OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sim Var

    En aquest nom cambodjà, el cognom és Sim.
Sim Var (khmer: ស៊ឹម វ៉ា; Tboung Khmum, 2 de febrer de 1906 - París, octubre de 1989) va ser un polític cambodjà, conegut principalment per haver ocupat el càrrec de primer ministre del país entre el juliol de 1957 i el gener de 1958. Juntament amb Chhean Vam i Ieu Koeus, va ser un dels fundadors del Partit Demòcrata, l'abril de 1946. D'ideologia nacionalista, Sim Var es va oposar al protectorat francès de Cambodja, liderant diversos moviments opositors amb altres nacionalitats. Sim Var va ser també ambaixador al Japó durant la dècada de 1970.
Nascut al districte de Kompong Cham, aleshores província de Kampong Cham, la seva família es dedicava al cultiu. És considerat com un dels primers nacionalistes cambodjans. Fundador del Partit Demòcrata, el 1946, juntament amb Chhean Vam i Ieu Keous, tenien l'objectiu de liderar el moviment demòcrata contrari al protectorat francès. També va cofundar el primer diari en khmer del país, el 1939, juntament amb Pach Chheun i Son Ngoc Thanh, conegut com a "Nokor Wat". El febrer de 1947, Var va trobar-se sota arrest, juntament amb 16 membres del Partit Demòcrata més, acusats per part de les autoritats franceses de formar part d'un grup pro-japonès oposat al domini francès de Cambodja. Aleshores va ser enviat a Prey Nokor (actualment la ciutat de Ho Chi Minh) durant nou mesos, entre març i novembre de 1947, i posteriorment a Kompong Cham, on va ser alliberat el 1948. El 1957 va esdevenir el nou primer ministre del país, tot i que només va ocupar el càrrec un any, ja que el 1958 va haver de dimitir a causa de dificultats econòmiques.
El 1962 es va casar amb una dona de Siem Reap anomenada Ma Prakob, amb qui va tenir un fill i una filla. Posteriorment es van divorciar. Més tard va ser ambaixador de Cambodja al Japó, durant el govern de Lon Nol, casant-se amb una dona japonesa anomenada Yoko Kawada. Es creu que Var va participar en el cop d'estat de 1970 que va fer fora Norodom Sihanouk. Quan els khmers rojos van prendre el poder es va refugiar a París, on va viure fins a la seva mort, l'octubre de 1989, a l'edat de 83 anys.

## Referències

* 1 2 3 «Sim Var, Ex-Cambodian Premier, 85». The New York Times, 18-10-1989. [Consulta: 9 abril 2014].
* 1 2 3 «Sim Var (1906-1989)». nationalrescueparty.org. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2014. [Consulta: 9 abril 2014].
* ↑ http://guides.library.yale.edu/content.php?pid=238135&sid=2215715
# Violet Webb

Violet Webb (Willesden, 3 de febrer de 1915 - Northwood, 27 de maig de 1999) va ser una atleta britànica, especialista en la prova dels 100 metres; va arribar a ser medallista de bronze olímpica l'any 1932 en els 4x100 metres relleus.

## Carrera esportiva

En els Jocs Olímpics de Los Ángeles 1932 va guanyar la medalla de bronze en els relleus 4x100 metres, amb un temps de 47.6 segons, arribant a la meta després dels Estats Units (or amb 47.0 segons) i el Canadà (plata amb la mateixa marca), sent les seves companyes d'equip: Nellie Halstead, Eileen Hiscock i Gwendoline Porter.

## Referències

* ↑ «Nellie Halstead». [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Violet Webb Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 7 febrer 2019].
# Lungro

Lungro (albanès Ungra) és un municipi italià, dins de la província de Cosenza. L'any 2006 tenia 2.950 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë. Limita amb els municipis d'Acquaformosa, Altomonte, Firmo, Orsomarso, San Donato di Ninea i Saracena.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Giuseppino Santoianni | Centreesquerra |

## Enllaços externs

* Ungra.it Web de Lungro en arbëreshë
* Jemi.it Portal pels arbëreshë amb moltes fotos i vídeos de Lungro
* Vitambiente.org Arxivat 2014-12-22 a Wayback Machine. Portal ambiental de Lungro
# Bazarji

