OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Falangeroïdeus

Els falangeroïdeus (Phalangeroidea) són una superfamília de marsupials d'Austràlia i Nova Guinea. Formen part del subordre dels falangeriformes dins l'ordre dels diprotodonts, que també inclou els uombats, els cangurs i els ualabis, entre d'altres. La superfamília dels petauroïdeus, que inclou els petaures i els utes, és el grup germà dels falangeroïdeus.

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Informació taxonòmica i de distribució sobre el registre fòssil.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Artisornis

Artisornis és un gènere d'aus de la família dels cisticòlids (Cisticolidae) que habiten a Moçambic i Tanzània. El gènere va ser introduït l'any 1928 per l'ornitòleg estatunidenc Herbert Friedmann per donar cabuda a l'ocell sastre cap-roig.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010) aquest gènere està format per dues espècies:
* Artisornis moreaui - ocell sastre becllarg.
* Artisornis metopias - ocell sastre cap-roig.

## Referències

* ↑ Friedmann, Herbert «VI. A collection of birds from the Uluguru and the Usambara Mountains, Tanganyika Territory». Ibis, vol. 70, 1, 1928, pàg. 74–99 [93]. DOI: 10.1111/j.1474-919X.1928.tb08710.x.
* ↑ The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World. 2: Passerines. 4th. Eastbourne, UK: Aves Press, 2014, p. 451. ISBN 978-0-9568611-2-2.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 56. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies – IOC World Bird List». [Consulta: 11 maig 2024].
# Alenka Cuderman

Alenka Cuderman (Kranj, 13 de juny de 1961) fou una jugadora d'handbol eslovena que va competir sota bandera de Iugoslàvia durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món d'handbol de 1982.

## Referències

* ↑ «Alenka Cuderman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 3 novembre 2019].
* ↑ Women Handball World Championship 1982 in Hungary - 02-12.12 Champion Soviet Union a todor66.com
# Arxak Petrossian

Arxak Bagràtovitx Petrossian (en armeni: Արշակ Պետրոսյան); nascut a Erevan el 16 de desembre de 1953, és un jugador d'escacs i entrenador nacional armeni. Obtingué el títol de Gran Mestre el 1984. El 2004 la FIDE li va atorgar el títol de FIDE Senior Trainer, el màxim títol d'entrenador internacional
Tot i que s'ha mantingut inactiu com a jugador almenys des de l'any 2000, a la llista d'Elo de la FIDE de febrer de 2015, hi tenia un Elo de 2470 punts, cosa que en feia el jugador número 24 d'Armènia. El seu màxim Elo va ser de 2514 punts, a la llista de juliol de 1999 (posició 404 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Va ser un destacat jugador de torneigs a la Unió Soviètica els anys 1980, i va guanyar partides contra destacats GMs com Aleksei Xírov, Rafael Vaganian, o Aleksandr Morozévitx.
En Petrossian ha estat dos cops Campió d'Armènia, els anys 1974 i 1976 (aquest darrer, ex aequo amb Vanik Zakarian).
Ha participat, representant Armènia, en dues Olimpíades d'escacs, el 1992 i el 1996, amb un resultat global sobre quatre partides de (+0 =3 -1).

## D'altres activitats

Petrossian no està emparentat amb Tigran Petrossian, també armeni, qui fou Campió del món entre 1963 i 1969. En canvi, és el sogre del GM d'elit hongarès Péter Lékó, de qui ha esdevingut entrenador i mentor.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Arxak Petrossian» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 3 octubre 2010].
* ↑ «Llista de Senior FIDE Trainers» (en anglès). Fide.com. [Consulta: 3 octubre 2010].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Armènia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Arxak Petrossian «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 26 abril 2011].
* ↑ «Historial del Campionat d'escacs d'Armènia"» (en anglès). armchess.arm. Arxivat de l'original el 2012-01-20. [Consulta: 26 desembre 2010].
* ↑ Fitxa d'Arxak Petrossian a olimpbase.org
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ 'My win has helped the game in Hungary' Arxivat 2010-07-21 a Wayback Machine. Referències a Arxak Petrossian dins un reportatge sobre la victòria de Lékó al Torneig de Linares de 2003

