OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Julia Wong Kcomt

Julia Wong Kcomt (Chepén, 1965 - Lima, 2024) fou una poeta, narradora i gestora cultural peruana, filla de pare migrant xinés i mare tusan.

## Biografia

Va estudiar diversos anys Dret i Ciències polítiques en la Universitat de Lima. Durant aquell període va viatjar amb una beca de la American Field Service (AFS) a Oeschingen, al sud d'Alemanya. Va guanyar els jocs florals de la Universitat de Lima amb el conjunt de poemes “Confessions de la meva terra calenta”. Va cursar estudis de Literatura i Humanitats en la Pontifícia Universitat Catòlica del Perú. Va estudiar en la Facultat de Romanística en la Universitat de Stuttgart i després es va traslladar a a Tübingen i Friburg, on va aprofundir en el seu interès per la sinologia, la filosofia i la teologia. Va realitzar diversos cursos de religions comparades, especialment les coordenades que construeixen llaços entre el budisme i el cristianisme.
Va estudiar un semestre en la Universitat de Macau, assistint a diversos cursos de literatura anglesa. Es va mudar a Macau amb el seu pare i el va secundar en el projecte organitzatiu de la Fundació Wong Yeng Kuan, fundació que s'ha vingut encarregant de fomentar la lectura i la cultura a través de biblioteques públiques. En 2004 es va mudar a Buenos Aires, l'Argentina, on tingué producció amb editorials independents. A partir de 2006, va coorganitzar el Perú Ba, festival d'arts i expressions culturals peruanes en la capital argentina. Des del 2010 fins al 2020, va coorganitzar el Festival de Poesia en Chepén Chepén. Els seus textos han estat publicats en diferents mitjans virtuals, revistes de poesia i mitjans especialitzats.

## Referències

* ↑ El Comercio «Falleció la poeta peruana Julia Wong Kcomt». , 13-03-2024 [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ Dujour, Emilie. «StART a Conversation: Julia Wong Kcomt» (en anglès). www.samuseum.org, 09-04-2021. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ PERU21, NOTICIAS. «Julia Wong Kcomt: “Los mejores escritores no tienen ni razón ni edad” | Poesía | Poesía peruana | Julia Wong | CULTURA» (en castellà). Peru21, 22-09-2020. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ «Biografía Julia Wong Kcomt» (en anglès americà). Comando Plath. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ «XIII Edición del Festival de Poesía en Chepén Chepén Regresa a Presencialidad». UN Diario, 06-09-2022 [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «Festival de Poesía en Chepén Chepén celebra sus 10 años a lo grande - Libros a mí» (en castellà), 29-08-2019. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ «Del 5 al 8 de setiembre se realizará Festival de Poesía en Chepén - Lee por Gusto» (en castellà), 26-08-2018. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ Wong, Julia. «13º Festival Internacional de Poesía en Chepén Chepén, versión 2022» (en castellà). Las Críticas, 26-08-2022. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ Foundation, Poetry. «Julia Wong Kcomt» (en anglès). Poetry Foundation, 26-08-2023. [Consulta: 27 agost 2023].
# Karl Vanlouwe

Karl Vanlouwe (Nieuwpoort, 22 d'octubre de 1970), és un advocat i polític belga afiliat al partit flamenc Nieuw-Vlaamse Alliantie, qui va ser escollit membre del Senat de Bèlgica el 2010. D'ençà del 2015 Vanlouwe és membre del grup polític European Alliance dins del Comitè de les Regions d'Europa. També té veu a l'assemblea parlamentària de l'OTAN. Nascut a Nieuwpoort, Karl va viure la seva joventut a Koksijde. Va estudiar dret a Antwerp i Brussel·les i el 1994 va començar la seva carrera professional com a advocat especialitzant-se en legislació de propietat i lloguer. Deu anys més tard va decidir seguir la carrera política amb el partit Nieuw-Vlaamse Alliantie, com a conseller del ministre Geert Bourgeois al Parlament Flamenc.

