OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Passos coberts de Torà

Els Passos coberts de Torà és un conjunt arquitectònic de Torà, a la comarca del Solsonès, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A part dels portals pròpiament dits com a estructures d'accés principal al nucli antic, cal assenyalar els nombrosos passos coberts que es generen així mateix constituint l'enllaç entre carrers i places com la de l'Església o la de Vila-vella. Destaca, per exemple, el pas cobert del carrer Sant Sebastià, d'època medieval moderna, amb dos arcs apuntats que recorden la morfologia gòtica i que delimiten un pas cobert que aixopluga una antiga capelleta, avui desafectada i anteriorment dedicada a Sant Sebastià, coincidint amb el nom del carrer i en referència a un dels sants taumaturgs més habituals en els nuclis antics de les poblacions catalanes.
Un altre pas cobert molt destacable és el que avui constitueix l'accés a la plaça Jaume Coberó. És un pas cobert d'uns 14 metres de longitud i d'uns 2,30 metres d'alçada. El formen tres trams d'uns 3,5 m d'amplada aproximada, delimitats per quatre arcs rebaixats, formats per carreus ben tallats d'uns 40 cm d'amplada.
Destaquen també els passos coberts del carrer Nou: el portal nou, o del pati i el portal de l'Ofrera, amb elements arquitectònics com capitells en forma de permòdol i fins i tot les restes de notables enteixinats fets amb guix, amb representacions de motius vegetals (fulles de palma, raïms, ocells).
Finalment, un altre dels antics portals de la plaça del Pati, conegut popularment com la Portella, avui està integrat en l'estructura de la casa Trilla un destacable edifici modernista que domina la plaça del Pati, formant un pas cobert fins a la plaça del Vall. L'entrada queda delimitada des de l'interior de la plaça del Pati per dues notables columnes toscanes, la cronologia de les quals s'ha de relacionar amb la construcció de la mateixa casa Trilla, a començaments del segle xx.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 122. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* 1 2 3 4 «Passos coberts de Torà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2017].
# Mercè Claramunt Bielsa

Mercè Claramunt Bielsa (Barcelona, 26 de setembre de 1955) és una advocada i mediadora catalana, diputada de la junta de govern del Col·legi de l'Advocacia de Barcelona.
Afiliada al PSUC des del 1976, sindicalista i delegada de CCOO, va ser secretària del Comitè d'Empresa de la Societat Municipal de Transports Municipals de Barcelona, des del 1977 fins al 1986.
Ha estat vicepresidenta i membre del Consell Nacional d'ICV, coordinadora de l'àmbit de justícia d'aquesta formació política i presidenta de Dones amb Iniciativa del 2007 al 2011. Des de l'any 2006 fins al 2011 va ser directora general de Jocs i Espectacles de Catalunya. Del 2006 al 2010 va exercir la Direcció General de l'empresa Loteria de Catalunya, empresa pública de jocs d'atzar.
Llicenciada en Dret per la Universitat de Barcelona l'any 1995, es va especialitzar en temes civils, família, penal, violència domèstica i jurisdicció de menors. La seva activitat cívica sempre ha estat lligada a les associacions professionals del seu àmbit: ha estat presidenta de Dones Juristes, entitat de la qual encara en forma part, és diputada de l'Il·lustre col·legi d'advocats de Barcelona (ICAB), forma part de l'Associació Catalana de Juristes Demòcrates, és membre de la Societat Catalana d'Advocats de Família (SCAF) i de l'Associació Espanyola d'Advocats de Família. I va ser Impulsora del I Congrés de Mediació de l’Advocacia.
Col·labora habitualment en mitjans de comunicació com a experta en qüestions relacionades amb el dret i, especialment, amb la resolució alternativa de conflictes.

## Referències

* ↑ «Què en pensa... Mercè Claramunt i Bielsa», 11-09-2010.
* ↑ «Mercé Claramunt será la nueva Directora General de Juego y Espectáculos de Cataluña».
* ↑ «Sobre Mi. Mercè Claramunt Bielsa». Arxivat de l'original el 2022-02-12. [Consulta: 31 març 2024].
# Sara Lidman

Sara Lidman (suec: Sara Adéla Lidman) (Missenträsk, 30 de desembre de 1923 - Umeå, 17 de juny de 2004) va ser una escriptora i activista sueca guardonada amb el Premi de Literatura del Consell Nòrdic el 1980 per la seva obra Vredens Barn.
Va escriure la major part de la seva obra literària en el dialecte que es parla al seu comtat natal. A les seves novel·les tracta temes com la marginalitat i la reivindicació de drets. El seu ús innovador del llenguatge és una barreja original d'ús dialectal, expressions bíbliques, argot formal i un sentiment rítmic poètic.