## Partides notables

A. Petrossian - Aleksei Xírov, Daugavpils 1989
   1.d4 Cf6 2.c4 g6 3.Cc3 Ag7 4.e4 d6 5.Ae2 O-O 6.Ag5 h6 7.Ae3 e5 8.d5 Cbd7 9.Dd2 Cc5 10.f3 a5 11.Ad1 Ch5 12.Cge2 f5 13.Ac2 Dh4+ 14.Af2 Dg5 15.Tg1 Cf6 16.Cg3 f4 17.Cge2 Dh5 18.h4 g5 19.hxg5 hxg5 20.O-O-O g4 21.Th1 Df7 22.Cxf4 exf4 23.Axc5 dxc5 24.e5 Te8 25.Dxf4 Ta6 26.e6 Axe6 27.dxe6 Dxe6 28.fxg4 Dxg4 29.Dxc7 Dc8 30.Dg3 Dg4 31.Dc7 Dc8 32.Cb5 Tf8 33.Dg3 Td8 34.Dg6 Txd1+ 35.Txd1 Ta8 36.Cd6 Dg4 37.Df7+ 1-0

## Enllaços externs

* Estimació Elo d'Arxak Petrossian a «chessmetrics.com». [Consulta: 17 juny 2010]. (anglès)
* Grandmaster Games Database - Arshak Petrosian
# Bathylinyphia maior

Bathylinyphia maior és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Bathylinyphia.

## Distribució

Es pot trobar al Japó, la Xina, Corea i l'est de Sibèria (Rússia).
# Signe Augusta Lindeman

Signe Augusta Lindeman, (Blommenholm (Noruega), 2 de juliol, 1895 - Oslo, 27 de desembre, 1974), fou una organista noruega pertanyent a la Lindeman (nissaga de músics).

## Biografia

Signe Lindeman era filla dels compositors Anna Severine Lindeman i Peter Brynie Lindeman. La família Lindeman estava formada per diverses generacions de compositors i músics noruecs significatius, i Signe va aprendre a tocar el piano quan tenia sis anys.

## Educació

Signe Lindeman es va graduar com a organista al Conservatori de Música d'Oslo el 1917. Al mateix temps que era estudiant del conservatori, hi va treballar com a ajudant d'oficina i va ensenyar el piano a estudiants particulars. El 1921-1923 va estar a Alemanya per estudiar amb l'organista Karl Straube al conservatori de Leipzig.

## Obra musical

El 1923, Lindeman va debutar com a organista de concert a l'Església del nostre Salvador, i va ser la primera dona noruega a fer-ho. Fins a principis de la dècada de 1930, va fer diversos concerts d'orgue, on va tocar tant obres d'auto-composició, obres de membres de la família, com obres de J.S. Bach, Josef Rheinberger i Felix Mendelssohn.
Lindeman va compondre obres orquestrals, música de cambra, obres d'orgue, romanços i peces per a piano, així com diverses peces per a ús docent.
Com a mare de dos fills, va optar més enllà dels anys 30 per prioritzar l'ensenyament i les tasques permanents com a organista de l'església per garantir uns ingressos estables. Durant la seva carrera, va ser organista habitual a la parròquia de Lilleborg, a l'església de Kampen i a l'església de la Ciutat Vella. Va ensenyar al Conservatori de Música d'Oslo fins al 1963.

## Obres publicades

* Aventura, op. 2, 5 peces per a piano petites de Signe Lindeman (1926)
* Passacaglia i fuga (1927)
* Four Blix-Collector, cançó amb orgue o piano (1927)
* Matí de Pasqua (1929)
* Dues imatges d'estat d'ànim, op. 5 El diumenge al vespre a la muntanya i Les campanes de l'església de Gunnarskogen (1929)
* Estudis per a orgues i pianistes. Llibre de text per a principiants (1938)
* Petites peces instructives per a piano: Una visita al país (1943)

## Altres

* El 2011, l'organista Bjørn Andor Drage va gravar diverses de les composicions de Lindeman a l'àlbum Norwegian Romances.