Bazarji fou un suposat kan de l'Horda d'Or només esmentat per Hajji Abdul Ghassar- Hauria governat vers el 1361.
Segons el relat d'Hajji Abdul Ghassar, Kara Nogai va fer fugir a Mahmud Khizr i fou proclamat kan. La seva protectora la sultana Taidula va lamentar haver perdut un amant però aviat el va oblidar davant un nou company de llit; tot i que ja era gran conservava els seus impulsos sexuals i es va enamorar d'un jove de la casa de Genguis Kan de nom Bazarji al que va oferir la corona si li corresponia sexualment; ho va acceptar i la reina va aconseguir fer-lo proclamar kan al lloc de Kara Nogai però aviat es va mostrar indigne del tron i un tirà, i els seus excessos eren innombrables; Alibeg, un dels més distingits tàtars, fou assassinat i el seu fill Hassan es va refugiar a Coràsmia on va demanar ajut al governador Hussein. Aquest va marxar amb les seves forces cap a l'oest, i va derrotar a Bazarji, que fou mort amb la seva esposa. Bazaiji no és anomenat a les cròniques russes i no hi ha monedes seves, però també l'esmenta Khuandemir, si bé els dos autors s'haurien basat en una font comuna. Mort Bazarji, l'exkhan Khizr va poder tornar i va recuperar breument el poder.

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Pastorale-Fantaisie

Pastorale-Fantaisie és una obra orquestral composta per George Enescu el 1899 i estrenada a París el 19 de febrer de 1899 pel director Édouard Colonne. Té una durada de deu minuts.

## Origen i context

Va ser la primera i l'última vegada que es representava aquesta obra en concert en vida del compositor, que segurament no del tot convençut de la seva nova peça, no la va publicar i la va deixar al fons del seu calaix de manuscrits inèdits. Tampoc se li va donar un número d'opus. La peça va ser oblidada fins que la partitura va sortir de nou a la llum el 2017, quan el director romanès Gabriel Bebeșelea va dirigir les estrenes modernes de l'obra a Cluj-Napoca i Viena.
El compositor estava a punt d'acabar els seus estudis al Conservatori de París i Pastorale-Fantaisie, tot i ser una obra juvenil -Enescu tenia disset anys-, ja testimonia la seva autoritat tècnica primerenca, però li manquen tots els signes dels seus elements estilístics posteriors. La va compondre just després de la celebrada estrena a la capital francesa del seu primer opus oficial, l'obra orquestral coral Poème roumain. Segurament per assegurar l'èxit, la va escriure en la mateixa tonalitat de fa major.

## Referències

* ↑ «Biografia d'Enescu» (en anglès). encyclopedia.com. [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ Malcolm, 1990, p. 83.
* 1 2 Heindl, Christian. «Informació de l'obra» (en alemany). Tonkuenstler Orchester.
* ↑ «Informació de l'obra» (en anglès). Festival George Enescu. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2021. [Consulta: 5 setembre 2021].

## Bibliografia

* Malcolm, Noel. Toccata Press. George Enescu : his life and music (en anglès), 1990. ISBN 9780907689324.
# Entrada dels gladiadors

* Entry of the Gladiators
* "Entry of the Gladiators" performed by the United States Marine Band in 1999.
Entrada dels Gladiadors op. 68 (en txecVjezd gladiátorů, o en alemany Einzug der Gladiatoren) és una marxa militar escrita el 1897 pel compositor txec Julius Fučík. Al principi la va titular Grande Marche Chromatique, en referència a l'ús d'escales cromàtiques per tota la peça, però va canviar el títol inspirat pel seu interès en la història de l'Imperi Romà.
El 1901, l'editor nord-americà Carl Fischer va publicar una versió d'aquesta marxa, arranjada per a banda de la mà del compositor canadenc Louis-Philippe Laurendeau, sota el títol Thunders and Blazes (llamps i trons). És a partir d'aquesta versió que la peça va esdevenir molt popular com a marxa de circ, sovint utilitzada per a introduir els pallassos. De fet, avui és coneguda principalment per aquesta associació, mentre que el títol i el compositor originals són relativament desconeguts. La versió de Laurendeau també estava adaptada per a orgue de fira.

