OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La fletxa blava

La fletxa blava (títol original: La freccia azzurra) és un llargmetratge d'animació italo-helvètico-germano-luxemburgués dirigit per Enzo D'Alò. Ha estat doblada al català.
El film, utilitzant la tècnica del dibuix animat en dues dimensions, s'inspira lliurement en la novel·la homònima de l'escriptor italià Gianni Rodari, i tot inspirat de la llegenda de la Befana. És el primer llargmetratge produït per l'estudi italià Lanterna Magica.

## Argument

Cada any, alguns dies després de la gira del pare Noël, la beneficiosa fada Befana, solcant el cel sobre la seva escombra, porta altres regals als nens d'Itàlia el 6 de gener, dia de l'Epifania. Un any, la fada Befana cau malalta i no pot assegurar la Repartiment de regals: ho ha de confiar al sospitós doctor Scarafoni. Però les joguines que han de ser distribuïdes aquest vespre saben que Scarafoni no té cap intenció de distribuir els regals: compta revendre-les. Les mateixes joguines han de frustrar les seves maquinacions i assegurar-se que la nit de Nadal tot anirà bé. Entre aquestes joguines, la Fletxa blava, un petit tren elèctric, està ben decidit a arribar fins a la casa de Francesco, el nen a qui és destinat.

## Producció

La Fletxa blava és el primer llargmetratge produït per l'estudi Lanterna Magica, en col·laboració amb l'estudi luxemburguès Monipoly Produccions i l'estudi suís Fama Film AG.

## Premis

La banda original del film, composta principalment per Paolo Conte, assoleix dos premis el 1997: el premi David di Donatello a la Millor música, i la Nastro d'Argento a la millor música atorgat pel Sindicat nacional italià dels periodistes de cinema. Aquest mateix sindicat va atorgar al film una Cinta d'argent especial per un film d'animació produït a Itàlia.

## Referències

* ↑ «La fletxa blava». esadir.cat.
* ↑ «La freccia azzurra». Allociné.
* ↑ Page « Curiosità » del film al lloc de Lanterna Magica.
* ↑ Premis.
# L'Estudi de Lloberola

L'Estudi de Lloberola és un edifici del poble de Lloberola, al municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Antigament era l'escola on anaven els nens de Lloberola i els voltants, amb el pas dels anys i amb l'accentuat descens de la població que ha patit la zona, l'escola va haver de tancar.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana est, a la planta baixa hi ha dues entrades tapiades amb formigó, aquestes tenen el contorn de totxo. A la planta següent hi ha un balcó central amb barana de ferro ben treballada, l'entrada al balcó també té el contorn amb totxo. A cada costat del balcó hi ha una finestra amb petita barana de ferro ben treballada a la part baixa, també tenen el contorn amb totxo. A la part superior de la façana, als laterals hi ha dues obertures circulars i al centre finestra també tapiada amb el contorn amb totxo.
A la façana nord, hi ha dues finestres a la segona planta contornejades amb totxo. A la planta baixa hi ha un edifici adjunt de nova construcció. A la façana oest, hi ha una entrada tapiada a la planta baixa, a la dreta hi ha unes escales amb barana de ferro que pugen fins a la següent planta, on hi ha una porta que dona accés a l'edifici. Aquesta entrada també té el contorn amb totxo. A cada costat de la porta, hi ha una finestra contornejada amb toxto. A la part superior de la façana hi ha una finestra tapiada. Davant de la façana oest, hi ha un pou.
A la façana sud, a la planta baixa, hi ha les restes de dos finestrals que ja no hi són, en el seu lloc hi ha una gran entrada amb llinda de formigó i porta metàl·lica. A l'esquerra encara queda un finestral contornejat amb totxo. Adjunt aquesta façana hi han construït un petit edifici. A la segona planta, hi ha un balcó amb barana de ferro ben treballada, l'entrada que dona al balcó està contornejada amb maons. La coberta és de dos vessants (Nord-Sud), acabada amb teules.