## Referències

* 1 2 Andersen, Rune J. (19 de gener de 2018). «Signe Lindeman». Gran enciclopèdia noruega (noruec). Visitat el 7 de gener de 2019.
* ↑ Dahm, Cecilie (1987). Kvinner komponerer. Ni portretter av norske kvinneligekomponister i tiden 1840-1930. Solum Forlag. s. 173–174.
* 1 2 nus. «La primera dona organista de concert | Lindemans Legat». Visitat el 7 de gener de 2019.

## Enllaços externs

* http://lindemanslegat.no/wp-content/uploads/2014/01/SIGNE-AUGUSTA-LINDEMAN-med-bilder.pdf
# Song Yu

    En aquest nom xinès, el cognom és Song.
Song Yu (xinès tradicional: 宋玉, xinès simplificat: 宋玉Wade-Giles: Sung Yü, segle iii aEc) va ser un famós poeta xinès de l'Estat de Chu. Comunament s'ha dit que hi era un nebot de Qu Yuan, però cap informació biogràfica fiable està disponible (També es diu que va ser un estudiant de Qu Yuan). Diversos poemes en el Chu Ci són atribuïts a ell.
Va néixer en una família pobra, va ocupar diversos càrrecs com Assistent de Lletres en la cort, però mai va aconseguir la seva ambició. Després de la mort de Qu Yuan, ell va esdevenir el més important escriptor de Cifu (una forma literària, sentimental o composició descriptiva, sovint rimada, especialment durant la Dinastia Han i Cao Wei).
Segons la secció de Literatura i Art en el Llibre de Han, Song escrigué en conjunt de 16 peces de treballs, però només 14 d'ells han estat transmesos, tals com Jiu Bian (九辩, "Nou Arguments") i Dengtuzi Haocefu (登徒子好色赋). És més, es dubta si, amb l'excepció del Jiu Bian, aquests treballs foren escrits per Song. No obstant això, com a escriptor de cifu, Song fou un gran successor de Qu Yuan i ell també va desenvolupar el seu propi estil. El seu nom ha estat posat juntament amb el de Qu Yuan com "Qu-Song".

## Referències

* Jiang, Liangfu, "Song Yu" Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.. Encyclopedia of China (Edició de Literatura Xinesa), 1a ed.

## Enllaços externs

* Obres de Song Yu al Projecte Gutenberg.
# Talla (moneda)

La talla, en la producció monetària, és la quantitat de peces d'un tipus monetari que estava determinat que s'havien d'obtenir per un pes prefixat, o patró, generalment la lliura, en un primer moment, o bé el marc, a partir del segle xii.
Aquesta era la manera d'obtenir el pes de les monedes, ja que la tecnologia d'aleshores no permetia que cada una de les unitats fabricades tenguessin un pes exacte. Així, si es fixava que una especie monetària havia de tallar-se en 60 peces el marc, era la suma d'aquestes 60 peces les que havien de pesar el mateix que un marc, però cada una d'elles podia tenir un defecte de pes tant per excés com per defecte, segons una tolerància permesa, que no afectava al compliment de les condicions de moneda de curs legal.
En la moneda de baix pes era normal que les seves especificacions es donassin en sous, i en aquest cas el sou tenia un significat de dotzena, que no s'ha de confondre amb altres sentits de la paraula. Per exemple, a la creació de la moneda mallorquina (1300) ho trobam expressat així en la versió catalana: "les malles d'aquella moneda ixens a pes de XLIIII sols p. march", on els 44 sous indicats suposen 528 unitats de malla per marc.
A vegades també es revisava la talla de les monedes circulades per si el seu desgast ja havia superat la pèrdua de pes autoritzada i si era així es procedia a la seva retirada.