## En la cultura popular

* El 1961 l'èxit de James Darren Goodbye Cruel World utilitza la melodia de la peça amb una flauta de bec.
* El 1971, Nino Rota va agafar la primera part de la marxa i la va arranjar per a la música del film de Federico Fellini I Clowns. L'associació d'aquesta música a la pel·lícula comporta l'error comú de creure que la marxa és una obra original de Rota.
* El 1972, Leon Russell cita el tema principal en la seva cançó Tight Rope
* El 1973, Elton John toca l'obertura de la marxa a l'inici del seu solo en la cançó Your Sister Can't Twist (But She Can Rock 'n Roll), en el seu històric àlbum Goodbye Yellow Brick Road

## Referències

* ↑ «Thunder and Blazes | BandMusic PDF Library». [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ Latten, James E.; Chevallard, Carl «Review: Teaching Music Through Performing Marches». Music Educators Journal. MENC_ The National Association for Music Education, 91, 1, 9-2004, pàg. 62–63. DOI: 10.2307/3400112. JSTOR: 3400112.
* ↑ Edward Seckerson «Last Night of the Proms, Royal Albert Hall, London». The Independent, 11-09-2007 [Consulta: 21 setembre 2008].
* ↑ «Circus Music! / The Sound and the Foley». Circus music, 06-05-2013. [Consulta: 14 gener 2015].
# Zamakhxar

Zamakhxar fou una petita localitat de Coràsmia a l'edat mitjana, entre la població de Nuzwar i Urgendj al Gurgandj la darrera capital medieval. segons Al-Muqaddassí al final del segle X tenia una ciutadella. Al segle xi hi va néixer el filòsof Abu-l-Qàssim Mahmud ibn Úmar az-Zamakhxarí. No se sap si fou devastada pels mongols però en tot cas va sobreviure i fou visitada per Ibn Battuta a la primera meitat del segle xiv que diu que era a quatre milles de la "ciutat de Coràsmia" (Nova Urgenj, que havia substituït a la Vella Urgenj devastada pels mongols i coneguda com a Kuhna o Konya Urgenj "Vella Urgenj"); és la darrera vegada que és esmentada. Sembla que correspon a les ruïnes actuals de Zmukhxir.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, XI, 469
# Abu Bakr al-Khwarizmi

Abu Bakr al-Khwarizmi (923/934 - Nishapur el 1002) fou un escriptor persa en llengua àrab que fou l'introductor del gènere epistolar en la literatura àrab. S'atribuïa la nisba d'al-Tabarkhazi perquè assegurava que la seva mare era germana de l'historiador al-Tabari. Va néixer a Coràsmia on va viure de jove, però relativament aviat en va marxar i va treballar per a Sayf-ad-Dawla d'Àlep i després en altres llocs com Bukharà per als tahírides. Se li atribueixen diverses maqamat.

## Referències

* ↑ «Abu Bakr al-Khwarizmi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, II edició, versió francesa
# Mubarik Xah Sanjarí

Mubarik Xah Sanjarí, Mubarak Shah Sanjari o Mubarek Shah Sanjari fou un amir de la tribu turcmana dels sanjar, amic de Tamerlà, que dominava la zona de Makhan.
Mubarik va ajudar a Tamerlà durant el seu exili i fins i tot se li va unir amb un centenar d'homes; Mubarik Shah Sanjari va recomanar llavors (1363) deixar el desert i anar o a Coràsmia o be a Merv (Merv-i Shahijan), l'antiga Antioquia del Caucas, situada al riu Murghab; Tamerlà s'hi va mostrar favorable. Poc després va fer una escapada a Xahrisabz i Samarcanda, però fou descobert pels mogols i es va tornar a reunir amb Mubarik Xah.
El 1366, després de perdre Karshi, Tamerlà es va retirar al territori dels sanjaris a Makhan, però no trigà en recuperar la ciutat. El 1367, quan Tamerlà va haver d'abandonar Bukharà davant de les forces d'Amir Husayn, es va retirar a Makhan. Després d'una gestió de Jaku Barles amb el malik d'Herat, va poder comprovar que aquest li era favorable i va deixar al seu fill Jahangir ibn Timur a Makhan, amb Mubarik Xah com a preceptor i sota la alta protecció del malik.
Per aquest serveis a Tamerlà, Mubarik Xah i després els seus descendents foren molt estimats tant durant el govern de Tamerlà com després en el dels seus successors

## Referències

* 1 2 Charles Stewart, An autobiographic relat of the life of emperor Timur
* ↑ V. V. Barthold, Four Studies on the history of Central Asia, trad. del rus per V. i T. Minorski, Volum II (Ulugh-Beg), Leiden, E. J. Brill, 1958
# Ciclamen

Ciclamen (Cyclamen) és un gènere de plantes amb flor.

