OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell d'Arenys

El castell d'Arenys és un edifici d'Arenys d'Empordà (municipi de Garrigàs, Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional. Actualment es troba annex a l'església de Sant Sadurní.

## Història

Es tracta d'un castell termenat, esmentat també com a «força» o lloc fortificat, que s'ha situar a les darreries del feudalisme en què els «castells menors» i les torres eren la base de la defensa del territori. Durant l'Edat Mitjana, pertanyia als senyors de Palol, que també n'eren del castell de Vilopriu, la torre de Cabanelles i la d'Espasens, amb un ampli patrimoni agrícola. La primera notícia és del 1306, i consta que el 1319, Dalmau de Palol reté homenatge al bisbe de Girona per la meitat de la dècima de la parròquia d'Arenys. Després passà als Vivet, als Cruïlles (mitjans del segle xvii), als Ferrer, i finalment, als Sarrà.

## Descripció

El primitiu castell medieval sofrí moltes modificacions durant els segles xvi, xvii i xviii, que el convertiren en un gran casal ple d'afegits i apropiat per a tasques agrícoles i ramaderes. Al segle passat es van destruir els merlets i les garites angulars per construir la teulada actual.
És un edifici de planta baixa i dos pisos, amb un petit pati central, actualment molt modificat. A la façana meridional hi ha obertures rectangulars. A la llinda del finestral del centre es troba una figura en relleu que correspon a l'emblema dels Palol. A la part central d'aquesta façana hi sobresurt un cos rectangular a manera de pòrtic amb arcs i voltes a la planta baixa i al pis. A la façana de ponent hi ha un gran portal adovellat d'arc de mig punt, on es pot veure-hi l'escut dels Cruïlles en baix relleu. A la llinda de la finestra hi ha la data 1715.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell d'Arenys». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Bibliografia

* del Pozo Ferrer, Montserrat «El castell d'Arenys d'Empordà i la família Palol». Annals De l'Institut d'Estudis Empordanesos, 2011, vol. 41, pàg. 311-338.

## Enllaços externs

* «Castell d'Arenys». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Vall de Romsdal

La vall de Rosdal (en noruec: Romsdalen) és una vall de Noruega. La vall, de 60 quilòmetres de llargada, va a través del municipi de Rauma al comtat de Møre og Romsdal fins al municipi de Lesja al comtat d'Oppland. És la vall del riu Rauma, que ve del nòrdic antic Raumsdalr (vall de Rauma). El districte tradicional de Romsdal, que representa aproximadament un terç de Møre og Romsdal, es diu així per la vall de Romsdal. La principal carretera E136 i la línia de ferrocarril de Rauma transcorren al llarg del fons de la vall.
Trolltindene i altres cims sobre la vora occidental estan protegits com a part del Parc Nacional de Reinheimen. Entre els cims alpins protegits hi ha Isterdalen i Trollstigen, en part dins de la zona paisatgística protegida de Trollstigen.

## Geografia

La vall comença al llac Lesjaskogsvatnet i avança seguint el riu Rauma fins a la seva desembocadura al fiord de Romsdal, al nord-oest de la ciutat d'Åndalsnes. La línia de ferrocarril de Rauma i la ruta europea E136 transcorren a través de la vall. La serralada dels Alps de Romsdal envolta el riu i la vall, i els seus principals cims són l'Store Trolltind, l'Store Venjetinden, el Trollryggen i el Romsdalshornet.
El museu de Romsdal (Romsdalsmuseets) situat a la ciutat de Molde és un dels museus populars més grans de Noruega. El Museu Folk Romsdalen és un museu a l'aire lliure dels aspectes de la vida a la vall de Romsdal des del segle XIV fins al segle xx.

## Referències

* ↑ https://snl.no/Romsdalen
* ↑ http://faktaark.naturbase.no/Vern?id=VV00002446
* ↑ http://faktaark.naturbase.no/Vern?id=VV00002445
* ↑ Welle-Strand, Erling. Adventure Roads in Norway. Nortrabooks, 1996. ISBN 9788290103717.
* ↑ Historikk (Romsdalsmuseets)
# Heidi Van De Vijver

Heidi Van De Vijver (Bornem, 31 de desembre de 1969) va ser una ciclista belga que fou professional del 1998 al 2003. Es va proclamar diferents cops campiona nacional en contrarellotge i en ruta. Un coop retirada, ha dirigit diferents equips ciclistes.
El seu oncle Frank també es va dedicar professionalment al ciclisme.