## Bibliografia

* de Crusafont i Sabater, Miquel. Glosari català de numismàtica amb totes les poblacions emissores (Països Catalans i Corona catalano-Aragonesa). Barcelona: Societat Catalana d'Estudis Numismàtics-Institut d'Estudis Catalans, 2017. ISBN 978-84-9965-355-6.
# Wu Yi (rei)

Noms :
| Cognom | Zǐ (xinès tradicional: 子, xinès simplificat: 子) |
| Nom de naixement | Qú (xinès tradicional: 瞿, xinès simplificat: 瞿) |
| Nom d'era de Shiji | Wǔ Yǐ (xinès tradicional: 武乙, xinès simplificat: 武乙) |
| Nom d'era de l'Os oracular | (Desconegut) |
| Nom de temple | Kāng Zǔ Wǔ Zǔ (xinès tradicional: 武祖, xinès simplificat: 武祖) |
| Nom a títol pòstum | Rei Liè (xinès tradicional: 烈王, xinès simplificat: 烈王) |
Wu Yi (武乙) va ser un rei del període de la Dinastia Shang de la història xinesa del 1147 aEC fins al 1112 aEC. El seu nom atorgat és Qu (瞿). D'acord amb els Annals de Bambú, la seva capital era a Yin (殷). Un dels vassalls Fen (邠) es va traslladar Qizhou (岐周). Va recompensar al vassall Zhou anomenat Koufu (□父) amb una ciutat dita Qiyi (岐邑). En el 15è any del seu règim, ell va traslladar un dels seus palaus a Mo (沬). En el 21è any del seu règim, el líder Zhou Koufu (□父) va transir. En el 24è any del seu règim, Zhou atacà al tirà Cheng (程) a Bi (毕) i va derrotar Bi.
L'any 30è del seu règim, Zhou atacà Yiqu (义渠) i va capturar el rei Yiqu. Segons Sima Qian, el Rei de Yiqu tenia dos fills de diferent mare, després que el rei morí, ell van lluitar entre si pel tron i Zhou els va derrotar finint el títol de Rei de Yiqu amb molta facilitat.
L'any 34è del seu règim, Jili (季历) va arribar a la capital de Shang capital per adorar al Rei Wu Yi, Wu Yi el recompensà amb 30 li (里), 30 peces de jade i 10 cavalls.
Wu Yi (rei) Dinastia Shang :
| Precedit per: Geng Ding | Rei de la Xina 1147 aEC – 1112 aEC | Succeït per: Wen Ding |
# Lligordà

Lligordà és un dels quatre pobles que conformen el municipi de Beuda, a l'Alta Garrotxa. El poble està situat a la part de migdia del terme municipal, al vessant meridional de la muntanya del Mont, a prop de la Riera de Capellada. L'antic terme d'aquest poble limita al nord amb l'antic de Beuda, a llevant amb el de Maià, a migdia amb el de Besalú, i a l'oest amb el de Palera.
Aquest poble va ser incorporat al municipi de Beuda el 1846, juntament amb Segueró i Palera, fruit de la política de reducció de municipis amb poca població.
El nucli principal d'aquest terme de població disseminada és situat al voltant de l'església romànica de Sant Pere. Una de les principals cases de pagès n'és Can Maolà, una masia fortificada en època moderna.
Sant Pere de Lligordà ve citada documentalment l'any 1079, quan el vescomte de Bas i la seva esposa Ermessendis la donaren al monestir de Sant Joan les Fonts. El nom del lloc, unit amb el del temple, ve documentat com "Longordani" (1079), "Longorzano" (1106), "Longordano" (1175), "Lugurciano (1178), "Ligurciano (1231) i "Lligordano" (1362), fins a convertir-se més endavant en Lligordà.Sant Pere de Lligordà ve citada documentalment l'any 1079, quan el vescomte de Bas i la seva esposa Ermessendis la donaren al monestir de Sant Joan les Fonts. L'actual temple, és del segle xii. El nom del lloc, unit amb el del temple, ve documentat com "Longordani" (1079), "Longorzano" (1106), "Longordano" (1175), "Lugurciano (1178), "Ligurciano (1231) i "Lligordano" (1362), fins a convertir-se més endavant en Lligordà.

## Referències

* ↑ Madoz, Pascual. Articles sobre el Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-255-7.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ «Sant Pere de Lligordà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Casa Queralt

La Casa Queralt és un edifici situat al carrer de Pineda, 12, al barri del Coll de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser projectada el 1917 per l'arquitecte Josep Maria Jujol, tot i que a l'expedient del permís d'obres només figura la planta baixa. La família Sansalvador era originària de Berga, i li van donar aquest nom en honor de la patrona d'aquella localitat.

