OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eugène Debongnie

Édouard Eugène Joseph Ghislain Debongnie (Tourcoing, Nord, 16 de novembre de 1883 – ?) va ser un ciclista belga, d'origen francès. Va prendre part en els Jocs Intercalats de 1906, on va guanyar la medalla de bronze a la prova de velocitat per darrere de l'italià Francesco Verri, i el britànic Herbert Bouffler. Un any abans també havia guanyat el bronze en el Campionat del món de velocitat amateur.

## Palmarès

* 1905
** Campió de França amateur en Velocitat

## Referències

* ↑ «Eugène Debongnie Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 24 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Eugène Richez

Louis Eugène Richez (Canly, 5 d'agost de 1864 - ?) va ser un tirador amb arc francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1908 va disputar dues proves el programa de tir dels Jocs Olímpics de Londres. Fou novè en la prova d'estil continental i dissetè en la doble ronda York.
Dotze anys més tard, un cop finalitzada la Primera Guerra Mundial, va prendre part en els Jocs d'Anvers, on va disputar tres proves del programa de tir. Guanyà la medalla de plata en les proves de tir a l'ocell mòbil, 50 m. per equips i ocell mòbil, 33 m. per equips, i la de bronze en la de tir a l'ocell mòbil, 28 m. per equips.

## Referències

* ↑ «Eugène Richez Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 25 juny 2017].
# Evert Lundquist

Evert Lundquist (Göteborg, 27 de febrer de 1900 - Göteborg, 19 de febrer de 1979) fou un futbolista suec, que jugava de centrecampista, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de futbol. Pel que fa a clubs, defensà els colors del GAIS (1924-1928). Entre 1924 i 1927 jugà 9 partits amb la selecció nacional, en què marcà un gol.

## Referències

* ↑ «Evert Lundquist Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ Evert Lundquist - national-football-teams.com (anglès)
* ↑ Evert Lundquist. Comitè Olímpic Suec
# Evhènia Sètxenova

Evhènia Sètxenova (Sebastòpol, 17 d'agost de 1918 - Moscou, 25 de juny de 1990) va ser una atleta ucraïnesa, especialista en curses de velocitat, que va competir sota bandera soviètica entre les dècades de 1930 i 1950.
En el seu palmarès destaquen sis medalles al Campionat d'Europa d'atletisme, dues d'or i una de bronze el 1946 i dues de plata i una de bronze el 1950. El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4x100 metres relleus fou quarta, mentre en els 200 metres quedà eliminada en sèries.
Sètxenova també guanyà 20 títols nacionals repartits en els 100 metres (1940, 1946, 1947, 1949, 1950), 200 metres (1939, 1940, 1944, 1949), 4×100 metres (1939, 1940, 1946, 1949–1951) i 4×200 metres (1946, 1948–1951). Va ser guardonada amb l'Orde de la Bandera Roja del Treball.

## Millors marques

* 100 metres. 11.8" (1951)
* 200 metres. 24.7" (1951)

## Referències

* ↑ «Yevgeniya Sechenova Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ СЕЧЕНОВА Евгения Ивановна (СССР) Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.. sportbiography.ru
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Evstàthios Khorafàs

Evstàthios Khorafàs (en grec Ευστάθιος Χωραφάς) va ser un nedador grec que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1896, a Atenes.
Khorafàs va ser l'únic nedador que va disputar i acabar les tres proves obertes dels Jocs d'Atenes, les quals es van disputar de manera consecutiva el matí de l'11 d'abril. Acabà en tercera posició dels 500 metres lliures i dels 1200 metres lliures, mentre es desconeix la posició als 100 metres lliures.