## Biografia

Nascuda a Missenträsk, poble de l'actual municipi de Skellefteå, Lidman es va criar a la regió de Västerbotten, al nord de Suècia. Va estudiar a la Universitat d'Uppsala, on va interrompre els seus estudis en contraure tuberculosi. Finalment va haver de graduar-se per correspondència.
Lidman va aconseguir el seu primer gran èxit amb la novel·la Tjärdalen («L'alambí de quitrà»). En aquesta obra i en la seva segona novel·la, Hjortronlandet («El camp de nabius»), explora els temes de l'alienació i l'aïllament. Les seves primeres novel·les se centren en les difícils condicions dels camperols pobres del comtat septentrional suec de Västerbotten durant el segle xix.
Va escriure extensament sobre temes polítics, sempre des d'un punt de vista socialista. Va protestar contra la Guerra del Vietnam (va viatjar al Vietnam del Nord i va participar al Tribunal Russell) i contra l'apartheid a Sud-àfrica. Va donar suport a les influents vagues mineres de 1969-1970 i va participar activament en els moviments comunista i ecologista. Entre 1977 i 1985 va escriure una sèrie de set novel·les sobre el procés de colonització del nord de Suècia.
Lidman va morir a Umeå el 2004. Tenia 80 anys. Està enterrada al cementiri d'Österjörn.

## Referències

* ↑ «Sara Lidman | Swedish Feminist Author & Novelist | Britannica» (en anglès). www.britannica.com, 26-12-2023. [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ «1980 Sara Lidman, Sweden: Vredens barn | Nordic cooperation» (en anglès). www.norden.org. [Consulta: 28 desembre 2023].
* 1 2 «Lidman, Sara (1923-2004). » MCNBiografias.com». www.mcnbiografias.com. [Consulta: 28 desembre 2023].
* 1 2 «skbl.se - Sara Adela Lidman». skbl.se. [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ Moreno, Ricardo «Sara Lidman, escritora» (en castellà). El País [Madrid], 24-06-2004. ISSN: 1134-6582.
# Natalie Psaila

Natalie Psaila és una metgessa i activista pel dret a l'avortament maltesa. Com a tal, és cofundadora de l'ONG Doctors for Choice.

## Carrera

Especialista en medicina familiar, el 2021 va publicar un llibre sobre salut reproductiva per a preadolescents titulat My Body's Fantastic Journey (lit. ‘El bell camí del meu cos’).
Ha advocat activament per rebaixar les lleis de l'avortament de Malta, que considera excessivament estrictes, així com per una millora de l'accés als mètodes anticonceptius. En aquesta línia, el 2019 va ser una de les fundadores de l'ONG maltesa Doctors for Choice. A causa de tot això, ha rebut missatges violents i fins i tot amenaces de mort. Segons Psaila i altres membres de Doctors for Choice, les autoritats a penes han reaccionat quan s'han denunciat aquests fets.
A l'acabament del juny del 2023, juntament amb la metgessa Isabel Stabile, va establir una línia telefònica directa per a dones que volen induir un avortament. A través d'aquest mitjà, poden ajudar les pacients a trobar opcions per a practicar-lo a l'estranger i donen suport a aquelles que opten per induir-se'l amb medicaments.

## Reconeixement

El 2023, va ser inclosa en la llista de les 100 dones més influents de l'any per la BBC. De fet, és la primera maltesa que hi apareix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Magri, Giulia. «Maltese pro-choice doctor makes it to BBC list of 100 influential women in 2023» (en anglès britànic). Times of Malta, 21-11-2023. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «Malta proposes bill to ease EU's strictest anti-abortion law» (en anglès). baynews9.com, 21-11-2022. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ Calleja, Laura. «Pro-choice doctor reveals abuse she received: ‘Let’s kill her children and see how she likes it’» (en anglès). MaltaToday.com.mt, 04-05-2022. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «Pro-choice doctors launch abortion helpline» (en anglès britànic). Times of Malta, 01-07-2023. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «Maltese pro-choice campaigner named on BBC’s list of 100 most inspirational and influential women» (en anglès). MaltaToday.com.mt. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «BBC 100 Women 2023: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 21-11-2023. [Consulta: 23 novembre 2023].
# Rebecca Daly

Rebecca Daly (nascuda el 1980) és una irlandesa directora de cinema, guionista i actriu.