## Taxonomia

Tradicionalment estava classificat dins la família Primulaceae però les classificacions filogenètiques l'ubiquen a la família Myrsinaceae.

## Particularitats

Són plantes herbàcies perennes que a l'estiu entren en repòs vegetatiu (estivació). Totes elles tenen una arrel amb substàncies de reserva que és tòxica pels humans. Les fulles són de forma arrodonida a triangular normalment variegades (amb bandes de color).
Les flors, de cinc pètals, s'agrupen en verticils i són de colors que varia del blanc al porpra. El fruit és en forma de càpsula amb cinc cambres i conté diverses llavors que són dispersades per les formigues.

## Usos

En jardineria s'usen sobretot varietats de l'espècie Cyclamen persicum.
L'aroma del ciclamen és apreciat des de fa molt de temps i ja era popular entre els romans. No obstant això, es va introduir a Europa al segle xvi. Avui dia, a més de ser una de les plantes més populars venudes pels floristes, és una matèria primera utilitzada en moltes creacions fragants, donant-los una frescor que és floral, dolç, verd i lleugerament humida. No obstant això, l'olor del ciclamen no es pot extreure de manera natural. Per tant, es reprodueix en el laboratori a partir d'altres matèries primeres. Per això, els perfumistes utilitzen el ciclamen aldehid, conegut per la seva olor fresca i lleugerament aquosa.

## Taxonomia

El gènere conté unes 20 espècies originàries de la zona mediterrània arribant també fins a l'Iran i Somàlia (Cyclamen somalense).
Cyclamen balearicum (Pa porcí) és una planta silvestre endèmica de les Balears tot i que també se n'han trobat algunes poblacions al sud de França i els Pirineus.
Cyclamen africanum
Cyclamen balearicum
Cyclamen cilicium
Cyclamen colchicum
Cyclamen coum
Cyclamen creticum
Cyclamen cyprium
Cyclamen graecum
Cyclamen hederifolium
Cyclamen intaminatum
Cyclamen libanoticum
Cyclamen mirabile
Cyclamen parviflorum
Cyclamen persicum
Cyclamen pseudibericum
Cyclamen purpurascens
Cyclamen repandum
Cyclamen rhodium
Cyclamen rohlfsianum
Cyclamen somalense
Cyclamen alpinum

## Fotos de ciclamens

* Cyclamen cilicium
* Cyclamen coum
* Cyclamen hederifolium
* Cyclamen hederifolium
* Cyclamen persicum (Israel)
* Cyclamen persicum
* Cyclamen purpurascens
* Cyclamen purpurascens
* Cyclamen repandum (França)
* ciclamen conreat
* ciclamen conreat
* ciclamen conreat
* ciclamen conreat
* ciclamen conreat

## Referències

* ↑ «Ciclamen-Materiales» (en castellà). Perfumes y fragancias on line. [Consulta: 3 gener 2020].

## Enllaços externs

* The Cyclamen Society
* Plants for a Future: Cyclamen
* Cyclamen Q&A Arxivat 2020-10-22 a Wayback Machine.
# Anzali

Anzali és el nom dels següents llocs:
* Bandar-e Anzali, port de la costa de la mar Càspia a l'Iran
* Mordab-e Azali, llacuna salada a la vora de la mar Càspia, a l'Iran
# Bilbas

Bilbas és el nom d'una confederació tribal kurda.
La formen cinc tribus: els Mangur, els Mamish (o Mamash), els Piran, els Sinn i els Ramk. Els Mangur estan dividits en dos seccions: Mangur Zudi i Mangiur-a-Ruta; els membres de la tribú que viuen a la plana, a l'Iraq, reconeixen l'autoritat dels de muntanya. Tots els grups viuen principalment a l'Iran, i alguns grups també a l'Iraq. Els Udjak del Iraq són sovint considerats part dels Bilbas.
# Karapapak