## Referències

* 1 2 «Efstathios Khorafas Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 5 setembre 2015].
* ↑ «ATHÈNES 1896 NATATION». olympic.org [Consulta: 5 setembre 2015].
# Fidel LaBarba

Fidel LaBarba (Bronx, 29 de setembre de 1905 - Los Angeles, 3 d'octubre de 1981) va ser un boxejador estatunidenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Posteriorment va exercir de periodista esportiu.
Nascut a Nova York, va créixer a Los Angeles, Califòrnia. LaBarba va començar la seva carrera amateur amb tan sols catorze anys. Guanyà la categoria del pes mosca del torneig de l'Amateur Athletic Union de Boston i posteriorment es va classificar per disputar els Jocs Olímpics de París de 1924. En ells guanyà la medalla d'or de la categoria del pes mosca, en guanyar la final a James McKenzie.
Com a professional va disputar 90 combats entre 1924 i 1933, amb un balanç de 69 victòries, 15 derrotes i 6 combats nuls. El 1933 hagué de posar punt final a la seva carrera esportiva de manera prematura per culpa d'un despreniment de retina en un combat a finals de 1932.
Poc després es va llicenciar en periodisme a la Universitat Stanford. Primer va exercir de periodista esportiu i més tard va fer de relacions públiques, guionista i assessor tècnic a Hollywood en pel·lícules de boxa. Va morir d'un atac de cor el 1981. El 1996 va ser incorporat a l'International Boxing Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Fidel LaBarba Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2012. [Consulta: 6 setembre 2018].
* ↑ Fidel LaBarba a BoxRec
* ↑ Fidel LaBarba - CBZ Profile
* ↑ UPI «Fidel La Barba Dead; Ex-Boxing Champion». The New York Times, 04-10-1981 [Consulta: 29 gener 2014].
* ↑ Fidel LaBarba a ibhof.com
# Fleur Mellor

Fleur Mellor (Sydney, 13 de juliol de 1936), posteriorment de casada Wenham, és una atleta australiana, ja retirada, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne on, formant equip amb Shirley Strickland, Norma Croker i Betty Cuthbert, va guanyar la medalla d'or en els 4x100 metres del programa d'atletisme. En aquesta cursa va establir dos rècords del món.
A nivell nacional va guanyar dos campionats del 4x100 metres, el 1956 i el 1958. Es retirà el 1958, després de no ser escollida per participar en els Jocs de la Commonwealth d'aquell any.

## Millors marques

* 100 metres. 11,9" (1956)

## Referències

* 1 2 Fleur Mellor a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Olympedia – Fleur Mellor». [Consulta: 26 febrer 2021].
# Florence Sancroft

Florence Adelaide Ives Sancroft, posteriorment coneguda amb el nom de casada Florence Plume (Hoxton, Londres, 30 de desembre de 1902 – Islington, Londres, 22 de gener de 1978) va ser una nedadora anglesa que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar els 300 metres lliures del programa de natació. Quedà eliminada en semifinals.

## Referències

* ↑ «Florence Sancroft Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 9 juliol 2017].
# Folke Sandström

Folke Sandström (Edshults parish, 27 de setembre de 1892 - Lidingö församling, 18 d'agost de 1962) va ser un militar i genet suec que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va disputar dues proves del programa d'hípica amb el cavall Pergola. Va guanyar la medalla de bronze en la prova de doma per equips i fou quinzè en la de doma individual.

## Referències

* ↑ «Folke Sandström Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 d’abril 2019. [Consulta: 30 abril 2019].
* ↑ Folke Sandström. Comitè Olímpic Suec
# Francisco Martínez Cordero

Francisco Martínez Cordero (Ciudad Juárez, 20 de juny de 1910 - El Paso, 1993) fou un jugador de bàsquet mexicà que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de bronze en la competició de bàsquet. Després de la seva experiència olímpica, Martínez va jugar al bàsquet universitari amb la New Mexico A&M University de 1936 fins a 1939.

