OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sirimeghavanna

Sirimeghavanna (Kitsiri Maiwan) fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 304 al 332, succeint al seu pare Mahasena. Va regnar 28 anys.
Va reconstruir edificis (pirivenes, vihares, etc..) dels que havia destruït el seu pare a l'inici del regnat i no havia tingut temps de restaurar. Va completar la restauració del Palau de Bronze i va acabar la dagoba Jetavanaramaya. Fou admirador de Mahinda, el introductor del budisme i li va dedicar un festival i en ocasió d'aquest foren alliberats tots els presoners.
La Dent Sagrada que feia uns 800 anys que es conservava a Danthapura, probablement Jagarnath al Regne de Kalinga (Orissa) fou portada a l'illa. El rei de Kalinga, Guvasenam Raja, la posseïa; s'anomenava Daladasamy i era adorada al país; el rei de Sawat Nuwara va declarar la guerra al rei de Kalinga per capturar la dent sagrada i el rei atacat va demanar a la seva germana Ranevalenam Kumari i el seu marit Dantanam Kumara de disfressar-se de pelegrins i en cas de derrota en la guerra portar la dent al rei de Sri Lanka, que era molt amic del rei de Kalinga; en cas de derrota el rei va convenir en que hissaria una bandera vermella que seria el senyal per la seva germana i cunyat per agafar la dent i marxar; efectivament Guvasenam Raja fou derrotat i le seva germana i el seu marit van complir el que se'ls havia demanat; la dent va viatjar amagada als cabells de Ranevalenam Kumari fins a Tuticorin on van embarcar cap a Ceilan on la van entregar al rei Sirimeghawanna, el qual va allotjar a la princesa i el seu marit a Kerigama, al korale (districte) de Beligal i els va concedir diversos favors. La dent fou depositada pel rei en un casc de pedra i allotjat a un edifici anomenat Dharamachakka, construït per Devanampiya Tissa als jardins reials; en endavant l'edifici va rebre el nom de Dathadhatu-ghara; tant satisfet va quedar el rei de rebre la relíquia que va gastar 900.000 massa en un festival en el seu honor i va ordenar que cada any fos portada al temple d'Abhayagiri on s'havia de fer un festival similar
Sirimeghavanna va construir 18 vihares i diversos tancs d'aigua en llocs més afectats per la manca d'aigua en l'estació seca.
A la seva mort el va succeir el seu germà Jettha Tissa II.

## Notes

* ↑ fou rescatada de la pira funerària a Kusinara el 543 aC
* ↑ el rei Mahasena havia enviat una ambaixada al rei amb regals molt valuosos de perles, diamants i pedres precioses, intentant obtenir la relíquia

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Eliseu Melis Díaz

Eliseu Melis Díaz (? - Barcelona, 12 de juliol de 1947) fou un dirigent anarcosindicalista català, assassinat per ser considerat un confident de la policia.

## Biografia

Entre el 1931 i el 1935 havia estat membre de la Junta del Sindicat Fabril i Tèxtil de la CNT, alhora que col·laborava a Solidaridad Obrera i era adherit a la FAI. El juliol de 1935 fou detingut amb Antoni Seba Amorós com a membres del grup Cultura de la FAI.
Durant la guerra civil espanyola participà en algunes de les accions dels grups d'acció de la FAI. Pel febrer de 1939 intentà fugir a França, però tornà a Barcelona, on fou detingut i interrogat juntament amb Antoni Seba Amorós pel comissari de la Brigada Político-Social Eduardo Quintela Bóveda, qui els convencé perquè actuessin com a confidents. La primavera del 1939 marxà a França i exposà el seu cas a la direcció de la CNT a l'exili i s'oferí com a agent doble, però no li oferiren cap solució i l'agost de 1940 retornà a Barcelona amb un grup de membres de la xarxa d'evasió creada per Francisco Ponzán Vidal.
Durant l'agost de 1941 van caure nombrosos militants de la CNT, cosa que despertà les sospites dels seus companys, però aconseguí sortir-se'n. La primavera de 1942 participà en el Ple de Tolosa de Llenguadoc i hi fou nomenat secretari del Comitè Regional de Catalunya de la CNT, cosa que permetria a la policia franquista practicar detencions de militants de manera selectiva i periòdica. Això, però, va despertar les sospites de la direcció, raó per la qual el 1943 fou marginat dels nous comitès regionals formats. Arran de les detencions dels secretaris generals de la CNT Manuel Amil Barciá (1944), Sigfrido Catalá Tineo (1945) César Broto Villegas (1945), Lorenzo Iñigo Granizo (1946) i Enric Marco Nadal amb tot el XIV Comitè Nacional (maig de 1947) la seva traïció es va fer evident, raó per la qual decidiren assassinar-lo (Plan H).
El juliol de 1947 un escamot del Moviment Llibertari de Resistència, format per José Pareja Pérez i Antoni Gil Oliver, sortí de Prats de Molló cap a Barcelona, on se li uniren Ramon González Sanmartí El nano de Granollers, José Villegas Izquierdo i Pere Adrover Font El Iaio. El dia 12 de juliol de 1947 el tirotejaren a la plaça del Bonsuccés, però aconseguí fugir ferit fins a la Casa de la Caritat, on fou rematat. Aconseguí ferir José Pareja, qui va morir quatre hores després a l'Hospital de Sant Pau de Barcelona.