## Descripció

Es troba a la part alta de l'antiga finca Sansalvador i la seva situació li ofereix unes vistes inigualables del Pla de Barcelona. És un edifici aïllat de dos habitatges, de planta pràcticament quadrada. Consta de dues plantes, una per cada habitatge. L'habitatge de sota té l'entrada a la cantonada sud-oest i a la de dalt s'hi accedeix per una escala exterior situada al darrere de la casa.
La finca disposa d'un ampli jardí en pendent i està tancada per una tanca de paredó de pedra amb un remat de maó a sardinell que crea una forma poligonal. Aquest formalisme irregular és similar al de la casa de l'altra banda del carrer, obra del mateix arquitecte.
Les façanes principals són la sud i l'oest, en ser les que flanquegen l'accés de la planta baixa i tenen les millors vistes. Són façanes que tenen obertures rectangulars sense decoracions en planta baixa i unes obertures poligonals on la llinda i el trencaaigües formen la mateixa forma triangular d'arc rectilini. Aquestes finestres es disposen en eixos verticals ritmats.
El tret més característic d'aquest edifici és la trobada de les façanes sud i oest on la cantonada és seccionada per crear una balconera i un petit balcó triangular. En la planta baixa fa una operació similar a la cantonada però aquest cop genera un espai a fora de l'edifici per ubicar-hi la porta d'entrada.
La teulada és plana amb terrat. D'aquest surt un badalot prudencialment retirat de les façanes. El perímetre del coronament es soluciona amb un ampit d'obra rematat amb maons verticals capgirats. A les quatre cantonades els murs agafen alçada formant un senzill pinacle coronat per una pedra sense tallar.
Cal destacar la utilització de pedres irregulars en l'escala posterior com a element decoratiu, així com el trencadís del portal de la planta baixa.
L'edifici es considera modernista per la concepció innovadora de l'espai i la creativitat en les formes arquitectòniques. També és interessant l'admissió del confort burgès dins dels criteris d'organització de la distribució segons les vistes.

## Referències

* 1 2 «Casa Queralt». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ AMCB, Q127 335/1917
* ↑ «Casa Queralt». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Queralt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Casa Queralt». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Gerard Way

Gerard Arthur Way (Summit, Nova Jersey, 9 d'abril del 1977) és el cantant i cofundador de My Chemical Romance junt amb l'exbateria Matt Pellicer i recentment va contraure matrimoni en un backstage amb la baixista de Mindless Self Indulgence Lyn-z.

## Biografia

Va començar a cantar a una obra de teatre de l'escola, Peter Pan, encoratjat per la seva àvia, Helena que es convertiria en el seu suport més important i té una cançó dedicada a l'àlbum Three cheers for sweet revenge.
Fins a l'any 2001 no va decidir fundar My Chemical Romance, i va ser arran de l'atac a les Torres Bessones de New York que va viure de prop, ja que per aquells anys treballava com a dibuixant de còmics molt a prop. Davant la intensitat de la situació, va decidir que havia de fer un canvi a la seva vida, tal com va dir a la revista Spin "Em vaig dir, literalment: a la merda l'art, haig de sortir del soterrani, haig de veure el món, haig de canviar alguna cosa!"
Els seus problemes personals el van portar a una depressió i a l'abús de l'alcohol i les drogues, addiccions de les quals ja s'ha recuperat.
Actualment ha llançat fa poc juntament amb My Chemical Romance el DVD en directe de "The Black Parade is Dead".
És el guionista de la sèrie de comics "The Umbrella Academy" amb la que està recollint un notable èxit. Ha tingut tant èxit que Netflix ha fet una sèrie sobre el còmic.
El 29 de setembre de 2014 va llençar el seu album en solitari anomenat "Hesitant Alien"