## Palmarès

* 1993
** 1a al Tour de la CEE i vencedora d'una etapa
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
* 1994
** Campiona de Bèlgica en ruta
* 1998
** Campiona de Bèlgica en ruta
* 1999
** Campiona de Bèlgica en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
* 2000
** Campiona de Bèlgica en contrarellotge
** 1a a la Volta a Mallorca
* 2001
** Campiona de Bèlgica en contrarellotge

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Makàrivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Makàrovka».
Makàrivka (en ucraïnès: Макарівка, en rus: Макарова, Makàrovka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 28 habitants. Pertany al districte rural de Pervomàiske.

## Referències

* ↑ «Телефонные коды городов Крыма после присоединения». Предложения по отдыху в Крыму. Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Hans Meinke

Hans Meinke (Palma, Mallorca, 10 de juliol de 1937) és un editor alemany.
Estudià a l'Institut Hispano-Marroquí de Ceuta i al Col·legi Alemany de Barcelona. De 1956 a 1958 va fer d'agent navilier a Rotterdam i Hamburg i, de 1958 a 1963 estudià Ciències Econòmiques a la Universitat d'Hamburg, on fou ajudant de la càtedra a l'Akademie für Wirtschaft und Politik (1964-1965). El 1967 es va doctorar en econòmiques a l'Institut für Europäische Wirtschaftspolitik de la Universitat d'Hamburg.
Des del 1967 es va vincular al Grup Bertelsmann, que el va nomenar ajudant del director general del Círculo de Lectores a Barcelona. De 1969 a 1980 marxà a Stuttgart, on va treballar com a coordinador del Grup Editorial von Holtzbrinck, i el 1980 tornà novament al Círculo de Lectores, del que en fou director general a Espanya fins al 1997 i president del consell d'administració de 1997 a 2003. Des del seu càrrec impulsà la creació del Cercle de Lectors per a oferir llibres en català dins el Círculo de Lectores.
El 1997 va rebre la Creu de Sant Jordi. Actualment és membre del patronat de la Fundació Bertelsmann, del patronat del MACBA i de l'EADA.
# Canvi d'estat

En física i química, s'anomena canvi d'estat o transició de fase l'evolució de la matèria entre diversos estats d'agregació sense que hi hagi canvis en la seva composició. Els tres estats bàsics són el sòlid, el líquid i el gasós; a aquests tres, cal afegir l'estat de plasma.
La taula següent indica com s'anomenen els canvis d'estat:
| $_{Inicial}$\$^{Final}$ | Sòlid | Líquid | Gasós | Plasmàtic |
| Sòlid | | Fusió | Sublimació o sublimació progressiva | |
| Líquid | Solidificació | | Evaporació o ebullició | |
| Gasós | Sublimació inversa o regressiva | Condensació i liquació | | Ionització |
| Plasmàtic | | | Recombinació/desionització | |
Els dos paràmetres dels quals depèn que una substància o mescla es trobi en un estat o en un altre són la temperatura i la pressió. La temperatura és una mesura de l'energia cinètica de les molècules i àtoms d'un cos. Un augment de la temperatura o una reducció de la pressió afavoreixen la fusió, l'evaporació i la sublimació, mentre que un descens de la temperatura o un augment de la pressió afavoreixen els canvis oposats.

## Diferència entre evaporació i ebullició

Els líquids poden canviar a vapor a una temperatura per sota els seus punts d'ebullició mitjançant el procés d'evaporació. L'evaporació és un fenomen superficial en el qual les molècules situades a prop de la superfície vapor/líquid s'escapen cap a la fase de vapor. Per altra banda, l'ebullició és un procés en el qual les molècules s'escapen de qualsevol part del líquid, com a resultat de la formació de bombolles de vapor dins del líquid.

