magallanes i colonitzar la Terra del Foc. L'expedició va ser pagada pel bisbe de Plasència Gutierre de Vargas Carvajal (1506-1559).
En arribar al cap Vírgenes, el 12 de gener de 1540, fondejaren les naus, però un dur vent se'ls emportà més de 60 llegües mar enfora. La nau comandada per Alonso de Camargo arribà al que es creu que són les illes Malvines.
En endinsar-se, el 20 de gener, a l'estret, passen el primer tram estret, i en afrontar el segon, amb un mar agitat i un vent huracanat es perd la nau capitana, salvant-se la tripulació (150 homes), juntament amb Francisco de Ribera, que aconsegueixen arribar a la costa en vaixells però queden abandonats a la seva sort a la riba de l'estret. Es van internar terra endins, a la Patagònia, tenint com a cap al capità Sebastián de Argüello, ja que Francisco de Ribera moriria ben aviat. D'ells es diu que van ser els fundadors d'una ciutat de la Patagònia, la ciutat dels Cèsars, anomenada també Trapalanda o Ciutat Encantada. Les històries i llegendes sobre la sort d'aquests nàufrags van començar a córrer per Xile, Buenos Aires i el Tucumán. Hi va haver indis que asseguraren haver estat amb Argüello i altres companys de fra Francisco. El 1589 el governador de Tucumán, Juan Ramírez de Velazco, pren testimoni a uns indis que diuen haver vist als de Trapalanda a la seva ciutat meravellosa. Dos mariners van estar per Xile queixant-se d'haver estat expulsats de la Ciutat Encantada el 1620. La veritat és que històricament no s'ha pogut comprovat.
La segona nau, sota el comandament de Gonzalo de Alvarado, un veterà del Plata, lluità durant dies contra el vent i l'onatge i, després de trencar l'àncora, es va veure obligat a passar 6 mesos al cap Vírgenes, des d'on tornà a Espanya el novembre de 1540.
La tercera nau, el nom de la qual s'ha perdut i que alguns historiadors anomenen la Incògnita, al comandament de Camargo va poder passar l'estret, albirar les costes de Chiloé i va aconseguir arribar a Arequipa (Perú)., Allà es perd de vista a Alonso de Camargo, desconeixent el lloc de la seva mort.

## Referències

* ↑ Ernesto Basilisco: La armada del obispo de Plasencia y el descubrimiento de las Malvina
* ↑ Pacho O'Donnell, El rey blanco, Ed Sudamericana
* ↑ Diego Barros Arana: Historia General de Chile, Tomo I, Cap. IV
* ↑ Insituto Historico de la Marina: Colección de diarios y relaciones para la historia de los viajes y descrubrimientos, Madrid, 1943, p. 20-23
* ↑ Enciclopedia general del Mar. Barcelona, 1988, edicions Garriga, pág. 588.

## Enllaços externs

* Alfonso Párraga Sánchez, Semblanzas de D. Gutierre de Vargas, Obispo de Plasencia (1524-1559) y de su expedición al estrecho de Magallanes Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.
# Casa del Mossèn Ramón

La Casa del Mossèn Ramón és un edifici del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions, fet amb carreus molt ben treballats. A la façana principal (la que dona a la plaça), a la planta baixa, hi ha una entrada quadrangular, amb porta de fusta de similars proporcions i treballada amb motius geomètrics. El contorn de l'entrada és marcat per una cornisa. A sobre hi ha un frontó triangular. A la part dreta de la façana, hi ha una altra porta de fusta, que actualment és l'entrada principal a l'habitatge. Damunt del frontó, hi ha una obertura circular (ull de bou). A la seva dreta, hi ha una finestra, amb ampit.
Al darrer pis a la dreta, hi ha una altra finestra amb ampit molt degradat. A la part superior de l'edifici, hi ha sortides d'aigua. La façana lateral dreta té dues finestres amb ampit a la segona planta, a la darrera planta també hi ha dues finestres. A la façana posterior, a la planta inferior, hi ha dues finestres amb ampit, a la planta següent, hi ha dos balcons individuals, amb barana de ferro. Al darrer pis hi ha dues finestres. Rematant la part superior de la façana, als extrems, hi ha figures circulars.

## Referències

* 1 2 «Casa del Mossèn Ramón». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Karin Singstad

Karin Singstad (Trondheim, 29 de desembre de 1958) és una exjugadora d'handbol noruega que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla de plata en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al campionat del món d'handbol de 1986. Entre 1984 i 1989 jugà un total de 88 partits i marcà 33 gols amb la selecció nacional.
A nivell de clubs jugà al Sverresborg IF.

## Referències

* 1 2 «Karin Singstad Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ Women Handball World Championship 1986 Netherlands - 04-14.12 Champion Soviet Union a todor66.com
* ↑ «Karin Irene Singstad» (en noruec). www.handball.no. [Consulta: 8 desembre 2019].
# Kazimierz Laskowski

Kazimierz Laskowski (Troitsk, 7 de novembre de 1899 - Varsòvia, 20 d'octubre de 1961) fou un tirador d'esgrima i boxejador polonès que va competir durant la dècada de 1920.
Especialista en el sabre, el 1928 va prendre part al Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del sabre per equips del programa d'esgrima. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al campionat del món d'esgrima.
En els primers dies de novembre de 1918 entrà a l'Exèrcit polonès, prenent part activa en el desarmament de les tropes alemanyes a Varsòvia. El 1920 va participar en la Guerra poloneso-soviètica, per la qual va rebre la Creu al Valor. L'1 de gener de 1923 va ser ascendit a tinent. Entre 1922 i 1939 va ser instructor de boxa i esgrima en diferents escoles acadèmies militas. El 1937 fou ascendit a capità. Va lluitar en la Campanya de Polònia de la Segona Guerra Mundial i passà la resta de la guerra en un camp de presoners. Alliberat per tropes de l'exèrcit estatunidenc, va romandre a Alemanya treballant per l'Administració de les Nacions Unides per a l'Auxili i la Rehabilitació. Entre 1946 i 1948 dirigí el Consolat de Polònia a Berlín.

## Referències

* ↑ «Kazimierz Laskowski Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 10 juliol 2018].
* 1 2 LASKOWSKI KAZIMIERZ (1899-1961) a pkol.pl
# Elena Giurcă

Elena Giurcă (Bucarest, 11 de gener de 1946 - valor desconegut, setembre 2013) fou una remadora romanesa que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real on guanyà la medalla de bronze en la competició del quàdruple scull amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Maria Micșa, Ioana Tudoran, Felicia Afrăsiloaie i Elisabeta Lazăr i fou la primera medalla olímpica de la història del rem femení romanès. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, fou quarta en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata i una de bronze al Campionat del món de rem, el 1974 i 1977, i una medalla de bronze al Campionat d'Europa de rem.
El 1969 es va graduar en filologia anglesa per la Universitat de Bucarest, i posteriorment fou professora d'anglès en una acadèmia militar. Va morir als 67 anys després de la cirurgia d'un aneurisma cerebral.

## Referències

* 1 2 «Elena Giurcă, cârmaci de legendă al canotajului românesc» (en romanès), 06-10-2013.
* ↑ «Elena Giurca - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Olympedia – Elena Giurcă». [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Elena GIURCA» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-06-03. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Rudern – Weltmeisterschaften – Doppelvierer – Damen». «Rudern – Europameisterschaften (Damen – Achter)» (en alemany).