## Discografia

* 2001: Dreams Of Stabbing And/Or Being Stabbed
* 2002: I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Love
* 2002: Like Phantoms, Forever
* 2004: Three Cheers for Sweet Revenge
* 2005: Warped Tour Bootleg Series
* 2006: Life on the Murder Scene
* 2006: The Black Parade
* 2007: AOL Sessions
* 2007: Live and Rare
* 2010: Danger Days: The True Lives of the Faboulous Killjoys
* 2014: Hesitant Alien
# Pluja radioactiva

La pluja radioactiva designa la radiació produïda per l'explosió d'una arma nuclear. Aquesta radiació, semblant a una pols però invisible a ull nu, està formada per partícules radioactives produïdes en l'explosió nuclear que s'estenen a l'atmosfera creant una contaminació radioactiva de l'aire, que condueix a una contaminació de la cadena alimentària al caure sobre la superfície de la Terra, amb la qual cosa els aliments esdevenen radiotòxics. Hi ha diferents tipus de pluja radioactiva depenent de l'abast de la contaminació, així es podria parlar de pluja local o de pluja a nivell planetari (globalització). Hi ha una àmplia varietat d'efectes sobre els éssers vius que poden variar des de la mort ràpida després d'una exposició d'alta intensitat, a pràcticament cap efecte significatiu visible durant un període variable depenent de la intensitat de l'exposició. També s'han descrit efectes nocius en la fertilitat i s'ha relacionat amb mutacions genètiques.

## Vegeu també

* Pluja àcida
* Refugi nuclear

## Referències

* ↑ Simon, Steven L.; Bouville, André; Land, Charles E. Fallout from Nuclear Weapons Tests and Cancer Risks. 94. American Scientist, 2006, p. 48–57.
# Fira de València

La Fira Mostrari Internacional de València o Fira de València és una institució fundada el 1917 —la més antiga d'Espanya en actiu de manera continuada— i dedicada a l'organització de fires comercials. Situada al costat del Palau Velòdrom Lluís Puig en terme de Benimàmet, a cinc quilòmetres del centre urbà de València, el recinte firal està comunicat amb la xàrcia de carreteres, amb el port de València i amb l'aeroport de Manises.
Disposa del més gran i un dels més moderns recintes firals d'Espanya, que al seu torn és un dels deu majors de tot el món: 231.000 metres quadrats de superfície coberta d'exposició. Celebra uns 40 certàmens anuals, dels quals més de la meitat eren de caràcter internacional. El nombre de visitants fou de més d'un milió tres-cents mil, de tot el món, i més de dotze mil expositors van participar en els seus certàmens. L'impacte econòmic de Fira València en el seu entorn s'estima en uns 700 a 800 milions d'euros anuals.
Entre els principals certàmens que organitza cal destacar els relacionats amb les indústries valencianes, com ara el moble (Horta Sud, Baix Maestrat), la ceràmica (Plana Baixa, Plana Alta, Alcalatén) i pedra natural (Vinalopó Mitjà), la il·luminació (Costera), tèxtil per a la casa (Vall d'Albaida, Alcoià), el joguet (Foia de Castalla) i l'automòbil (Ribera Baixa):
Convencions anuals de Fira València :
| Convenció | Mesos | Temàtica |
| FIMI | gener | moda infantil |
| Beauty | gener | cosmètica i perruqueria |
| FIPA | febrer | portes automàtiques |
| CEVISAMA | febrer | ceràmica i taulell |
| ProMAT | febrer | construcció |
| Saló del Manga | maig/nov. | cultura del Japó |
| Expojoc | juny | joc d'atzar i màquines escurabutxaques |
| Automòbil | desembre | indústria automotriu i vehicles d'ocasió |
| Expojove | des.-gen. | públic infantil i juvenil |
| Expocanina | desembre | gossos |
Després de la Gota freda de 2024 al País Valencià, el Govern va habilitar aquest espai temporalment com a dipòsit de cadàvers.

## Referències

* 1 2 3 «Datos básicos» (en castellà). Feria de Valencia. Arxivat de l'original el 2012-02-03. [Consulta: 8 octubre 2011].
* ↑ «El govern valencià habilita espai a Fira València com a dipòsit de cadàvers». [Consulta: 1r novembre 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial de la Fira de València