## Referències

* ↑ Birch, Hayley. 50 cosas que hay que saber sobre química (en castellà). Barcelona: Ariel, 2016, p. 215. ISBN 9788434423084.
* ↑ Rosales, Elizabeth. Quimica 1 para bachillerato/ Chemistry 1 for High School (en castellà). DO NOT USE, 2005-03. ISBN 9789681866327 [Consulta: 10 març 2018].
* ↑ «El canvi de la matèria/Estats de la matèria». Viquillibres. [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ «evaporación y condensación». Britannica Escola. Arxivat de l'original el 2021-12-18. [Consulta: 18 desembre 2021].

## Vegeu també

* Estat de la matèria
* Equació d'estat
* Diagrama de fases
* Transició de fase quàntica
# Vesto Slipher

Vesto Melvin Slipher (Mulberry, 11 de novembre de 1875 - Flagstaff, 8 de novembre de 1969), va ser un astrònom nord-americà que descobrí la rotació de les nebuloses. Les seves recerques han donat lloc a la teoria de l'expansió de l'Univers.

## Biografia

Slipher va néixer a Mulberry, Indiana (EUA) i va finalitzar els seus estudis a la Universitat d'Indiana, a Bloomington. Va fer tota la seva carrera a l'observatori Lowell, situat a Flagstaff (Arizona), del qual va ser director de 1916 a 1952. Va utilitzar l'espectroscòpia per estudiar els períodes de rotació dels planetes i la composició de les atmosferes planetàries. El 1912, va ser el primer a observar la diferència de les línies espectrals de les galàxies i, per tant, és el descobridor del desplaçament cap al roig de les galàxies. També descobriria que les galàxies espirals, anomenades en aquells temps nebuloses espirals, roten.
El 1909 aportaria dades que confirmaven l'existència de grans quantitats de gas interestel·lar, idea postulada un any abans per Jacobus Kapteyn. Mentre que el 1912 va descobrir la pols interestel·lar després d'observar que una nebulosa del cúmul obert de les Plèiades reflectia la llum de l'estrella pròxima Merope. L'esmentada nebulosa representava alhora un nou tipus de nebuloses, les nebuloses de reflexió.
El 1927 comença la recerca d'un possible planeta que expliqués les pertorbacions observades en les òrbites d'Urà i Neptú. Va ser qui va contractar Clyde Tombaugh i va supervisar les investigacions d'aquest astrònom que va descobrir, l'any 1929, Plutó.
L'any 1954 es jubilà, i morí a Flagstaff, Arizona, el 8 de novembre de 1969.

## La llei de Hubble-Lemaître i el desplaçament cap al roig

S'atribueix sovint a Edwin Hubble, de manera errònia, el descobriment del desplaçament cap al roig de les galàxies. Aquestes mesures i la seva significació van ser compreses amb anterioritat al 1917 per Keeler (Observatori de Lick & Allegheny), Slipher (Observatori de Lowell) i el professor Campbell (Observatori de Lick).
El 1929, Hubble i Milton Humason van formular la llei empírica que relacionava el desplaçament cap al roig i la distància de les galàxies, actualment anomenada llei de Hubble-Lemaître. Tot i que els conceptes que sostenien un univers en expansió haguessin estat compresos abans, aquesta llei va conduir a una acceptació més ample d'aquesta hipòtesi. Aquest descobriment va conduir més tard a la formulació teoria del big-bang.

## Distincions

* Premi Lalande de l'Académie des sciences (1919).
* Medalla Henry Draper (1932).
* Medalla d'or de la Royal Astronomical Society (1933).
* Medalla Bruce (1935).
* Doctor Honoris Causa en Ciències per la Universitat d'Arizona.
* Doctor Honoris Causa en Lleis per la Universitat d'Indiana
A més a més li han dedicat:
* El cràter Slipher, a la Lluna.
* El cràter Slipher a Mart.
* L'asteroide (1766) Slipher, descobert el 7 de setembre de 1962 en les activitats de l'Indiana Asteroid Program.
# Guy Serra

Guy Serra (Vernet, 1947 - Tolosa de Llenguadoc, 2000) fou un astrofísic català, pioner de l'astronomia a nivell infraroig i submil·limètric a Europa.