## Referències

* ↑ José Ignacio Álvarez-Fernández Memoria y trauma en los testimonios de la represión franquista p. 141
* ↑ Antonio Téllez Sabeté: Guerrilla Extraordinary p. 70

## Enllaços externs

* Eliseu Melis a losdelasierra.info
* Assassinat d'Eliseu Melis a estelnegre.org
# Tage Fahlborg

Tage Fahlborg (Estocolm, 24 d'abril de 1912 - Estocolm, 8 de gener de 2005) fou un piragüista suec que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín on, fent parella amb Helge Larsson, guanyà la medalla de bronze en la competició del K-2, 10.000 metres del programa de piragüisme.

## Referències

* ↑ «Tage Fahlborg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 11 maig 2019].
# Akira Kōno

Akira Kōno (japonès: 河野昭) (prefectura d'Ehime, 11 de setembre de 1929 - 25 de desembre de 1995) va ser un gimnasta artístic japonès que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà vuit proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de plata en el concurs complet per equips, mentre en les altres proves finalitzà en posicions més endarrerides.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata en el concurs complet per equips al Campionat del Món de gimnàstica artística de 1954 i 1958, així com tres campionats nacionals en salt sobre cavall.

## Referències

* ↑ Akira Kōno a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Olympedia – Akira Kono». [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ «Weltmeisterschaften (Damen-Teil1)». [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ «河野 昭 / こうの あき ら （１９２９～１９９５）» (en japonès).
# Teuvo Laukkanen

Teuvo Laukkanen (Pielavesi, 16 de juliol de 1919 - Pielavesi, 14 de maig de 2011) fou un esquiador de fons finlandès que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sankt Moritz, on disputà dues proves del programa d'esquí de fons. Fent equip amb Lauri Silvennoinen, Sauli Rytky i August Kiuru guanyà la medalla de plata en la prova del 4x10 quilòmetres, mentre en la prova dels 18 quilòmetres fou vuitè. En el seu palmarès també destaquen dos campionats nacionals, ambdós el 1945.

## Referències

* 1 2 «Teuvo Laukkanen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 5 gener 2020].
# Lee In-Jong

Lee In-Jong (2 d'agost de 1982) és una esportista sud-coreana que va competir en taekwondo, guanyadora de tres medalles de plata al Campionat Mundial de Taekwondo entre els anys 2007 i 2013.
Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, on va finalitzar cinquena en la categoria de +67 kg.

## Palmarès internacional

Campionat del món :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2007 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 2 | –72 kg |
| 2009 | Copenhaguen ( Dinamarca) | 2 | –73 kg |
| 2013 | Puebla ( Mèxic) | 2 | –73 kg |

## Referències

* ↑ Llegeix In-Jong en Taekwondo Data (en anglès).
* ↑ Llegeix In-Jong Arxivat 2012-12-16 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).
# Sirwah Khawlan