## Referències

* ↑ «Francisco Martínez Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 15 desembre 2018].
* ↑ Hines, Walter. «Kiko Martinez - A Basketball Man». BleedCrimson.net, 08-05-2006. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 13 febrer 2014].
# Sant Martí de Montgat

Sant Martí de Montgat és una església romànica de Montgat (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Actualment, la capella de Sant Martí està situada dins la propietat de Can Riba, avui Club esportiu privat. És visible des de l'autopista Barcelona-Mataró. És una construcció de planta rectangular, d'una sola nau i coberta amb encavallada de fusta, i capçalera d'absis semicircular amb finestra central. La façana de ponent mostra la porta d'arc de mig punt i està coronada per una espadanya d'un sol ull. A finals del segle xx va ser restaurada i se li va afegir el campanar d'espadanya.
La capella es troba damunt de les restes d'una vila romana i per la seva construcció es va aprofitar material romà.

## Història

El document més antic on es menciona aquesta capella és del 1027 i es tracta d'una donació. També es troba esmentada a una escriptura de definició d'alou de l'any 1067, de la Canonja de Santa Creu i Santa Eulàlia. A l'acta de consagració de l'església de Tiana consta amb el nom de Santa Susanna (1104).

## Referències

* 1 2 3 «Sant Martí de Montgat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Cantó de Pont-de-Chéruy

El cantó de Pont-de-Chéruy és un cantó francès del departament de la Isèra, situat al districte de Vienne. Té sis municipis i el cap és Pont-de-Chéruy.

## Municipis

* Anthon
* Charvieu-Chavagneux
* Chavanoz
* Janneyrias
* Pont-de-Chéruy
* Villette-d'Anthon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1988 | Paul Chenguelia | SFIO, després PS |
| 1988- | Gérard Dezempte | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 8.897 | 11.011 | 15.039 | 18.448 | 21.975 | 22.374 | 23.195 |
# Emili Huguet i Figueras

Emili Huguet i Figueras (Ivars d'Urgell, 2 de gener de 1921 - Caracas, 7 de setembre de 2003) fou un futbolista català de la dècada de 1940.
Extrem esquerre, començà a destacar a la UE Tàrrega, per passar acabada la Guerra al Girona FC i el 1940 al Reial Múrcia de primera divisió. Fou l'autor del primer gol murcià a Primera, el 13 d'octubre de 1940 en un Espanyol, 2 - Múrcia, 1. L'equip descendí a Segona i la temporada següent disputà la promoció d'ascens/descens a Primera davant el FC Barcelona. Un gol seu descendí el Barça a Segona durant quatre minuts, però finalment, els blaugrana aconseguiren mantenir la categoria. El 1942, amb 21 anys, fitxà pel RCD Espanyol, club on disputà 13 partits de lliga, 5 de copa i marcà 3 gols.
A continuació jugà al Gimnàstic de Tarragona i el 1945 retornà al Múrcia, que tornava a jugar a primera divisió. Jugà amb l'FC Barcelona Amateur dos partits (1945 i 1947) i el Girona FC tres temporades assolint l'ascens a Segona la temporada 1947-48, amb una davantera històrica formada per Franch, Grabuleda, Medina, Camps i Huguet. Després de jugar a La Bisbal i Palamós fou fitxat pel Reial Saragossa el febrer de 1950, per jugar a Segona. La temporada següent jugà a la UD Melilla, també a Segona, on el 26 de gener de 1951 va patir un accident d'automòbil a Loja (Granada), on van morir dos jugadors i el massatgista del club, salvant la vida Huguet.
Amb 30 anys retornà a terres gironines a la UD Cassà, fins que el 1952 marxà a jugar a Veneçuela. A Veneçuela jugà al Deportivo Español de Caracas i al Loyola SC. Continuà al país americà com a entrenador, entrenant el Catalonia de Caracas, o el Deportivo Portugués, on fou campió l'any 1962.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 «Emilio Huguet, el mite del futbol ivarsenc». joanrgiribet.blogspot.com.es, 05-03-2012. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «En la Cruz Alta». Mundo Deportivo, 07-09-1942 [Consulta: 2 gener 2014].
* ↑ «Fitxa d'Huguet». Periquito.cat. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Tres jugadores catalanes y un entrenador». Mundo Deportivo, 23-04-1952. [Consulta: 7 maig 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Josep Maria Vilà i Gandol