## Trajectòria

Nat a Vernet, al Conflent, de família de ferrers, la carrera de Serra es desenvolupà a Tolosa, on el 1974 va presentar a la Universitat Paul Sabatier la seva tesi doctoral sobre els processos de producció de radiació gamma d'alta energia.
Guy fou un dels primers a proposar l'existència de grans quantitats d'hidrogen molecular a la galàxia en forma de núvols freds i densos, capaços de condensar-se i formar estrelles i sistemes planetaris. Per poder observar aquestes regions mitjançant l'anàlisi de la radiació infraroja tèrmica dels grans de pols, va dissenyar un sistema basat en instruments de mesura ubicats a l'estratosfera mitjançant un globus. Aquesta va ésser la seva aportació a l'inici de l'astronomia espacial d'infrarojos.
Adscrit al Centre d'Etude Spatiale des Rayonnements (CESR), organisme del CNRS, Centre Nacional de la Recerca Científica, a la Universitat de Tolosa, hi creà el departament d'Univers Fred, on desenvolupà diversos projectes. Entre ells, destaca el PRONAOS (Projet National d'AstronOmie Submillimétrique) que consisteix en un telescopi gegant de dos metres de diàmetre, suspès per globus estratosfèric, que ha permès descobrir, dins de la Via Làctia, nombroses condensacions interestel·lars amb temperatura gairebé zero que representen situacions prèvies a la formació d'estrelles. Per altra banda, hom ha pogut realitzar la primera mesura espectral completa de la distorsió, en la direcció d'un cúmul de galàxies, de la radiació fòssil sorgida del big-bang.
D'altres projectes importants, en combinació amb l'Agència Espacial Europea (ESA), són els telescopis d'infrarojos instal·lats a 1.500.000 km de la Terra per un coet Ariane 5 el 2007 i que permeten estudiar els confins de l'Univers i, per tant, la seva evolució.
Formà part de diversos grups d'experts, tant al CNRS i a l'ESA com al Centre National d'Études Spatiales (CNES). Home d'una gran dimensió social, va tenir una militància sindical molt activa així com la seva pertinència al Partit Comunista.
En plena activitat de producció intel·lectual, la malaltia el va sorprendre en forma d'un limfoma, que va acabar sobtadament amb la seva vida el 15 d'agost de 2000, amb només 53 anys. Les seves despulles reposen al cementiri de Vernet.

## Dedicatòries

L'asteroide (19629) Serra, fou descobert el 1999 per A. Klotz i aquest el dedicà a Guy Serra, que havia estat el seu director de tesi.
A Tolosa hi ha un passatge que rep el nom de Guy Serra.

## Enllaços externs

* Nota biogràfica, per Bruno Chaudret. Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine. (francès)
# Adrie Visser

Adriana "Adrie" Visser (Hoorn, 19 d'octubre de 1983) és una ciclista neerlandesa professional del 2004 al 2013. Va competir en ruta i en pista.

## Palmarès en ruta

* 2007
** 1a al Univé Tour de Drenthe
* 2008
** Vencedora d'una etapa a l'Albstadt-Frauen-Etappenrennen
* 2010
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
* 2011
** 1a a l'Energiewacht Tour i vencedora d'una etapa
** 1a al Sparkassen Giro Bochum
* 2012
** 1a a Le Samyn des Dames
** 1a a la Fletxa d'Erondegem

## Palmarès en pista

* 2003
** Campiona dels Països Baixos en Scratch
** Campiona dels Països Baixos en Persecució
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació
* 2004
** Campiona dels Països Baixos en Scratch
** Campiona dels Països Baixos en Persecució
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació
* 2005
** Campiona dels Països Baixos en Scratch
** Campiona dels Països Baixos en Persecució
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació
* 2006
** Campiona dels Països Baixos en Scratch
** Campiona dels Països Baixos en Puntuació

### Resultats a la Copa del Món

* 2004
** 1r a Sydney, en Scratch
* 2005-2006
** 1r a Manchester, en Scratch

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Halterofília als Jocs Olímpics d'Estiu del 2000