## Referències

* ↑ «Karl Vanlouwe» (en flamenc). https://www.n-va.be,+21-01-2014.+[Consulta: 22 novembre 2019].
* ↑ «Karl Vanlouwe» (en flamenc). https://www.karlvanlouwe.be/,+22-11-2019.+[Consulta: 22 novembre 2019].
* ↑ «President» (en anglès). https://web.cor.europa.eu,+22-11-2019.+[Consulta: 22 novembre 2019].
# Juan Martín Prada

Juan Martín Prada (Madrid, 1971) és un professor universitari espanyol, catedràtic de la Universitat de Cadis.
Es va llicenciar i doctorar en filosofia a la Universitat Complutense de Madrid el 1998. Ha estat director de màster de la Universitat Europea de Madrid i professor de la Universitat de Valladolid, i ha col·laborat amb diverses universitats, com la Universitat de Girona, la Universitat de Compostel·la o la Universitat de Sevilla, entre d'altres. A la Universitat de Cadis dirigeix el grup de recerca «Teories estètiques contemporànies». Com a autor, ha publicat diversos textos sobre estètica i teoria de l'art, tant a revistes acadèmiques com de divulgació.

## Publicacions destacades

* La apropiación posmoderna. Arte, práctica apropiacionista y Teoría de la posmodernidad (2001)
* Las nuevas condiciones del arte contemporáneo (2003)
* Otro tiempo para el arte. Cuestiones y comentarios sobre el arte actual (2012).
* Prácticas artísticas e Internet en la época de las redes sociales (Akal, 2012)
* El ver y las imágenes en el tiempo de Internet (Akal, 2018).
* Teoría del arte y cultura digital. (Akal, 2023)

## Referències

* ↑ «Diálogo con Juan Martín Prada: La creación artística visual frente a los retos de la inteligencia artificial». Umática: revista sobre creación y análisis de la imagen, 6, 2023, pàg. 191–200. ISSN: 2659-8574 [Consulta: 26 agost 2024].
* ↑ Akal, Ediciones. «Entrevista con Juan Martín Prada: El ver y las imágenes en el tiempo de Internet.» (en castellà), 07-11-2018. [Consulta: 26 agost 2024].
* ↑ «Siglo 21: Entrevista con Juan Martín Prada | RTVE Play» (en castellà), 09-02-2016. [Consulta: 26 agost 2024].
* ↑ Burbano, Andrés «Teoría del artey cultura digital». hart., 2024.
# Camp del carrer Muntaner

El camp del carrer Muntaner, popularment conegut com el Camp de les Faves, fou un camp de futbol del districte de l'Eixample de Barcelona. El març de 1909 va convertir-se en velòdrom, conegut com a Velòdrom Parc d'Sports, Tenia unes dimensions de 105 x 65 metres i una capacitat per a 8.000 espectadors.
Fou un dels primers camps per la pràctica del futbol de la ciutat de Barcelona. Era situat entre els carrers Muntaner, Indústria (actual Paris), Casanova i Coello (actual Londres), al costat de l'Hospital Clínic i la facultat de Medicina. El primer club que hi jugà fou l'Hispània AC, entre els anys 1902 i 1903, any de la desaparició del club. El 1905 fou llogat pel FC Barcelona, que hi va jugar fins al 1909, any quan es va mudar al veí camp del carrer Indústria. L'estrenà en un partit davant el Català FC (2-3).
A començaments de 1909 el camp va ser convertit en velòdrom per iniciativa del ciclista belga Victor Touron. Les obres es van iniciar el 18 de gener i el 28 de març de 1909 fou inaugurat amb el nom de Velòdrom Parc d'Sports. La presència d'espectadors i les recaptacions foren escasses, fet que provocaren la venda del negoci a començaments de 1910. El velòdrom fou reobert pel ciclista italià retirat Francesco Alberici el 30 de gener de 1910. El 23 de maig de 1910 s'hi jugà el primer partit d'hoquei sobre herba a Espanya.
L'any següent, la pista fou enderrocada, reconvertit en camp de futbol, essent llogat pel RCD Espanyol. El 26 de febrer de 1911 fou inaugurat amb un partit davant l'Español FC de Madrid, al que derroten per 2 a 0. L'Espanyol hi romangué fins que es traslladà a l'Estadi de Sarrià el 1923.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «camp del carrer de Muntaner». Enciclopèdia de l’esport català. Enciclopèdia.cat.
* ↑ «Velòdrom del Parc d'Esports». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Robert J. Van de Graaff