## Referències

* 1 2 3 4 «L'Estudi de Lloberola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Stefanie Kremser

Stefanie Kremser (Düsseldorf, 6 de desembre de 1967) és una escriptora i guionista alemanya. Nascuda en el si d'una família alemanya-boliviana, va créixer a la ciutat brasilera de São Paulo, on va viure entre els set i vint anys. Va estudiar cinema documental a la Universitat de Televisió i Cinema de Múnic. Escriu guions per a sèries de ficció i documentaris per a la televisió alemanya. Des del 2013 viu a Barcelona. Parla portuguès, castellà, alemany, anglès i català.

## Obra publicada
### Novel·les

* Si aquest carrer fos meu, Edicions de 1984 (2020) ISBN 978-84-16987-63-4
* El dia que vaig aprendre a volar, Edicions de 1984 (2016) ISBN 978-84-15835-71-4
* Postkarte aus Copacabana, Piper Verlag 2000. Traduïda al català com a Postal de Copacabana per Ramon Farrés amb Club Editor (2007) ISBN 978-84-7329-124-8
* Die toten Gassen von Barcelona, Kiepenheuer und Witsch Verlag 2011. Traduïda al català com a Carrer dels oblidats per Ignasi Pàmies amb Empúries (2012) ISBN 978-84-9787-798-5.
* Der Tag, an dem ich fliegen lernte, Kiepenheuer und Witsch Verlag 2014. Traduïda al català com a El dia que vaig aprendre a volar per Anna Punsoda amb Edicions de 1984 (2016).

### Guions

* 2002: Wolf im Schafspelz, sota la direcció de Filippos Tsitos (BR)
* 2009: Schreibe mir - Postkarten nach Copacabana, sota la direcció de Thomas Kronthaler (BR/Avista Film/Pegaso Producciones)
* 2007: Kleine Herzen, sota la direcció de Filippos Tsitos (BR)
* 2004: Sechs zum Essen, sota la direcció de Filippos Tsitos (BR)
* 2010: Unsterblich schön, sota la direcció de Filippos Tsitos (BR)

### Documentals

* 1990: San Paolo e la Tarantola (amb Edoardo Winspeare, HFF)
* 1993: Ode an São Paulo, (BR/HFF)

## Referències

* 1 2 3 4 Serra, Montserrat. «Stefanie Kremser, escriptora de vida nòmada que fa literatura sobre la identitat». Vilaweb, 29-01-2020. [Consulta: 30 gener 2020].
* 1 2 «Stefanie Kremser: ‘Faig un pacte amb el lector’». VilaWeb, 14-01-2016.
* ↑ Ballbona, Anna. «Si fos possible un document que digués quina és la meva ciutat, jo diria Sao Paulo». ElTemps.cat, 20-04-2020. [Consulta: 21 abril 2020].

## Enllaços externs

* Stefanie Kremser - Lloc web oficial
* «Bibliografia relacionada amb Stefanie Kremser» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Quintino de Lacerda

Quintino de Lacerda (Itabaiana, 8 de juny de 1839 - Santos, 10 d'agost de 1898) fou un abolicionista afrobrasiler.
Va ser un esclau d'Antônio de Lacerda Franco. Guanyà la seva llibertat amb la conquesta de l'amistat del seu senyor i va adquirir terres formant el quilombo més gran de Brasil, situat a la localitat on avui en dia hi ha el Barri Jabaquara, a la ciutat de Santos. La seva popularitat a la ciutat fou molt alta i és reconegut per la lluita per la llibertat dels negres de la seva comunitat. Fou el primer regidor negre en la història del país sud-americà (1895), i va liderar la defensa del port de Santos durant la Revolta de l'Armada, fet pel qual va ser condecorat honoríficament com a major de l'exèrcit del Brasil.

## Referències

* ↑ «Quintino de Lacerda: o itabaianense que se tornou o primeiro vereador negro da história do Brasil» (en portuguès brasiler). Govern Municipal d'Itabaiana Grande, 20-11-2023. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Presidente Quintino de Lacerda 1895» (en portuguès brasiler). Cambra Municipal de Santos. [Consulta: 25 octubre 2024].
# El carter (i Pablo Neruda)

Il postino ("El carter") és una pel·lícula italo-franco-belga de Michael Radford estrenada el 1994. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'acció té lloc el 1950, en una petita illa italiana de la Mediterrània. Mario, un jove gairebé analfabet treballa com a carter, i lliura el correu a Pablo Neruda, exiliat a l'illa. Al fil dels serveis de correus, Pablo i Mario fan amistat. Mario aprèn el poder de la poesia.