Als Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 celebrats a la ciutat de Sydney (Austràlia) es disputaren 14 proves d'halterofília, vuit en categoria masculina i set en categoria femenina. Aquesta fou la primera vegada en la història dels Jocs Olímpics que aquest esport s'obrí a la modalitat femenina.
Participeren un total de 246 halters, entre ells 161 homes i 85 dones, de 76 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 56 kg | Halil Mutlu | Wu Wenxiong | Zhang Xiangxiang |
| – 62 kg | Nikolai Peixalov | Leonidas Sambanis | Henadzi Aliasxuk |
| – 69 kg | Glbin Boevski | Gueorgui Màrkov | Siarhei Laurènau |
| – 77 kg | Zhan Xugang | Víktor Mitru | Arsèn Melikian |
| – 85 kg | Pirros Dimas | Marc Huster | Giorgui Assanidze |
| – 94 kg | Kakhi Kakhiaixvili | Szymon Kołecki | Aleksei Petrov |
| – 105 kg | Hossein Tavakoli | Alan Tsagàiev | Said Saif Asaad |
| + 105 kg | Hossein Rezazadeh | Ronny Weller | Andrei Txemerkin |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 48 kg | Tara Nott | Raema Rumbewas | Sri Indriyani |
| - 53 kg | Yang Xia | Li Feng-Ying | Winarni Slamet |
| - 58 kg | Soraya Jiménez | Ri Song Hui | Khassaraporn Suta |
| - 63 kg | Chen Xiaomin | Valentina Popova | Ioanna Khatzioannu |
| - 69 kg | Lin Weining | Erzsebet Peresztegine | Karnam Malleswari |
| - 75 kg | María Isabel Urrutia | Ruth Ogbeifo | Yi-Hang Kuo |
| + 75 kg | Ding Meiyuan | Agata Wrobel | Cheryl Haworth |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | R.P. de la Xina | 5 | 1 | 1 | 7 |
| 2 | Grècia | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 3 | Iran | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 4 | Bulgària | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 5 | Estats Units | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 | Colòmbia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Croàcia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Mèxic | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Turquia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 | Alemanya | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 10 | Polònia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 12 | Indonèsia | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 12 | Rússia | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 14 | Xina-Taipei | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 15 | Corea del Nord | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 15 | Hongria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 15 | Nigèria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | Belarús | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 19 | Armènia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Geòrgia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Índia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Qatar | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 | Tailàndia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Notes

* ↑ El búlgar Ivan Ivanov inicialment fou guardonat amb la medalla de plata però fou desposseït d'aquesta en donar positiu en un test antidopatge per furosemida. Arxivat 2011-06-29 a Wayback Machine.
* ↑ El búlgar Sevdalin Minchev inicialment fou guardonat amb la medalla de bronze però fou desposseït en donar postiu per furosemida.
* ↑ L'armeni Aixot Danielian fou guardonat amb la medalla de bronze però fou desqualificat en donar positiu per estanozol.
* ↑ La búlgara Izabela Dragneva inicialment fou la guanyadora de la competició però fou desqulificada en donar positiu per furosemida.
# Quark u

El quark u (amunt o dalt), en anglès quark up, representat internacionalment pel símbol u, és un dels sis aromes o classes de quarks. És un element fonamental de la matèria (la major part de la qual, és a dir, tota, excepte les partícules mediadores de les quatre interaccions fonamentals, està formada per quarks i leptons), que es caracteritza per tenir una càrrega elèctrica de +2/3 de la càrrega elemental, un isoespín feble (isoespín a la força nuclear feble) de +1/2 i una aroma de +1/2. La seva massa podria estar entre 1,5 MeV/c² i 4,0 MeV/c², tot i que no es coneix del cert. La seva antipartícula és l'antiquark u, que té el color complementari (o anticolor) al quark u.
El quark u, i el quark d, són els dos quarks de primera generació, més estables que els altres i que es van mantenir més d'un segon després del big-bang, tot i que sempre agrupats en hadrons, com per exemple protons o neutrons. Com els altres quarks, el quark u té càrrega de color: "vermella", "verda" o "blava"; i és sensible a la força nuclear forta portada per gluons. Un protó, per exemple, està format per dos quarks u i un d, mentre que un neutró ho és per un u i dos d. Les masses del protó i del neutró són semblants, cosa que fa que es comportin de manera essencialment igual davant de les forces nuclears fortes.
La seva existència va ser postulada per primera vegada, i de forma independent, per Murray Gell-Mann i George Zweig l'any 1964, en desenvolupar el model de quarks, amb aleshores només tres d'aquests. El 1967, hom els va captar per primera vegada en experiments portats a terme al Centre de l'Accelerador Linear de Stanford (en anglès, Stanford Linear Accelerator Center, SLAC), un laboratori de la Universitat Stanford.