Josep Maria Vilà i Gandol (Sant Feliu de Guíxols, Baix Empordà, 19 de novembre de 1904 – Girona, 18 de març de 1937) fou un compositor de sardanes.
Va estudiar música a Montserrat i després fou el deixeble predilecte de Juli Garreta. La seva obra musical és d'alta qualitat. En el moment de la seva mort prematura era un dels futurs grans valors de la sardana.
A més de les seves sardanes, destaquen les seves composicions El timbal del Bruc (episodi simfònic per a tres cobles, 1929), Scherzo (1926) La filadora (1927) (ambdues per a una cobla), així com l'obertura per a l'obra lírica L'endemà de bodes. Com a instrumentista actuà els anys 1927‑28 de segon tenora de la cobla Guixolense. També actuà de pianista.

## Referències

* ↑ «Josep Maria Vilà i Gàndol» (Podcast). Al so de la tenora. Mataró Audiovisual, 05-07-2020. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Nupcial (sardana)Josep M. Vilà i Gandol». Fes Ta Festa, 08-11-2013. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Fons Josep i Arseni Roig.». Arxiu Municipal de Sant Feliu de Guíxols. [Consulta: 11 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Jesús Prado Sánchez

Jesús Prado Sánchez (Ciudad Real, 1940) és un periodista espanyol especialment vinculat a la premsa valenciana.
Graduat per la Escola Oficial de Periodisme de Madrid, el 1969 Prado va esdevenir, amb 29 anys, un dels directors de periódic més joves a La Gaceta Regional. Des de 1971 ha estat relacionat amb la premsa valenciana, primer com a director de Información, entre 1971 i 1983, i després com a director de Levante-EMV, entre 1983 i 1987. Posteriorment ha exercit diversos càrrecs al grup editorial Prensa Ibérica com ara el de conseller delegat.

## Referències

* ↑ Diario Información. Historia [íntima] de un periódico..
* ↑ Reial Societat Econòmica d'Amics del País Valencià. Jesús Prado Sánchez..
# Joan Salvat

Joan Salvat és el nom dels següents personatges:
* Joan Salvat i Papasseit (Barcelona, 16 de maig del 1894 - Barcelona, 7 d'agost del 1924), escriptor i poeta català d'avantguarda
* Joan Salvat i Bové (Tarragona, 1896 - Barcelona, 1985), militar, escriptor i historiador, Cronista Oficial de la ciutat de Tarragona
* Joan Salvat i Crespí (Barcelona, 1868 - Barcelona, 1938), musicògraf i pedagog
* Joan Salvat i Saladrigas (Sant Feliu de Llobregat, 1956), periodista de Televisió de Catalunya
# Josep Maria Servitje i Dalmau

Josep Maria Servitje i Dalmau fou un advocat, polític i alcalde de Manresa del 14 de maig de 1935 al 17 de febrer de 1936.
Fou nomenat advocat a disposició dels socis de la Mutual Agrària l'any 1931, per tal de defensar els propietaris agrícoles. El 1934 fou regidor per la Lliga Catalana en el segon Ajuntament republicà.

## Referències

* ↑ Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
# Joaquim Fiol i Pujol

Joaquim Fiol i Pujol (Palma, Mallorca, 1831 - 1895) fou un advocat i polític mallorquí, diputat a les Corts espanyoles durant la restauració borbònica. El 1855 va fundar el diari d'ideologia republicana El Iris del Pueblo, i el 1863 va col·laborar a l'Ateneu Balear. Va participar activament en l'erradicació de l'epidèmia de còlera que assolà Palma el 1865, i mercè la seva amistat amb Emilio Castelar participà en la Junta de Govern de Balears que dirigí a les Illes la Revolució de 1868. Quan aquesta triomfà fou nomenat cònsol d'Espanya a Alexandria (1868-1870) i governador civil d'Almeria el 1870 i de Madrid de desembre del 1872 a febrer del 1873. Posteriorment es va adherir al Partit Demòcrata Possibilista i participà en diverses associacions científiques. Fou diputat pel districte de Palma a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872, agost de 1872, 1881 i 1886. El 1879 promogué la creació de la colònia agrícola dels Fusterets, al terme de la Pobla.