Robert Van de Graaff (Alabama, 20 de desembre de 1901 - 16 de gener de 1967) va ser un físic nord-americà. Format a la Universitat d'Alabama, va estudiar durant alguns anys a la Universitat de la Sorbona de París, així com a la universitat d'Oxford, en la qual es va doctorar l'any 1928. Al seu retorn als Estats Units va treballar primer a Princeton i, a partir de 1931, va passar a formar part de la plantilla de l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT).
Entre els seus desenvolupaments més notables destaca el generador elèctric d'alt voltatge que porta el seu nom, construït l'any 1931. Es tracta d'un dispositiu en el qual les partícules elementals se sotmeten a un intens camp elèctric a fi d'accelerar-les. La generació del camp necessari per a això s'aconsegueix mitjançant l'acumulació de càrrega elèctrica sobre un elèctrode aïllat transportada gràcies a una corretja aïllant.

## Vegeu també

* Generador de Van de Graaff

## Referències

* ↑ «Van de Graaff History». Jemison-Van de Graaff Mansion (official website). Arxivat de l'original el 6 febrer 2009. [Consulta: 10 juliol 2010].
* ↑ «12 febrer 1935: Patent granted for Van de Graaff generator». APS News, 2-2011.
# Helle Helle

Helle Helle (Nakskov, Lolland, Dinamarca, 14 de desembre de 1965), nascuda com a Helle Olsen, però posteriorment anomenada Helle Krogh Hansen, és una escriptora de contes i novel·lista danesa.

## Trajectòria

Va cursar estudis al Maribo Gymnasium, i literatura a la Universitat de Copenhaguen de 1985 a 1987. Posteriorment, es va graduar a Forfatterskolen de Copenhaguen, (Acadèmia Danesa d'Escriptura Creativa). És autora de diverses novel·les, així com de dues col·leccions de narrativa curta. Helle, és una de les escriptores més originals d'Escandinàvia, amb una carrera que abasta tres dècades, des del seu debut amb Example of Life (1993). Abans, Helle Helle havia publicat contes breus a diaris, publicacions periòdiques i antologies. Basant les seves històries en episodis de la vida de la gent normal, va guanyar fama el 2005 amb la seva novel·la Rødby-Puttgarden. A més de Rødby-Puttgarden (2005), Helle també ha publicat les col·leccions de contes Rester (1996) i Biler og dyr (2000), un llibre infantil Min mor sidder fast på en pind (2003) i les novel·les Hus og hjem (1999), Forestillingen om et ukompliceret liv med. en mand (2002), Ned til hundene (2008), Dette burde skrives i nutid (2011) i Hvis det er (2014). Ha estat considerada com una de les autores més destacades de la literatura danesa contemporània. I des que la seva novel·la This Should be Written in the Present Tense es va publicar en anglès el 2014, també ha estat aclamada pels crítics nord-americans i britànics. Els seus llibres han estat traduïts a 22 idiomes. Una de les seves darreres novel·les, Hafni Says, publicada el 2023, va rebre crítiques força entusiastes.

## Reconeixements

L'any 2003 va rebre el Premi Beatrice. El 2005 va rebre el Premi de la Crítica per la novel·la Rødby-Puttgarden. El 2009, va rebre el premi PO Enquist per la novel·la Ned til hundene. El 2012, va rebre el Llorer d'Or dels Llibreters per la novel·la Dette should be write in the present. El 2016, va rebre el Gran Premi de l'Acadèmia Danesa. El 2019 va rebre la medalla Holberg. El 2022, va rebre el Premi Literari de Montana per Bob.