Sirwah Khawlan és un jaciment arqueològic del Iemen a 90 km a l'est de Sanaa i 35 km a l'oest de Marib. És un antic establiment sabeu. Hi viu una tribu del grup del Khawlan al-Tiyal. Es troba prop de la muntanya Marthad de 2.140 metres. Fou descobert el 15 de juliol de 1843 pel francès Th. Joseph Arnaud; el juliol de 1870 hi van estar Joseph Halévy (1827-1917) un jueu que treballava per una acadèmia d'art de París, i Hayyim Habshush, un jueu de Sanaa.
Halévy descriu l'antic temple. El 1990 s'hi van iniciar excavacions per un equip alemany que va posar en relleu que tot i ser un lloc relativament petit era un dels centres del regne sabeu; el monument principal és el gran temple de forma semi oval i rodejat d'un mur, tenia a la rodalia propileus que no s'han conservat; va ser construir pel makarrib sabeu Yadail Dharib fill de Sumhuali. També desraca el Dar Bilkis, probablement el palau del senyor dels Banu Dhu-Habab (senyors -kayls, senyors dels grans oasis - hereditaris del lloc com a caps de la tribu anomenada Sirwah), ja que un decret del rei sabeu Nashakarib Yuhamin Yuharhib (segle iii) a favor d'aquest clan, està gravat damunt la porta. La ciutat fou centre del territori de la tribu Sirwah (esmentada per primer cop vers el segle IV o III aC), tribu que es va eixamplar amb el temps i vers el segle iii va passar a ser la tribu de Sirwah, de Khawlan Khadilum (khadilum = fèrtil) i d'Haynan; amb els geògrafs musulmans s'esmenta la població de Khawlan al-Aliya (moderna Khawlan al-Tiyal, antiga Khawlan Khadilum). Els sirwah van desaparèixer abans del segle VI suplantats pels himiarites.

## Nota

* ↑ hi havia dos menes de caps de l'aristocràcia: els kayls (plural akyal), senyors de les tribus de muntanya, i els dhu (plural adhwa)

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 703 i 704
# Cristianisme proto-ortodox

El cristianisme proto-ortodox és un terme encunyat pel teòleg Bart Ehrman. Ehrman el descriu com una de les moltes sectes que van seguir els ensenyaments de Jesús, quan encara no havia arribat a ser la forma dominant del cristianisme modern que es practica en l'actualitat. El sobrenom de cristians proto-ortodoxos reconeix que es va desenvolupar una secta determinada, la qual va incorporar idees dels judeocristians adopcionista, els marcionites i els gnòstics. També es reconeix a aquest com un grup que:
    «Va sufocar els seus opositors, va proclamar que els seus punts de vista havien estat sempre la posició majoritària i que els seus rivals van ser i sempre havien estat, "heretges", que voluntàriament van escollir rebutjar la "veritable fe"».

## Referències

* ↑ Bart D. EhrmanThe New Testament: A Historical Introduction, p. 7.
# Elm de Negau

Els elms de Negau són 28 elms de bronze, dels quals se'n conserven 23, que foren trobats el 1811 en un jaciment a Zenjak, prop de Negau, actualment Negova, Eslovènia. Els elms tenen la forma típica etrusca vetulonica, algunes vegades descrita com tipus Negau . Estan datats al voltant del 400 aC encara que van ser sepultats després de la invasió romana de la zona (50 aC).
Cascos com els de Negau eren usats pels sacerdots en l'època del dipòsit d'aquests cascos en Zenjak, el que fa pensar que van ser enterrats per raons cerimonials. La vila de Zenjak i el seu jaciment van ser de gran interès per als arqueòlegs de l'època nazi pel que va ser breument reanomenada com a Harigast durant la Segona Guerra Mundial. El jaciment no ha estat excavat de forma científica.

## Inscripcions
### Negau B

A l'elm de Negau B hi ha una inscripció en alfabet etrusc. La inscripció no sembla tan antiga com el casc i podria datar-se al voltant del segle ii. Invertint el sentit de les lletres, ja que en l'original estan de dreta a esquerra, la inscripció diu:
       Que es transcriu com: harikastiteiva ip
S'han fet moltes interpretacions de la inscripció en el passat però la més recent estableix que es llegiria «Harigast el sacerdot» (de * teiwaz "déu"), com l'altre casc inscrit en el mateix lloc que fa uns quants noms (principalment celtes) seguits de títols religiosos.
En qualsevol cas, la lectura del nom germànic Harigast és pràcticament universalment acceptat. Per això en el passat es va pensar que la inscripció seria una forma arcaica d'alfabet rúnic, però actualment es considera que la inscripció és etrusca i que és anterior a l'aparició de l'alfabet rúnic. La paraula Harigast constitueix potser la primera variació cap al futur idioma germànic registrada.
Gustav Must interpretar la inscripció de la forma Hariχas Titeiva , com un nom personal rètic, amb la prima part Hariχas d'arrel indoeuropea (més venètica que germànica) i la segona Titeiva purament etrusca.