## Repartiment

* Massimo Troisi: Mario Ruoppolo, el carter
* Philippe Noiret: Pablo Neruda
* Renato Scarpa: el telegrafista
* Linda Moretti: Donna Rosa
* Maria Grazia Cucinotta: Beatrice Russo

## Al voltant de la pel·lícula

* Massimo Troisi es va lligar molt al projecte i, en contra de l'opinió dels seus metges, retarda una operació del cor per poder rodar. Va sucumbir d'un atac al cor un dia després d'acabar el rodatge.
* La pel·lícula va tenir un enorme èxit als països anglosaxons, restant durant dos anys a la cartellera de Nova York.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1996: Oscar a la millor banda sonora per Luis Enríquez Bacalov
* 1996: BAFTA a la millor pel·lícula de parla no anglesa
* 1996: BAFTA a la millor direcció per Michael Radford
* 1996: BAFTA a la millor música per Luis Bacalov
* 1996: Premi Sant Jordi a la millor pel·lícula estrangera per Michael Radford

### Nominacions

* 1996: Oscar a la millor pel·lícula per Gaetano Daniele, Mario Cecchi Gori i Vittorio Cecchi Gori
* 1996: Oscar al millor director per Michael Radford
* 1996: Oscar al millor actor) per Massimo Troisi (Pòstum
* 1996: Oscar al millor guió adaptat per Anna Pavignano, Michael Radford, Furio Scarpelli, Giacomo Scarpelli i Massimo Troisi (Pòstum)
* 1996: BAFTA al millor actor per Massimo Troisi (Pòstum)
* 1996: BAFTA al millor guió adaptat per Anna Pavignano, Michael Radford, Furio Scarpelli, Giacomo Scarpelli i Massimo Troisi (Pòstum)

## Referències

* ↑ «Il postino». esadir.cat.
* ↑ «Il postino». The New York Times.
# Henri Deloge

Henri Deloge (Saint-Mandé, Val-de-Marne, 21 de novembre de 1874 – Bourg-la-Reine, Hauts-de-Seine, 27 de desembre de 1961) fou un atleta francès que va córrer al tombant del segle XX i que era especialista en les curses de mitjana distància.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, en què guanyà dues medalles de plata, una en la cursa dels 1500 metres, en quedar per darrere del britànic Charles Bennett; i una altra en els 5000 metres per equip, junt a Jacques Chastanié, André Castanet, Michel Champoudry i Gaston Ragueneau.
També va participar en la cursa dels 800 metres, en què acabà en quarta posició en la final, després que en semifinals guanyés la seva sèrie amb un temps de 2' 00.6".

## Millors marques

* 800 metres. 1' 59.0, el 1900
* 1500 metres. 4' 06.6", el 1900
* 5000 metres. desconegut

## Referències

* 1 2 «Henri Deloge» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2014-08-04. [Consulta: 29 agost 2012].
# Antoni Garcia i Robledo

Antoni Garcia i Robledo (La Llagosta) és un jugador d'handbol català que juga a la posició de lateral amb el BM Granollers a la Lliga ASOBAL.

## Equips

* BM Granollers (2003-2011)
* Reale Ademar León (2011-2012)
* Paris Saint-Germain (2012-2014)
* SC Pick Szeged (2014-2016)
* KIF Copenhague (2016-2017)
** FC Barcelona (Cessió març-juny 2017)
* CSM București (2017-2018)
* BM Granollers (2018-2019)
* HBC Nantes (2019-2020)
* BM Granollers (2020-Act.)

## Palmarès
### BM Granollers

* Lliga dels Pirineus: 2008

### PSG Handball

* Lliga de França: 2013
* Copa de França: 2014

### Barcelona

* Lliga ASOBAL: 2017
* Copa del Rei: 2017

### Selecció Espanyola
#### Jocs Olímpics

* Medalla de bronze: Jocs Olímpics de Tòquio 2020

#### Campionat del Món

* Medalla d'or: Mundial de 2013

#### Campionat d'Europa

* Medalla de plata: 2016, 2022
* Medalla de bronze: 2014

### Premis personals

* Millor Lateral Esquerre de la Lliga ASOBAL: 2010-11, 2011-12 i 2020-21

## Referències

* ↑ «Antonio García se pierde los Juegos por una lesión en el gemelo derecho», 29-06-2012. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ «Balonmano: Antonio García se estrena de azulgrana» (en castellà), 21-03-2017. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ «Liga Asobal: Antonio García vuelve al Granollers a partir de la próxima temporada» (en castellà), 06-04-2018. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ «Antonio García deja el Granollers para fichar por el Nantes 'espagnol'» (en castellà), 09-09-2019. [Consulta: 28 maig 2023].
# Camilla Herrem