Karapapak (o Karapapakh, que vol dir Barret Negre) és un poble turc de llengua oghuz occidental, molt semblant a l'àzeri. A la Unió Soviètica els karapapak foren considerats una branca dels àzeris i a Turquia la seva llengua fou substituïda al segle XX pel turc. El nom alternatiu és Terekeme o Tarakama (derivat de "Turcman" o "Turkmen", que voldria dir turcs oghuz)
Vivien al nord d'Armènia a la frontera amb Geòrgia però van emigrar el 1828 i una part es va establir prop de Kars i una altra a Sulduz a l'Iran. Al districte de Kars formaren el 15% de la població (21.652 el 1883); encara que els sunnites eren majoria, els xiïtes eren més del 40%. A Rússia el 1897 eren 29.879 que van passar a 39.000 el 1910. Després de la pèrdua de Kars només van restar a la nova Unió Soviètica 6.316 (1926). Dels que vivien fora de Turquia el 70% vivia a Pèrsia (uns 15000) i la resta a la Unió Soviètica (30%), mentre a Turquia la nacionalitat fou suprimida. El 1944 els karakapakh, els meskhetis (georgians turquitzats), els khemshins (armenis turquitzats) i els kurds, turcmans i turcs de Meskhètia. Tots aquests grups van ser catalogats com meskhetis. El nombre actual és desconegut. Vivien a Iran, Azerbaidjan i Geòrgia i alguns a Rússia; els de Turquia estan assimilats.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, IV, 652
# Anacamptis

Anacamptis és un gènere amb tretze espècies d'orquídies de la subfamilia Orchidoideae, de la família Orchidaceae, estretament relacionades amb el gènere Orchis. Es distribueixen des d'Europa fins a Àsia central. Són d'hàbits terrestres i tenen tubercles.
El nom científic deriva del verb grega ανακάμτειν (anakamptein), que significa «doblegar, encorbar, tornar».

## Usos medicinals

La farina dels tubercles s'usa en dietes especials de convalescents i nens. És molt rica en mucílag i forma una demulcent i suau gelatina que s'usa per al canal gastrointestinal irritat. Una part de farina amb cinquanta parts d'aigua són suficients per a formar la gelatina. El tubercle per a preparar la farina ha de ser recol·lectat quan la planta està acabada d'assecar després de la floració i quan ha deixat anar les llavors.

## Taxonomia

* Anacamptis boryi (sud de Grècia, Creta)
* Anacamptis champagneuxii (oest del Medit.)
* Anacamptis collina (Medit. a sud de Turkmenistan)
* Anacamptis coriophora (Europa, Medit. a oest d'Àsia)
* Anacamptis israelitica (nord d'Israel, Palestina)
* Anacamptis laxiflora (centre i oest d'Europa, Medit. a Àsia central)
* Anacamptis longicornu (oest i centre Medit.)
* Anacamptis morio (Europa, Medit. a Iran)
* Anacamptis palustris (Europa, Medit. a Àsia central)
* Anacamptis papilionacea (Medit. a l'Iran)
* Anacamptis pyramidalis: (Europa, Medit. a nord de l'Iran)
* Anacamptis sancta (este Medit. al Caucas)
* Anacamptis syriaca (Xipre, sud de Turquia a Líban)

## Referències

* ↑ Pabón S. de Urbina, José M.; Reglà i Jiménez et alii, Vicenç. «ανακάμτειν». A: Diccionari manual grec clàssic-català. Barcelona: Larousse, 2011, p. 40. ISBN 978-84-7153-909-0.
# Populus caspica

Populus caspica o pollancre del Caspi és una espècie d'arbre descrit científicament per Joseph Friedrich Nicolaus Bornmüller. La seva distribució és asiàtica a l'Iran (al Bosc mixt hircà del Caspi), Paquistan, Afganistan, Xina, Taijikistan, Índia i Turkmenistan.

## Referències

* ↑ Bornm, 1939 In: Feddes Rep. 47: 70
# Crisi diplomàtica de Qatar de 2017

La crisi diplomàtica de Qatar de 2017 es refereix al trencament iniciat el 5 de juny de 2017 entre aquest país i diverses nacions musulmanes entre les quals es troben Aràbia Saudita, Bahrain, Egipte, Unió dels Emirats Àrabs, Líbia, Maldives i el Iemen—, que van anunciar la suspensió de relacions diplomàtiques amb Qatar, acusant al país de donar suport a diferents grups terroristes de la regió, incloent a Al-Qaeda i a l'Estat Islàmic, i interferir en la política interior dels seus països. Segons apunten alguns mitjans, l'origen de la crisi es trobaria en un atac informàtic produït al maig del mateix any contra la Qatar News Agency.