### Negau A

Les quatre inscripcions d'elm de Negau A s'interpreten com: «Dubni banuabi» (de Dubna el mata-porcs), «sirago turbines » (sacerdot astral de la tropa), « Iars'e esvii » (Iarsus el diví) i «Kerup» probablement l'abreviació d'un nom celta com Cerubogios .

## Vegeu també

* Fíbula de Meldorf

## Referències

* 1 2 TL Markey, Journal of Indo-European Studies 2001.
* ↑ Gustav Must, The Problem of the Inscription on Helmet B of Negau , Harvard Studies in Classical Philology (1957)

## Enllaços externs

* El elm al museu història de l'art de Vienna.
* Imatge de la inscripció.
# Takako Iida

Takako Iida (japonès: 飯田高子) (Yatomi, 3 de febrer de 1946) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, guanyà la medalla d'or en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de voleibol de 1974 i una de plata al de 1970 i a la Copa del Món de voleibol de 1973.

## Referències

* ↑ «Takako Iida Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 27 juliol 2019].
# Alan Barrett

Alan Barrett (La Valletta, 14 de novembre de 1912 - Northwich, 8 d'abril de 1961) fou un remer britànic que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Thomas Bristow, Peter Jackson i John Sturrock.

## Referències

* ↑ «Alan Barrett Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 29 juliol 2019].
# Thea Einöder

Thea Einöder (Ratisbona, 8 de juny de 1951) és una remadora alemanya, ja retirada, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real on, formant parella amb Edith Eckbauer, guanyà la medalla de bronze en la prova del dos sense timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de rem de 1975.

## Referències

* ↑ Thea Einöder a Sports Reference (arxivat)
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA
# Ki Bo-Bae

Ki Bo-Bae (en hangul: 기보배) (Anyang, Corea del Sud 1988) és una tiradora amb arc sud-coreana, tres vegades campiona olímpica.

## Vida personal

Va néixer el 20 d'abril a la ciutat d'Anyang, població situada la província de Gyeonggi-do (Corea del Sud).

## Carrera esportiva

Va participar, als 24 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova individual així com per equips.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2016 realitzats a Rio de Janeiro (Brasil) va aconseguir revalidar el títol en equips, si bé guanyà la medalla de bronze en la categoria individual femenina.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat set medalles en el Campionat del Món de tir amb arc, cinc d'elles d'or; dues medalles a la Copa del Món, una d'or; sis a la Universíada, cinc d'or; i una d'or als Jocs asiàtics.
# Sistema dièdric directe

El sistema dièdric directe és una variant del sistema dièdric tradicional. La característica essencial d'aquesta variant és que els plans de projecció no estan definits en una posició concreta de l'espai. Això fa que no es puguin fer amidaments respecte d'aquests plans de projecció. Els amidaments són sempre relatius entre els elements que hi són projectats. Una altra característica d'aquesta variant és que desapareix la línia de terra tal com es coneix en el sistema tradicional.

## Referències

* ↑ Lacort, F.X.; Sala, J. "Dibuix Tècnic-1". Editorial Vicens Vives 2013, p.118.
* ↑ «Diédrico Directo. Introducción, Principios Básicos y Representación del Punto – 10 en dibujo» (en castellà), 10-04-2019. [Consulta: 4 juliol 2024].
# Cryptolepas

Cryptolepas és un gènere de crustacis cirrípedes ectoparàsits de la balena grisa i algunes altres espècies de balena com la balena geperuda. Cryptolepas rhachianecti, de 5 a 6 cm de llargada, habita incrustat a la pell de la balena, generalment al cap i sota les aletes