Camilla Herrem (Sola, Noruega, 8 d'octubre de 1986) és una jugadora d'handbol noruega, que juga d'extrem esquerre al ŽRK Vardar i la Selecció femenina d'handbol de Noruega. Amb la selecció ha guanyat Mundials, Europeus i la medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres 2012.

## Clubs

* Sola HK (2002-2006)
* Byåsen HE (2006-2014)
* HC Minaur (2014-2015)
* Team Tvis Holstebro (2015-2016)
* ŽRK Vardar (2016-)

## Vida personal

Des de juliol de 2013, està casada amb el jugador Noruec d'Handbol Steffen Stegavik.

## Referències

* ↑ «Camilla Herrem» (en anglès).
* ↑ «Noruega guanya l'or a Londres 2012» (en castellà).
* ↑ «Noruega guanya el Mundial 2016» (en castellà).
* ↑ «Herrem fitxa pel Vardar» (en anglès).
# Carlos Prieto Martos

Carlos Prieto Martos (Mèrida, 2 de febrer de 1980) és un exjugador d'handbol extremeny que jugava en la posició de pivot. Fou internacional amb la selecció espanyola, amb la qual guanyà els Jocs del Mediterrani d'Almeria 2005 i aconseguí la medalla de bronze als Jocs Olímpics de Pequín 2008.

## Equips

* FC Barcelona (1997 - 1999)
* BM Gáldar (1999 - 2002)
* BM Ciudad Real (2002 - 2007)
* BM Valladolid (2007 - 2009)
* Rhein-Neckar Löwen (2009-2010)
* RK Celje (2010-2012)
* Bergischer HC (2012)
* Kadetten Schaffhausen (2012-2013)
* HSG Wetzlar (2013-2016)
* TV 05/07 Hüttenberg (2019)
* New York City Handball Club (2019)

## Palmarès

    Actualitzat a gener de 2009.
* 4 Lligues ASOBAL: 1997-1998, 1998-1999, 2003-2004 i 2006-2007
* 2 Copes del Rei: 1997-1998 i 2002-2003
* 2 Supercopes d'Espanya: 1997-1998 i 2004-2005
* 4 Copes ASOBAL: 2003-2004, 2004-2005, 2005-2006 i 2006-2007
* 3 Copes d'Europa: 1997-1998, 1998-1999 i 2005-2006
* 1 Recopa d'Europa: 2002-2003
* 4 Supercopes d'Europa: 1997-1998, 1998-1999, 2005-2006 i 2006-2007
* 1 Medalla d'Or als Jocs del Mediterrani d'Almeria 2005.
* 1 Medalla de Bronze als Jocs Olímpics de Pequín 2008.

## Referències

* ↑ Perfil al web oficial dels Jocs Olímpics del 2008
* ↑ .www.sports-reference.com - Carlos Prieto Arxivat 2012-12-18 a Wayback Machine.
* ↑ www.coe.es - Carlos Prieto Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Dragan Mladenović (jugador d'handbol)

Dragan Mladenović (Pirot, 29 de març de 1956) és un jugador d'handbol iugoslau, ja retirat, que va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984. Formant part de la selecció iugoslava va guanyar la medalla d'or. Hi va jugar dos partits. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món d'handbol de 1986.
A nivell de clubs jugà al Železničar Niš, amb qui guanyà les copes iugoslaves de 1981-82 i 1984-85, i el Teka Cantabria (1986-1988).