## Primers de la vida

Daly va néixer a West Sussex i va créixer en una família irlandesa a Haywards Heath. Més tard es van traslladar a Naas, Irlanda. Va estudiar teatre i literatura anglesa al Trinity College Dublin i va completar un MA en cinema al Dublin Institute of Technology.

## Carrera

Daly ha escrit i dirigit tres llargmetratges i dos curts:
* Joyriders (2006, curt)
* Hum (2010, curts
* The Other Side of Sleep (2011)
* Mammal (2016)
* Good Favour (2017)
Va guanyar un premi del Cercle de Crítics de Cinema de Dublín al millor director irlandès per Good Favour.

## Vida personal

Daly viu a Cork, Irlanda. Les seves pel·lícules preferides són Lost in Translation (2003), L'oncle Boonmee recorda les seves vides anteriors (2010) i Under the Skin (2013).

## Referències

* ↑ Thorpe, Vanessa; correspondent, arts. «Cannes critics praise director Rebecca Daly for The Other Side of Sleep», 14-05-2011.
* ↑ «Digging into private life of murder victim». www.irishexaminer.com, 15-03-2012.
* ↑ «Irish director Rebecca Daly returns to IndieCork with third feature film». www.irishexaminer.com, 04-10-2018.
* ↑ «SDGI Updated | Rebecca Daly». Screen Directors Of Ireland Home.
* ↑ «Rebecca Daly». IMDb.
* ↑ «Dublin Film Critics' Circle Awards - Audi Dublin International Film Festival», 30-06-2018. Arxivat de l'original el 30 June 2018. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ «A question of taste: Film-maker Rebecca Daly». www.irishexaminer.com, 14-02-2019.
# Joanna Cole

Joanna Cole (Newark, 11 d'agost de 1944 - Sioux City, 12 de juliol de 2020), també coneguda pel pseudònim B. J. Barnet fou una escriptora estatunidenca de literatura infantil coneguda per la col·lecció The Magic School Bus. La seva obra comprèn més de 250 llibres.
Joanna Cole va créixer prop d'East Orange. Va estudiar a la Universitat de Massachusetts, a la Universitat d'Indiana, i al City College de Nova York, on es va graduar en psicologia. Després de graduar-se va treballar de mestra d'educació primària, de bibliotecària a l'escola primària de Brooklyn, d'editora de llibres infantils a Doubleday Books for Young Readers, i finalment, d'escriptora.
El seu primer llibre va ser Cockroaches, i des de llavors ha escrit més de 250 obres de ficció i no-ficció per a infants.
De la seua col·lecció més famosa, The Magic School Bus, se n'han fet dues adaptacions animades: l'una entre el 1994 i el 1997, i l'altra des de 2017, encara en emissió. La primera d'elles es va doblar al valencià com a L'autobús màgic i s'ha emés al programa Babalà Club, a Punt 2.

## Bibliografia

* ↑ BBC News [consulta 16-07-2020]
* ↑ «Library of Congress LCCN Permalink n80010098». [Consulta: 29 octubre 2019].
* 1 2 3 «Joanna Cole». [Consulta: 29 octubre 2019].
* 1 2 3 «Joanna Cole Books, Author Biography, and Reading Level | Scholastic». [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ «The Magic School Bus | Books, Experiments, Printables, Apps | Scholastic Kids». [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ Programació de l'11 de desembre de 2004-mundodeportivo.com
# Serrat Espès

El Serrat Espès és una serra situada als municipis de Torà (Segarra) i de Llobera (Solsonès), amb una elevació màxima de 870,9 metres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Benny Toraty

Benny Toraty (בני תורתי) és un director de cinema i guionista israelià.