## Referències

* ↑ K. Nakamura et al. (Particle Data Group). «PDGLive Particle Summary 'Quarks (u, d, s, c, b, t, b', t', Free)'». Particle Data Group, 2011. [Consulta: 8 agost 2011].
* ↑ Física nuclear I, de Jaume Jorba i Bisbal, ETSEIB, Edicions UPC, 2000. ISBN 9788483013731 (català)
* ↑ Sobre el premi Nobel de Física 1999, de Domènec Espriu, a Els premis Nobel de l'any 1999: Cicle de conferències, Institut d'Estudis Catalans, 2003. ISBN 9788472835221 (català)
# Cosmologia cíclica conforme

La cosmologia cíclica conforme (CCC) és un model cosmològic dins el marc de la relativitat general que fou proposat pel físic teòric sir Roger Penrose. En la CCC, l'univers passa per cicles infinits, amb la futura infinitat de tipus temps de cada iteració prèvia, identificada com la singularitat gravitatòria del big-bang de la iteració següent. Penrose descriu aquesta teoria en la seva obra del 2010, Cycles of Time: An Extraordinary New View of the Universe.
La geometria de l'univers té un paper clau en la teoria de Penrose.

## Base

La base de Penrose és la connexió d'una seqüència numerable d'espais-temps FLRW oberts, cadascun dels quals representa un big-bang seguit per una expansió futura infinita. Penrose s'adonà que la frontera conforme passada d'una còpia d'espaitemps FLRW es pot «unir» a la frontera conforme futura d'una altra si es produeix una transformació conforme adequada. En particular, es multiplica cada mètrica FLRW individual $g_{ab}$ pel quadrat d'un factor conforme $\Omega$ que s'acosta a zero a mesura que s'acosta a la infinitat de tipus temps, «aixafant» la frontera conforme futura i convertint-la en una hipersuperfície conformement regular (que és de tipus temps si l'univers té una constant cosmològica positiva, com es creu actualment). El resultat és una nova solució a les equacions d'Albert Einstein que, segons Penrose afecta, l'univers sencer i que es compon d'una seqüència de sectors que Penrose anomena eons.

## Referències

* ↑ Palmer, Jason. «Cosmos may show echoes of events before Big Bang» (en anglès). BBC News, 27-11-2010. [Consulta: 27 novembre 2010].
* ↑ Penrose, Roger. «Before the big bang: An outrageous new perspective and its implications for particle physics» (en anglès) p. 2759–2767. Edimburg: Proceedings of EPAC 2006, Juny 2006. Arxivat de l'original el 2013-06-06. [Consulta: 27 novembre 2010].
* ↑ Cartlidge, Edwin. «Penrose claims to have glimpsed universe before Big Bang». physicsworld.com, 19-11-2010. Arxivat de l'original el 2013-04-10. [Consulta: 30 agost 2011].
* ↑ Spearing Ortiz, A. I. «Cosmología cíclica conforme: antes del Big Bang». A: Ciclo de conferencias. Curso 2013-2014 (en castellà). vol. 37. Agrupació Astronòmica de Sabadell, octubre 2014, p. 73.
* ↑ Roger Penrose «Before the Big Bang: An Outrageous New Perspective and its Implications for Particle Physics» (en anglès). Proceedings of the EPAC 2006, Edinburgh, Scotland, 2006, pàg. 2759–2762. Arxivat de l'original el 2013-06-06 [Consulta: 30 agost 2011].