## Taxonomia

* Cryptolepas rhachianecti
* Cryptolepas murata

## Referències

* ↑ Natural History of Southeast Alaska: Cryptolepas rachianecti http://species.wikimedia.org/wiki/Cryptolepas_rachianecti
* ↑ Ira Cornwall. Cryptolepas rhachianecti Dall, Grey Whale barnacle, Family: Coronulidae. E-Fauna BC: Electronic Atlas of the Wildlife of British Columbia http://linnet.geog.ubc.ca/efauna/Atlas/Atlas.aspx?sciname=Cryptolepas%20rachianecti Arxivat 2015-10-23 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* SmugMug: Gray Whale Barnacle (Cryptolepas rhachianecti). Whidbey Island. April 24, 2011
* Youtube: Marques de la mossegada d'una orca a una balena grisa
# Tatiana Karakaixiants

Tatiana Karakaixiants (Kursk, 21 de desembre de 1925 - Moscou, 13 d'octubre de 2004) fou una saltadora russa, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on fou sisena en la prova del palanca del programa de salts. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, fou cinquena en la mateixa prova.
En el seu palmarès destaca una medalla d'or en el salt de palanca de 10 metres de Campionat d'Europa de natació de 1954 i quatre campionats nacionals en trampolí (1949) i palanca (1954, 1955, 1956). Un cop retirada exercí d'entrenadora.

## Referències

* ↑ Tatiana Karakaixiants a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ «Петрухина (Каракашьянц, Вереина) Татьяна Максимовна | Спорт-страна.ру» (en rus). [Consulta: 16 octubre 2020].
# Bernd Höing

Bernd Höing (Berlín, 4 de març de 1955) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món de rem, dues d'or i dues de plata, entre les edicions de 1978 i 1983.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Bernd Höing». [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Bernd HOEING» (en anglès). [Consulta: 15 maig 2024].
# Theodor Haag

Theodor Haag (Le Havre, 13 de març de 1901 - 27 d'agost de 1956) va ser un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir durant la dècada de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de bronze com a membre de l'equip alemany en la competició d'hoquei sobre herba. Fou 22 vegades internacional entre 1925 i 1933.

## Referències

* ↑ «Theodor Haag Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 11 juny 2018].
* ↑ Nationalspieler Herren a bremenhockey.de
# Arturo Rodríguez Jurado

Arturo Rodríguez Jurado (San Luis, 26 de maig de 1907 - Buenos Aires, 22 de novembre de 1982), conegut com El Mono, va ser un boxejador i jugador de rugbi argentí que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Com a boxejador, el 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on fou dissetè en la competició del pes semipesant del programa de boxa. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, guanyà la medalla d'or en la categoria del pes pesant, en guanyar la final a Nils Ramm.
Com a jugador de rugbi va jugar amb el San Isidro Club i fou capità de la selecció argentina.

## Referències

* 1 2 «Arturo Rodríguez Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 20 setembre 2017].
# Son Berenguer de Coanegra

Son Berenguer és una possessió de Santa Maria del Camí situada a la Vall de Coanegra. Està limitada per les possessions de Son Palou, Son Torrella, Son Oliver i Son Agulla. El 1995 ocupava 46,10 ha.

## Història

L'any 1447 Pere Company, llaurador, vengué a Berenguer Far de la vall de Coanegra un molí amb aigua amb la seva possessió. L'existència de diferents propietaris a la vall amb el cognom Far va determinar que la propietat es conegués pel nom de fonts del propietari (Berenguer).

## Relleu i conreus

Son Berenguer va néixer en funció de l'aprofitament de la síquia de Coanegra. Va comptar amb un molí d'aigua blader documentat del s. XIII al s. XX. El cultiu predominant ha estat l'oliverar (les cases compten amb tafona) i el garroverar, amb una petita zona d'hort regada amb aigua de la síquia. La major part de la possessió es troba ocupada per pinar i garriga baixa.

## Elements patrimonials i etnològics

A més de la tafona i les restes del molí d'aigua cal assenyalar la Cova des Bufador de Son Berenguer Tot i existir un "bufador", obertura natural amb un potent corrent d'aire, les coves no es descobriren fins a l'any 1953.

## Notes

* ↑ «Berenguer, Son». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 400. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Santa Maria del Camí». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 198. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Capó Juan, Josep La vila de Santa Maria del Camí. De la prehistòria al segle XVI Gràfiques Miramar: Palma, 1980
* ↑ Santandreu, Gabriel Coves i avencs de Santa Maria del Camí Documenta Balear: Palma, 2002, p. 57-63