## Biografia

Bnei Torti va néixer a Afula i va créixer en els seus primers anys a Beit Shean. Als sis anys, es va traslladar amb la seva família al barri HaTikva, Tel-Aviv. En la seva joventut va participar en un taller de teatre del Municipi de Tel-Aviv, en un moment en què s'escenificaven i representaven obres de protestade Yitzhak Halutzi. Al mateix temps, a partir dels 16 anys, va participar en una classe de cinema juvenil sota la direcció del director Shimon Dotan, va muntar i dirigir curtmetratges. Més tard va estudiar al Departament de Cinema i Televisió de la Universitat de Tel-Aviv.
En acabar el servei militar, va ser instructor de bandes de carrer. Paral·lelament, els anys 1979-1982 va ser un dels fundadors del moviment AL (Ciutadans pels Barris), que al cap d'uns mesos va arribar a centenars de socis. Van establir cases d'estudiants, parcs infantils, van reclutar un grup d'alumnes de batxillerat que cuidaven la joventut, pintaven cases per a gent gran, etc.
Va ser un dels fundadors i els principals escriptors del diari "Haftish", que va funcionar els anys 1989-1993, que es va centrar en la crítica social, poc popular a l'època. Hi va publicar les primeres entrevistes en profunditat de cantants Mizrahi de l'època i va escriure històries de barri a la secció "Ko 16", que va ser il·lustrada per Dudo Geva. Torti va participar en la fundació del suplement social setmanal "Chalam" al diari Haudas i hi va escriure. El suplement incloïa la columna satírica "Víctor l'aturat" - el diari d'un aturat d'una manera humorística.
Durant molts anys va fer títols per a pel·lícules a GG Studios.

## Pel·lícules

La seva primera pel·lícula va ser el curtmetratge "Yonnam" (30 minuts) que va guanyar un premi al Festival de Cinema de Jerusalem de 1988. La seva segona pel·lícula "Teulades de lona" (46 minuts, 1994) documentava la lluita dels sense sostre a principis dels anys noranta a Gan Tikva, al barri de Tikva. Es va projectar als cinemes i a la televisió.
Després va dirigir una trilogia inacabada de llargmetratges sobre la vida a la perifèria: Kikar Ha-Halomot (2001), un homenatge al cinema de barri i Balada le'aviv ha'bohe (2012), un homenatge a la ràdio i la música oriental. La tercera encara no ha estat rodada.

## Premis i reconeixements

El 2002 va guanyar la Palmera de Bronze i el premi al millor guió a la XXIII edició de la Mostra de València. L'octubre de 2012 va guanyar el Premi Landau a les arts escèniques en el camp del llargmetratge

## Referències

* ↑ ‘Ballad of the Weeping Spring’ hits all the right notes in age-old story
* ↑ “Un actor siempre tiene que sentirse hambriento” a a Página/12
* ↑ La película francesa "La chatte à deux têtes" gana la Palmera de Oro de la Mostra de Valencia, Europa Press, 4 de desembre de 2002
# Vladimír Drha

Vladimír Drha (Praga, 7 de maig de 1944 – 21 de juny de 2017)) va ser un guionista i director de cinema i televisió txec. Des del seu absolutorium de la FAMU de Praga, ha estat un dels principals productors de cinema i televisió txecs.

## Filmografia
### Cinema

* 1979 Jak rodí chlap
* 1981 Dneska přišel nový kluk
* 1983 Radostné události
* 1984 Holka na krátkou trať
* 1985 Do zubů a do srdíčka
* 1985 Mezek
* 1987 Citlivá místa
* 1988 Dotyky
* 1989 Jestřábí moudrost
* 1989 Muka obraznosti
* 1991 Senoseč
* 1992 The best of Večírek
* 1993 Ravele
* 1997 O perlové panně
* 1999 Početí mého mladšího bratra
* 1999 Velká pardubická koňská opera
* 2000 Začátek světa ...
* 2008 Anglické jahody

### Televisió

* 1991 Jonáš, Melicharová a pavilon
* 1993 Prosté krutosti
* 1996 O třech rytířích, krásné panně a lněné kytli
* 1996 Čarodějné námluvy
* 1996–1998 Detektiv Martin Tomsa (seriál, 2 díly)
* 1997 O princezně, která nesměla na slunce
* 1998 Stříbrný a Ryšavec
* 1998 Vykání psovi
* 2003 Když chcípne pes
* 2003 Nadměrné maličkosti – Bahno
* 2006 O malíři Adamovi
* 2007 Velmi křehké vztahy (TV seriál)

## Referències

* ↑ «Zemřel režisér Vladimír Drha». TÝDEN.cz, 21-06-2017.
* ↑ Vladímir Drha a filmovyprehled.cz

## Bibliografia

* Tomeš, Josef. Český biografický slovník XX. století : I. díl : A–J. Praha ; Litomyšl: Paseka ; Petr Meissner, 1999, p. 258. ISBN 80-7185-245-7.