## Referències

* 1 2 3 «Helle Helle». Winje Agency [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ «Helle Helle,1965 - Denmark». The History of Nordic Women's Literature. [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ Baulenas, Lluís-A. «Vides de transbordador: 'Rødby-Puttgarden', una petita gran història. Nits Blanques publica la traducció de Maria Rossich de Helle Helle, una de les autores daneses més destacades del present, fins ara inèdita en català». Diari ARA, 26-05-2021 [Consulta: 6 abril 2024].
# Josep Malats i Marbà

Josep Malats i Marbà (Viladrau, 10 d'abril de 1941 – Llançà, 16 d'abril de 2018) fou un artista i pintor català.
Estudià batxillerat al Col·legi dels Germans de la Salle de Figueres i realitzà els seus estudi de Belles Arts a l'Escola de Sant Jordi de Barcelona.
Del 1985 al 2007 realitza exposicions individuals i col·lectives a Barcelona, València, Madrid, París, Frankfurt, Carcassona, Girona, Figueres, Malgrat de Mar, Eivissa, Granollers, Manresa, La Roca, Roses, Llançà, Pals, Port de la Selva, Agen, Ceret i Viladrau, el seu poble natal. El 2007, inaugura el mural Mediterrània, en el carrer Comte Jofre de Llançà. Des de 1991 fins al 2017, tots els estius fa una exposició individual a l'Hotel Gri-Mar de Llançà.
Des de 2011 fins a 2017 participa a la Ruta de l'Art de Castelló d'Empúries. Des de 2010 fins 2016 participa a la Mostra d'Art Contemporani TramuntanArt de Port de la Selva. L'any 2018 la seva vídua organitza l'última exposició, pòstuma, de Josep Malats a l'Hotel Gri-Mar. El 2019 es restaura el mural Mediterrània.

## El personatge

L'obra de Malats ha esdevingut inseparable del seu personatge, de la seva manera d'entendre i viure la vida, amb una constant reflexió del fet pictòric.
«La pintura és com una malaltia; la llum, com una obsessió; els colors, com la febre; el gest de pintar, la curació»
«Ni Picasso ni Dalí, És Malats qui pinta aquí»

## Referències

* 1 2 «Mor el pintor enamorat de Llançà, Josep Malats». Empordà, 17-04-2018. [Consulta: 11 abril 2024].
* ↑ Chacón Belarra, Carles. Projecte de ruta, patrimoni cultural i natural del municipi de Llançà: "Llançà. Un Passeig pel temps descobrint el Patrimoni (tesi). Girona: Universitat de Girona, 2008, p. 38-39 [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ Butlleti Municipal, Llançà «El Butlletí pag.46». Butlletí Municipal, 3-2007.
* ↑ «Malats, colors de Llançà» (en catalan), 11-04-2024. [Consulta: 11 abril 2024].
* ↑ «Llançà Exposició pòstuma de Malats», 15-07-2018. [Consulta: 11 abril 2024].
* ↑ «Llançà exhibeix de nou el mural «Mediterrànea» de Josep Malats». Empordà, 23-08-2019.
* ↑ Sala Reig, Blanca Les pintures de Josep Malats s'exposen al restaurant Antaviana de Figueres. Hora Nova, 08-02-1994.

## Enllaços externs

* Josep Malats - Lloc web
# Batalla de Cal·linícon

La batalla de Cal·linícon tingué lloc el 19 d'abril del 531. S'hi enfrontaren els exèrcits de l'Imperi Romà d'Orient comandats per Belisari i forces de cavalleria sassànides dirigides per Azaretes. Després de la seva desfeta a la batalla de Dara, els sassànides envaïren Síria en un intent d'invertir el curs de la guerra, però la ràpida resposta de Belisari frustrà el seu objectiu. Les tropes romanes maniobraren per empènyer els perses cap a la frontera de Síria i seguidament forçaren una batalla que acabà amb una victòria pírrica per als sassànides.

## Referències

* ↑ Crone, Patricia «Quraysh and the Roman army: Making sense of the Meccan leather trade» (en anglès). Bulletin of the School of Oriental and African Studies, 70, 01, 2007, pàg. 63. DOI: 10.1017/S0041977X0700002X. ISSN: 0041-977X.
* ↑ Greatrex, Geoffrey; Lieu, Samuel N. C.. The Roman Eastern Frontier and the Persian Wars Ad 363-628 (en anglès). Part 2. Routledge, 2002, p. 92.
# Pachypodium

Pachypodium és un gènere de plantes amb flors amb espècies pertanyent a la família de les apocinàcies. Són natius de l'Àfrica, Namíbia i Angola.
És un petit arbre que aconsegueix els 6 metres d'altura amb el cos bombat. Les flors apareixen a la primavera quan l'arbre està sense fulles. Les flors són blanques i agrupades en umbel·les axil·lars. També són molt benvolguts com a planta ornamental.