## Consell de Cooperació del Golf

Entre les nacions involucrades, Aràbia Saudita, Bahrein i la Unió dels Emirats Àrabs, formen part del Consell de Cooperació del Golf (GCC), una unió econòmica i política regional.
En maig de 2017, un presumpte atac informàtic contra mitjans de comunicació públics va donar lloc a la publicació, basada en enregistraments que recollien les paraules de l'emir de Qatar, del suposat intent d'explotació del ressentiment dels Estats Units cap a l'Iran, així com possibles vincles amb el grup palestí Hamàs. El govern de Qatar, des de Doha, va al·legar que les informacions publicades eren falses, sense afegir cap aclariment més. No obstant això, les agències de notícies de la regió van reportar els comentaris de l'emir com un fet. El 3 de juny de 2017, el compte de Twitter del ministre d'Afers Exteriors de Bahrain, Khalid bin Ahmed Al Khalifa, va ser piratejada en un ciberatac des de Qatar. Poc després, Aràbia Saudita, els EAU, Iemen, Egipte i Bahrain van anunciar el trencament de relacions diplomàtiques amb Qatar, el 5 de juny de 2017.

## Referències

* ↑ «Saudi Arabia, Bahrain and Egypt Cut Ties With Qatar». Bloomberg.com, 05-06-2017.
* ↑ «Qatar row: Six countries cut links with Doha» (en en-gb). BBC News, 05-06-2017.
* ↑ «Cinco países cortan sus relaciones diplomáticas con Qatar.» 5 de junio de 2017.
* ↑ «Egypt, Saudi Arabia Among Gulf States Cutting Ties to Qatar». NBCnews.com, 05-06-2017.
* ↑ «Saudi Arabia, UAE, Egypt, Bahrain cut ties to Qatar». AlJazeera.com, 05-06-2017.
* ↑ «Bahrain minister briefly hacked after Qatar cyber attack». [Consulta: 5 juny 2017].
* ↑ «Analysis | What’s going on with Qatar?». [Consulta: 5 juny 2017].
* ↑ «Qatar row: Five countries cut links with Doha» (en en-gb). BBC News, 05-06-2017.
# Resolució 651 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 651 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 29 de març de 1990, després de recordar les resolucions 598 (1987), 619 (1988), 631 (1989) i 642 (1989), i havent examinat un informe del Secretari General Javier Pérez de Cuéllar sobre el Grup d'Observadors Militars de les Nacions Unides per Iran i Iraq, el Consell va decidir:
    (a) convocar tant a l'Iran com a Iraq per aplicar la Resolució 598;
    (b) renovar el mandat del Grup d'Observadors Militars de les Nacions Unides per Iran i Iraq per un altre període de sis mesos fins al 30 de setembre de 1990;
    (c) demanar al Secretari General que informi sobre la situació i les mesures adoptades per aplicar la Resolució 598 al final d'aquest període.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)
* Guerra Iran-Iraq

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Batalla d'Amoaful

La batalla d'Amoaful va ser una batalla que va tenir lloc el 31 de gener de 1874 durant la Tercera guerra Anglo-Aixanti quan Sir Garnet Wolseley derrotà els aixantis després d'una ferotge resistència. L'atac va ser encapçalat pel 42è Regiment a Peu.
A Amoaful, un combat post-mortem ret homenatge al comandant aixanti: "El gran Cap Amanquatia es trobava entre els mort. Una admirable habilitat es veié en la posició triada per Amanquatia, i la determinació i el caràcter general que mostrà en la defensa van demostrar plenament la seva gran reputació com a tàctic capaç i soldat valent."
El Lance-Sergeant Samuel McGaw va ser condecorat amb la Creu Victòria per la seva conducta durant la batalla.

## Referències

* 1 2 Ashanti Wars Heritage History
* ↑ Low, Charles Rathbone. A Memoir of Lieutenant-General Sir Garnet J. Wolseley. Londres: R. Bentley & Son, 1878, p. 174.
* ↑ Lance Sergeant Samuel McGaw Arxivat March 9, 2012, a Wayback Machine. Black Watch