## Obres

* Poesies (1868)
* Una preocupació mallorquina (1877) sobre els xuetes.

## Referències

* «Joaquim Fiol i Pujol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Frane Katalinić

Frane Katalinić (Zadar, 4 d'octubre de 1891 - 3 d'abril de 1976), italianitzat Francesco Cattalinich, fou un remer italià que va competir durant la dècada de 1920. Era nascut a Zara, província del Regne d'Itàlia en el període d'entreguerres. Era germà dels també remers Simeone i Antonio Cattalinich.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà la prova del vuit amb timoner del programa de rem, en què guanyà la medalla de bronze.

## Referències

* 1 2 «Francesco Cattalinich Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 4 abril 2018].
# Samugheo

Samugheo (en sard, Samugheu) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 3.509 habitants. Es troba a la regió de Mandrolisai. Limita amb els municipis d'Allai, Asuni, Atzara (NU), Busachi, Laconi, Meana Sardo (NU), Ortueri (NU), Ruinas i Sorgono (NU).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Emanuele Sanna | l'Unione |
# Cantó de Pont-de-Roide

El cantó de Pont-de-Roide és un cantó francès del departament del Doubs, situat al districte de Montbéliard. Té 21 municipis i el cap és Pont-de-Roide.

## Municipis

* Berche
* Bourguignon
* Colombier-Fontaine
* Dambelin
* Dampierre-sur-le-Doubs
* Écot
* Étouvans
* Feule
* Goux-lès-Dambelin
* Mathay
* Neuchâtel-Urtière
* Noirefontaine
* Péseux
* Pont-de-Roide
* Rémondans-Vaivre
* Rosières-sur-Barbèche
* Solemont
* Valonne
* Vernois-lès-Belvoir
* Villars-sous-Dampjoux
* Villars-sous-Écot

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Levy | SFIO |
| 1949-1967 | Jean Dayet | Divers droite |
| 1967-1979 | Jean-Jacques Monnin | Sense etiqueta |
| 1979-1992 | Michel Tarreinbergue | PS |
| 1992-2011 | Louis Cuenin | RPR, després UMP |
| 2011- | Frédéric Barbier | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Can Guitard de la Muntanya

Can Guitard de la Muntanya és una masia de Terrassa (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, que consta de planta baixa, pis i graner, amb coberta a dues vessants amb canvis de pendent al cim. La façana principal, a migdia, és perpendicular al carener i de composició simètrica. Planta baixa amb portal d'accés d'arc de mig punt amb maó a plec de llibre, dues finestres i un altre portal petit a un extrem. Les obertures del pis i del graner segueixen, però, el mateix ritme vertical que marca la planta baixa, però fent de l'obertura central del graner un balcó, obligant a la teulada a sobrealçar-se. La façana és acabada amb una petita cornisa de teula i rajola. A l'edifici principal s'afegeixen d'altres dependències d'ús agrícola que conjuntament amb l'era, formen un clos al qual s'accedeix per dos portals de llinda plana i coberts.