## Taxonomia

* Pachypodium ambongense
* Pachypodium baronii
* Pachypodium bicolor
* Pachypodium bispinosum
* Pachypodium brevicaule
* Pachypodium cactipes
* Pachypodium decaryi
* Pachypodium densiflorum
* Pachypodium eburneum
* Pachypodium geayi
* Pachypodium gracilius
* Pachypodium horombense
* Pachypodium inopinatum
* Pachypodium lamerei
* Pachypodium lealii
* Pachypodium makayense
* Pachypodium meridionale
* Pachypodium menabeum
* Pachypodium namaquanum
* Pachypodium rosulatum
* Pachypodium rutenbergianum
* Pachypodium saundersii
* Pachypodium sofiense
* Pachypodium succulentum
* Pachypodium windsorii
# Landolphia

Landolphia és un gènere de plantes amb flors amb moltes espècies de lianes que pertany a la família de les apocinàcies. Són nadiues de l'Amèrica del Sud, Àfrica i Madagascar.

## Espècies seleccionades

* Landolphia comorensis
* Landolphia hendelottii
* Landolphia kirkii
* Landolphia mannii
* Landolphia owariensis
* Landolphia parviflora

## Sinònims

* Alstonia Scop., Intr. Hist. Nat.: 198 (1777), nom. rej.
* Vahea Lam., Tabl. Encycl. 2: 292 (1792), nom. rej.
* Carpodinus R.Br. ex G.Don, Gen. Hist. 4: 101 (1837).
* Faterna Noronha ex A.DC. in A.P.de Candolle, Prodr. 8: 327 (1844).
* Willughbeia Klotzsch in W.C.H.Peters, Naturw. Reise Mossambique 6: 281 (1861), nom. illeg.
* Aphanostylis Pierre, Bull. Mens. Soc. Linn. Paris, n.s., 1: 89 (1898).
* Djeratonia Pierre, Bull. Mens. Soc. Linn. Paris, n.s., 1: 37 (1898).
* Jasminochyla (Stapf) Pichon, Bull. Mus. Natl. Hist. Nat., II, 20: 551 (1949).
* Anthoclitandra (Pierre) Pichon, Mém. Inst. Franç. Afrique Noire 35: 230 (1953).

## Referències

* ↑ «Landolphia». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 14 novembre 2009].
# Tossal de Sant Donat

El Tossal de Sant Donat és una muntanya de 645 metres que es troba al municipi de Torà, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Claret

La Serra de Claret és una serra situada als municipis de Torà i de Pinós, al (Solsonès), amb una elevació màxima de 747,4 metres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tessa Calders i Artís

Tessa Calders i Artís (Ciutat de Mèxic, 27 de desembre de 1950) és llicenciada en arqueologia, doctora en filologia i experta en cultura hebrea. Filla de Pere Calders i Rossinyol i neboda d'Avel·lí Artís-Gener. Va ser professora i cap de departament de Llengües semítiques de la Universitat de Barcelona.
És fundadora i presidenta de l'Institut d'Estudis Món Juïc.

## Obra publicada

* 2002: El Príncep i el Monjo. ISBN 8486329213
* 2023: La judeïtat oculta d'Arendt. ISBN 2958484963

## Referències

* ↑ «El català a la Universitat | Tessa Calders i Artís» (en catalan), 06-09-2021.
* ↑ Serch, Laia «La llibreria de Tessa Calders». La llibreria de Tessa Calders, 21-12-2022.
* ↑ «Barcelona redescubre su historia más oculta en el Call» (en castellà), 29-10-2011.
# Jordi Goula

Jordi Goula i Surinyac (Barcelona, 1946) és un periodista català. Llicenciat en filosofia i econòmiques per la Universitat de Barcelona, va començar la seva carrera com a analista a la Banca Mas Sardà. Va compaginar la seva tasca com a economista amb la d'analista als mitjans, col·laborant inicialment amb el Diari de Barcelona i el diari Avui, on feia col·laboracions setmanals. Després de 12 anys als sector privat, la Banca Mas Sardà va tancar i li van oferir portar la secció d'economia de la Vanguardia, on hi va treballar durant més de 25 anys, des d'on analitzava la realitat econòmica del país. El 2019 va començar a col·laborar amb Vilaweb.