## Enllaços externs

* Vladímir Dhra a csfd.cz
# Miklós Martin

Miklós Martin (Budapest, 29 de juny de 1931 - Los Angeles, 26 de març de 2019) va ser un waterpolista hongarès que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, va tornar a guanyar la medalla d'or en la mateixa competició. Com molts altres esportistes hongaresos va desertar a la fi d'aquests Jocs. Una vegada als Estats Units va estudiar a la Universitat del Sud de Califòrnia, sent la primera persona que rebia una beca de waterpolo en aquesta universitat. Poc després deixà el waterpolo i se centrà en els estudis, aconseguint un doctorat en llengües romàniques.

## Referències

* ↑ «PCC Mourns Death of Former Water Polo Coach Nick Martin», 26-03-2019.
* ↑ «Nicholas Martin *63», 02-01-2020.
* ↑ «Passages: Nick Martin, Former Olympic Water Polo Player, Longtime Coach Dies at 87», 26-03-2019.
* 1 2 «Olympedia – Miklós Martin». [Consulta: 8 abril 2024].
* ↑ «Olympic water polo champion Antal Bolvari dies at 86». ESPN, 08-01-2019 [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ «Pasadena Now » Former PCC Water Polo Coach Martin Profiled in CNN/Spo…». www.pasadenanow.com. Arxivat de l'original el 12 December 2013. [Consulta: 6 juny 2022].
# Riu Donbeg

El riu Doonbeg , o Donbeg (Irlandès: Abhainn an Dúin Bhig) és un riu al comtat de Clare, Irlanda. La seva font rau propera al poble de Kilmaley, corrent per 7 milles direcció sud, per a girar cap al nord-oest per 15 milles més. Passant la vila de Cooraclare abans de trobar el mar en el poble homònim de Doonbeg. Aquesta desembocadura és famosa perquè el 20 de setembre del 1588 un dels vaixells de l'armada castellana, el San Esteban, hi va naufragar.
La pesca és un passatemps i esport molt popular a la zona, practicada pels locals.

## Referències

* ↑ «Toponímia Irlandesa». logainm.ie.
* ↑ «How to fish in Doonbeg» (en anglés). Doonbeg Community Development Ltd.
# Javier Sotomayor Sanabria

Javier Sotomayor Sanabria (Matanzas, Cuba 1967) és un atleta cubà retirat, especialista en salt d'alçada.

## Biografia

Nascut el 13 d'octubre de 1967 a la ciutat de Matanzas. Iniciat des de ben jovenet en el salt d'altura als 14 anys aconseguí superar la distància de dos metres, traslladant-se a l'Havana amb una beca de l'Escola Superior de Perfeccionament Esportiu.
Sotamyor aconseguí ser campió mundial júnior el 1986 a Atenes, i el rècord que va aconseguir en aquell moment (2,36 m) encara segueix vigent. Obligat a no poder acudir als Jocs Olímpics d'Estiu 1988 de Seül pel boicot polític perpetrat per Cuba, l'any següent aconseguí imposar-se al Campionat del Món d'Atletisme indoor celebrat a Budapest i al celebrat a l'aire lliure a Puerto Rico.
Convertit en el millor saltador d'altura de tots el temps, té en el seu poder una medalla d'or i una de plata en els Jocs Olímpics de Barcelona 1992 i Sydney 2000; sis medalles d'or en els Campionats del Món d'Atletisme de 1993 i 1997 (aire lliure) i 1989, 1993, 1995 i 1999 (indoor), així tres medalles de plata 1991 i 1995 (aire lliure) i 1985 (indoor) i una de bronze 1991 (indoor). Té en el seu palmarés tres victòries als Jocs Panamericans i en els Jocs Centreamericans i del Carib.
L'any 1993 fou guardonat amb el premi Príncep d'Astúries dels Esports.
L'any 1999 fou sancionat a dos anys sense competir després d'haver-se-li detectat, suposadament, consum de cocaïna durant una anàlisi antidopatge que li van realitzar en els Jocs Panamericans de 1999 a la ciutat de Winnipeg. La Federació Internacional d'Atletisme li va condonar la sanció per "circumstàncies excepcionals" i amb tot just tres mesos d'entrenament es va adjudicar la medalla de plata en els Jocs Olímpics a Sydney.
Amb 34 anys va decidir posar punt final a una extraordinària carrera durant la qual va sobrepassar 24 vegades el llistó en 2,40 metres