## Referències

* ↑ «Obeleženo 55 godina rukometa u Pirotu» (en serbian). juznevesti.com, 05-09-2011. [Consulta: 28 desembre 2020].
* ↑ «Olympedia – Dragan Mladenović». [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Rukometaši na olimpijskoj sceni posle 12 godina» (en serbian). srbija-info.gov.rs, 14-09-2000. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2021. [Consulta: 28 desembre 2020].
* ↑ Ringier. «JUBILEJ Tri decenije od svetskog zlata u rukometu /VIDEO/» (en serbi). [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «BEST sports DB - Profile - Dragan MLADENOVIC - Yugoslavia - Handball». [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Interview de Dragan Mladenović (Archive)» (en bosnià). Arxivat de l'original el 2015-02-09. [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ «Dragan 'Musa' Mladenović ex delegado del Teka Cantabria» (en castellà). El Diaro Montañés, 23-08-2007. [Consulta: 20 juliol 2020].
# Gedeón Guardiola Villaplana

Gedeón Guardiola Villaplana (Petrer, Vinalopó Mitjà, 1 d'octubre de 1984) és un jugador d'handbol valencià. Actua com a pivot i juga en l'equip alemany TBV Lemgo. És internacional amb la selecció espanyola des de 2011.
És germà bessó d'Isaías Guardiola, també jugador d'handbol.

## Clubs

* BM. Petrer (1996-2001)
* BM. València (2001-2005)
* S.D. Teucro (2005-2008)
* BM. Ciudad de Logroño (2008-2009)
* Portland San Antonio (2009-2012)
* Rhein-Neckar Löwen (2012-2020)
* TBV Lemgo (2020-Act.)

## Palmarès
### Rhein-Neckar Löwen

* Copa EHF (1): 2013
* Lliga d'Alemanya d'handbol (2): 2016, 2017
* Copa d'Alemanya d'handbol (1): 2018
* Supercopa d'Alemanya d'handbol (3): 2016, 2017, 2018

### TBV Lemgo

* Copa d'Alemanya d'handbol (1): 2020

### Selecció espanyola

* Medalla d'or en el Campionat Mundial d'Handbol Masculí de 2013
* Medalla de bronze en el Campionat Europeu d'Handbol Masculí de 2014
* Medalla de plata en el Campionat Europeu d'Handbol Masculí de 2016
* Medalla d'or en el Campionat Europeu d'Handbol Masculí de 2018
* Medalla d'or en el Campionat Europeu d'Handbol Masculí de 2020
* Medalla de bronze en el Campionat Mundial d'Handbol Masculí de 2021
* Medalla de bronze en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020

### Distincions individuals

* Finalista a Millor Esportista Masculí de 2012, 2013 i 2014 en els Premis Esportius Provincials de la Diputació d'Alacant

## Referències

* ↑ «Valero Rivera elige a Gedeón Guardiola como relevo del lesionado Garabaya». El Mundo Deportivo. Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2016. [Consulta: 14 agost 2021].

## Enllaços externs

* EHF player info
# Grâce Zaadi

Grâce Zaadi Deuna (7 de juliol de 1993) és una jugadora d'handbol francesa del CSM București i de la selecció nacional francesa.
Va representar França al Campionat Mundial Femení d'Handbol 2013 i als Jocs Olímpics de 2016.

## Premis individuals

* 2018: Millor constructora de joc del Championnat de France

## Referències

* ↑ EHF profile
* ↑ «2018 European Women's Handball Championship roster». Arxivat de l'original el 2019-04-30. [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ «2014 European Championship Roster». EHF. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2018. [Consulta: 7 desembre 2014].
* ↑ Grace Zaadi Deuna Arxivat 2016-09-20 a Wayback Machine.. nbcolympics.com
# Iker Romero Fernández

Iker Romero Fernández (Vitòria, 15 de juny de 1980) és un exjugador basc d'handbol, actualment segon entrenador de l'equip alemany TSV Hannover-Burgdorf. Era considerat un dels millors jugadors del món en la seva posició. Va ser internacional amb la selecció espanyola d'handbol.

## Història
### Comiat al FCBarcelona

El 22 de març del 2011 va anunciar públicament en roda de premsa, que la temporada següent no continuaria al Barça, ja que el club va desestimar renovar-li el contracte. Romero, visiblement emocionat, va assegurar que el seu somni era retirar-se al Barça i que la seva samarreta acabés penjada al Palau Blaugrana. El jugador va assegurar que per aconseguir aquest el propòsit de seguir al club estava disposat a cobrar la meitat però que el club no va acceptar i en conseqüència va anunciar que la temporada següent jugaria al Füchse Berlin.