## Referències

* ↑ «Banca Mas Sardà (1960-1982) | enciclopedia.cat». [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Un ejemplo de profesionalidad. Jordi Goula. Periodista de La Vanguardia. JUNIO 2010». [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Jordi Goula: "El govern espanyol ha actuat amb molt de retard i equivocadament"». [Consulta: 31 juliol 2024].
# Judit Guàrdia i Torrents

Judit Guàrdia i Torrents (Igualada, segle XX) és una llicenciada en filologia clàssica (Universitat de Barcelona) i diputada al Parlament de Catalunya (13a legislatura) per Junts per Catalunya.
Docent de professió, ha estat membre de la Secció d’Estudis Clàssics Prometeu Encadenat del Centre d’Estudis Comarcals d’Igualada (CECI).

## Referències

* ↑ Redacció. «La igualadina Judit Guàrdia, nova diputada al Parlament» (en espanyol europeu), 13-06-2022. [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ Catalunya, Parlament de. «Fitxa del diputat/ada». [Consulta: 23 març 2024].
# Pou dels Horts de Sant Serni

El Pou dels Horts és un pou del nucli de Sant Serni, del municipi de Torà, a la comarca del Solsonès, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pou d'època emmarcada entre els segles XVIII - XIX. S'hi accedeix baixant 16 graons. El pou pròpiament dit té forma de cacau de molí hidràulic i es troba obrat, de la mateixa manera que en el cas del cacau d'un molí, a base de carreus força grans, ben tallats i picats, i disposats a filades. És, també, de planta circular amb obertura per un sector i té l'amplada idèntica a la de les escales que hi moren.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 120. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* ↑ «Pou dels Horts de Sant Serni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 març 2017].
# Sarcòfags medievals de Claret

Els Sarcòfags medievals de Claret són unes tombes al nucli de Claret, del municipi de Torà (Solsonès), incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de tres sarcòfags o osseres medievals, localitzats en l'antic fossar de Claret, davant mateix de la capçalera de Santa Maria. Els tres sarcòfags de pedra del país (sauló), consten de vas i tapa i mostren diferents nivells escultòrics. Segons Antoni Bach, aquests sarcòfags podien haver pertangut als senyors feudals de Claret.
La primera ossera, la més petita de les tres, presenta una decoració a base de motius florals, inscrits en cercles. A l'exterior hi ha una orla que recorre els quatre costats, formada per tres línies de punts, en la cara principal, i una sola, en les laterals. La tapadora té forma de prisma irregular i presenta una decoració a base de creus en relleu i flors de vuit pètals. Aquesta ossera és l'única que s'inscriu dins la tipologia pròpia del romànic, és a dir, abans de 1300.
La segona ossera, la més espectacular quant a dimensions, presenta en les cares principals, una decoració a base de tres escuts en relleu, de tipus triangular curvilini, amb el camper buit. La tapa, en forma de prisma triangular, també presenta els mateixos escuts. La seva factura, podria correspondre a una obra dels segles XIV o XV.
La tercera ossera presenta una decoració a base de creus llatines incises. La tapadora té la particularitat de ser plana i no mostra cap mena de decoració. Tot i que per alguns elements, ens podria remetre a un origen romànic, resulta difícil determinar l'època en què va ser esculpida.
Originàriament les osseres estaven situades entre les pedres del mur de ponent del fossar. No obstant això, unes obres actuals han modificat l'aparença del fossar i canviat l'emplaçament de les osseres. Les obres han consistit en moure uns centímetres la paret perimetral de ponent, ampliant el carrer d'accés al poble; la incorporació d'unes escales, per superar el desnivell elevat, que suposava el fossar i l'arranjament del terra amb lloses planes i grava. Al centre hi ha situats els tres sarcòfags, sobre uns podis, coberts amb una estructura de fusta i teula catalana a doble vessant, per tal de donar-los una mínima salvaguarda de les inclemències del temps i una millor visibilitat al conjunt.
La memòria popular parla d'una quarta ossera que va ser venuda a mitjan segle XX i actualment no se sap on es troba.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 238. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sarcòfags medievals de Claret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 març 2017].