## Referències

* ↑ «Masies». Arxiu municipal de Terrassa. Ajuntament de Terrassa. [Consulta: 6 setembre 2015].
* 1 2 «Can Guitard de la Muntanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
# Stàlker

Stàlker (títol original en rus: Ста́лкер) és la cinquena pel·lícula del director soviètic Andrei Tarkovski. Va ser rodada entre 1978 i 1979 als estudis de cinema Mosfilm i és considerada un clàssic del cinema soviètic i de la ciència-ficció.
El guió va ser escrit pels escriptors soviètics Arkadi i Borís Strugatski, basant-se en la seva novel·la Pícnic a la vora del camí (en rus: Пикник на обочине, Piknik na obótxine) publicada el 1972.
La pel·lícula de Tarkovski tracta sobre una expedició guiada per un stalker (guia) que condueix furtivament els seus dos clients a la Zona, un indret misteriós al qual se li atribueix la propietat de poder acomplir els desitjos més íntims de les persones que hi arriben. El títol de la pel·lícula, Stàlker, prové del verb anglès to stalk, o 'aproximar-se furtivament', com ho fa un caçador. A la pel·lícula, l'stalker és un guia professional que es guanya la vida a la Zona creuant il·legalment la frontera prohibida per fer-hi arribar els seus clients.

## Enllaços externs

* Stalker Arxivat 2009-10-10 a Wayback Machine. a Nostalghia (anglès)
# Jean-Claude Amiot

Jean-Claude Amiot (Vichy, 18 d'octubre de 1939) és un compositor, director d'orquestra i professor de música francès.
Estudià el violí al Conservatori de Música de Le Mans i, més tard prengué lliçons de piano. Des de 1955 estudià a Lió amb César Geoffray. A partir de 1963 assistí a la Schola Cantorum de París i hi va estudiar sota el mestratge d'Edmond Pendelton. Aquell mateix any guanyà a Besançon el premi "Resonances" de direcció d'orquestra.
L'any 1964 es traslladà a Nova York, on va treballar amb Dimitris Mitropoulos. Als Estats Units d'Amèrica va conèixer Leonard Bernstein i Leopold Stokowski, els quals l'encoratjaren a prosseguir la seua carrera musical.
En retornar a França el 1968, Amiot es convertí en director de la sucursal a Mâcon de l'Ecole Nationale de Musique i, des de 1983, va ser director del Conservatori Nacional de la regió de Clarmont d'Alvèrnia, càrrec en què va romandre fins a jubilar-se l'any 2000.
La seua inspiració és exòtica com la Suite Caribenya per a orquestra (1985), o Southern Winds (1986) premi de l'Any Internacional de la Música de Le Havre. Jaqués Lancelot li estrenà el Concert per a clarinet amb lOrquestra de l'O.R.T.F i el Ministeri de Cultura li subvencionà la seua òpera Le Crepeau Manivelle amb un text de Guy Foissy (1980). Ha compost obres per a grans formacions orquestrals, com ara la Simfonia coral de la revolució de 1789 (1989). També amb 600 artistes i executants i davant de 80.000 espectadors va estrenar l'any 1994 a Puy de Dome una simfonia coral sobre la vida de Galileo Galilei, missatger de les estrelles.
Va tenir nombroses residències: Saint-Tropez, Dijon, dans le Forez, le Puy de Dome i l'Haut Mâconnais.
La seva obra és molt diversa, fins al moment amb prop de 100 obres: post serial amb obres com Sis seqüències per a orquestra (1955) o Ansietat VI. El 1980 creà el Centre d'acció cultural de Mâcon, i compongué obres per la joventut com Le Cirque Ventouresco (1986) i el Jeu de Folamour (1994), òpera per a infants que ha tingut nombroses representacions a França i fins i tot s'ha traduït a l'hongarès.
El seu catàleg –lluny de ser tancat- conté música de cinema, cançons i música instrumental. Jean Claude Amiot posseeix el Certificat d'Aptitud per fer funcions de Director de Conservatori expedit pel Ministeri de Cultura.
Dividint el seu temps entre la composició, la realització i la pedagogia, ha dirigit nombroses òperes i concerts a França, Anglaterra, Escòcia, Alemanya, Bèlgica, Països Baixos, Hongria, Belarús, Romania…

## Bibliografia

* Jean-Claude Amiot