## Clubs

* Corazonistas (Vitòria)
* Balonmano Valladolid
* Club Balonmano Ademar León
* Balonmano Ciudad Real
* FC Barcelona
* Füchse Berlin

## Palmarès
### Títols internacionals de club

* 2 Copes d'Europa (2005 i 2010-2011).
* Campió de la Recopa d'Europa el 2002.
* Campió de la Supercopa d'Europa la temporada 2003-2004.
* Subcampió d'Europa de la Copa E.H.F., amb el Balonmano Valladolid.

### Títols estatals de club

* 1 Lliga ASOBAL (2005-2006)
* 3 Copa del Rei (2002-2003, 2006-2007 i 2008-2009)
* 1 Copa ASOBAL (2002-2003)
* Subcampió de la Lliga ASOBAL la temporada 2002-2003 i 2008-2009.

### Amb la selecció espanyola

* Subcampió d'Europa Juvenil, amb la selecció espanyola.
* Campió de la Supercopa de Nacions 2003-2004.
* Quart al Mundial de Portugal 2003.
* Medalla d'or al Mundial de Tunis 2005.
* Subcampió d'Europa, amb la Selecció Espanyola a Suïssa 2006
* Medalla de bronze en els Jocs Olímpics de Beijing 2008.

### Consideracions personals

* 40 vegades internacional amb la selecció Júnior.
* Millor jugador Júnior de la Lliga ASOBAL (1999/2000).
* 6è golejador de la Lliga Asobal, amb la tercera millor mitjana (2000/2001).
* Integrant del 7 ideal al Campionat del Món Júnior (2000/2001).
* Millor jugador júnior de la Lliga ASOBAL (2000/2001).
* Millor jugador júnior de la Liga ASOBAL (2001/2002).

## Referències

* ↑ «El Barça anuncia que no renova el contracte d'Iker Romero, que jugarà a Berlín la temporada vinent». Ara.cat.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a la web oficial del FCBarcelona Arxivat 2010-08-31 a Wayback Machine.
# Talpa talyschensis

Talpa talyschensis és una espècie de mamífer eulipotifle de la família dels tàlpids. Viu a la costa sud-occidental del mar Caspi, des del sud de l'Azerbaidjan fins al nord de l'Iran. Els seus hàbitats naturals són les selves temperades i els matollars. No se sap gaire cosa més sobre la seva ecologia. Durant molt de temps fou classificat com a subespècie, primer de T. orientalis, després del talp cec (T. caeca) i després del talp oriental (T. levantis), fins que a la dècada del 2010 fou elevat a la categoria d'espècie.

## Referències

* ↑ Handbook of the mammals of the world (en anglès), 2009–2019. ISBN 978-84-96553-49-1. OCLC 304148757.
Espècies vivents de la família dels tàlpids :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Laurasiatheria · Ordre Eulipotifles :
Subfamília Scalopinae :
Subfamília Talpinae :
Subfamília Uropsilinae :
Categoria :
# Resolució 423 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 423 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 14 de març de 1978, després de recordar les seves resolucions sobre República de Rhodèsia, en especial la resolució 415 (1977), el Consell va condemnar els intents del "règim racista il·legal" a Rhodèsia del Sud per conservar el poder i prevenir la independència de Zimbabwe. També va criticar les execucions al país de presos polítics i accions contra països veïns.
El Consell va declarar que qualsevol acord de manteniment del règim intern pel règim a Rhodèsia meridional seria il·legal i va demanar a altres estats membres que no ho reconeguessin. També va demanar al "règim il·legal" transferir el poder i celebrar eleccions lliures i justes, que exigien al Govern del Regne Unit que adoptés totes les mesures necessàries per posar fi al règim.
A continuació, la resolució va demanar a totes les parts interessades que iniciessin negociacions per aconseguir una descolonització veritable del territori. Finalment, la Resolució 423 va demanar al Secretari General de les Nacions Unides que vigilés la situació i informés a tot tardar el 15 d'abril de 1978.
La resolució va ser aprovada per deu vots contra cap; Canadà, França, Alemanya Occidental, Regne Unit i Estats Units es van abstenir.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org