## Rècords del Món

* Rècord del Món amb 2m 43 cm el 8 de setembre de 1988 a Salamanca, Espanya, i el 4 de març de 1989 a Budapest, Hongria.
* Rècord del Món amb 2m 44 cm el 1989 a San Juan, Puerto Rico.
* Rècord del Món vigent amb 2m 45 cm el 27 de juliol de 1993 a Salamanca, Espanya.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries dels Esports 1993 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.
# Simón Tapia Colman

Simón Tapia Colman (Aguarón, 24 de març de 1906 - Ciutat de Mèxic, 13 de febrer de 1993) va ser un compositor i violinista aragonès.

## Biografia

Fill d'un clarinetista. Va estudiar a Saragossa, després al Reial Conservatori de Madrid amb Conrado del Campo, i posteriorment va estudiar composició a París sota la direcció de Vincent d'Indy. Als 11 anys va debutar com a solista amb obres de Paganini i Sarasate. Va tocar a l'orquestra del Teatro Apolo de Madrid i va dirigir un quartet de corda. A la dècada de 1930 va ser membre de la Confederació Nacional del Treball i de la Federació Anarquista Ibèrica després de la derrota dels republicans a la guerra civil, va fugir a França i va ser internat en un camp prop d'Agde; El 1939 marxà a Mèxic, on va passar la resta de la seva vida.
A Mèxic va tocar el violí a l'Orquestra Simfònica Nacional, va dirigir diversos grups corals i va ensenyar història de la música al Conservatori Nacional (el 1971-1972 en va ser el director). El 1989 va visitar Saragossa per invitació de la direcció del conservatori de la ciutat, on es va organitzar un concert en el seu honor.
Entre les obres de Tapia Colman destaquen l'òpera Iguazú, el ballet Leyenda gitana (1953), la simfonia, els poemes simfònics Estampas de Iberia (1935), Una noche en Marruecos (1935) i Sísif (1967), i nombroses obres per a violí.
Premi de la Unió de Crítics de Teatre i Música de Mèxic (1960).

## Referències

* ↑ Simón Tapia Colman // Diccionario biográfico español (castellà) - Real Academia de la Historia, 2011.
# Lacrosse als Jocs Olímpics d'estiu de 1932

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units) es disputà una competició de demostració de Lacrosse en categoria masculina. La competició se celebrà entre el dia 7 i el 12 d'agost al Los Angeles Memorial Coliseum davant 75.000 espectadors.

## Comitès participants

Participaren 38 jugadors de dos comitès nacionals diferents:
* Canadà (20)
* Estats Units (18)

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Lacrosse masculí | Estats Units Francis Beeler Walter Kneip Douglas Stone Joseph Darrell Millard Lang Fritz Stude Lorne Guild Marshall McDorman James W. Ives James Merriken Caleb Kelly George Packard Donaldson Kelly Peter W. Reynolds William Triplett John Turnbull Church Yearley William Weitzel | Canadà Henry Baker Joseph Bergin Richard Buckingham Kenneth Calbeck W. Fraser J. Frasir Norman Gair Stuart Gifford William Harrison F. A. Hawkins Rowland Mercer Bernard McEvoy John McQuarrie Yvan Paquin Anthony Pelletier Matthew Rohmer Norman Russell Bryce Spring H. D. Wallace J. A. Worthy | No es concedí |

## Medaller

En el seu moment es concediren medalles als artistes que participaren en la competició i resultaren vencedors, sent però no reconegudes actualment pel Comitè Olímpic Internacional.
| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | Canadà | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Resultats

Es realitzà una competició a tres partits entre els dos comitès participants:
| 7 d'agost | Estats Units | 5:3 | Canadà |
| 9 d'agost | Canadà | 5:4 | Estats Units |
| 12 d'agost | Estats Units | 7:4 | Canadà |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Lacrosse at the 1932 Summer Olympics». [Consulta: 7 octubre 2024].