OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Waldrada

Waldrada o Vuldetrada (531- 572) fou una dama franca filla de Wacho, rei dels Longobards (governat vers 510-539) i de la seva segona muller anomenada Austrigusa o Ostrogota, una dona gèpida.
Fou l'esposa de Teodobald, rei d'Austràsia (governat 548-555), del que va quedar vídua; després fou l'amant repudiada de Clotari I, rei dels Francs (governat fins a 561) que la va entregar com a muller a Garibald I de Baviera.
El Origo gentis Langobardorum anomena "Wisigarda…secundæ Walderada" com les dues filles de Wacho i la seva segona muller, especificant que Waldrada estava casava amb '"Francorom de regis Scusuald" i més tard "Garipald".
La Historia Langobardorum anomena "Waldrada" com la segona filla de Wacho per la seva segona muller, especificant que es va casar amb "Francorom de rex Chusubald".
Pau el Diaca anomena "Wisigarda…[et] secunda Walderada" com les dues filles del Rei Wacho i la seva segona muller, especificant que Walderada era casada amb "Francorom de regi d'alio Cusupald" i més tard "Garipald".
Heriman (Herimannus) anomena "Wanderadam" com esposa de "Francorom de rex Theodpaldus" quan esmenta el segon matrimoni del rei "Lotharius rex patris eius Theodeberti patruus".
Gregori de Tours anomena a Vuldetrada com la muller del rei Teodebald. Segons Gregori de Tours, el rei que Clotari va començar a tenir contacte amb la vídua del rei Teodebald, fins que "els bisbes es van queixar i la va lliurar al duc Garibald de Baviera", que aparentment implica que el rei Clotari no es va arribar a casar amb Waldrada.

## Referències

* ↑ Origo Gentis Langobardorum 4, Monumenta Germaniae Historica Ss rer Lang I, pàg. 4.
* ↑ Historia Langobardorum Codicis Gothani 4, Monumenta Germaniae Historica Ss rer Lang I, pàg. 9
* ↑ Pauli Historia Langobardorum I.21, Monumenta Germaniae Historica Ss rer Lang I, pàg. 59.
* ↑ Herimanni Augiensis Chronicon 553, Monumenta Germaniae Historica Ss V, pàg. 88.
* ↑ Gregori de Tours a "Historia Francorum" IV.9, pàg. 202.
* ↑ Gregori de Tours, Historia Francorum IV. 9, pàg. 203.

## Vegeu també

* Dones a la dinastia merovíngia

## Enllaços externs

* Medieval Lands Project: Ducs Bavaresos
# Moviment Musulmà per la Independència

El Moviment d'Independència de Mindanao (Mindanao Independence Movement) fou una organització política del sud de les Filipines.
Jóves estudiants van decidir crear el 1962 un moviment d'alliberament dels musulmans del sud de Filipinas i finalment fou format l'1 de maig de 1968 després de la massacre de Jabidah, En 1969, Malàisia va començar entrenar i armar als musulmans filipins, però el MIM, molt pressionat pel govern, mai va obtenir suport popular entre els moros.
Estava dirigit per un governador provincial, Datu Udtog Matalam, i es va dir Mindanao (després Muslim) Independence Movement (MIM). Un dels caps, Rashid Lukman, amb l'ajut de Tun Mustapha, Ministre en cap de Sabah, va poder obrir un camp d'entrenament amb 90 musulmans (anomenats moros) a Sabah, l'any 1970, amb els quals Datu Udtog Matalam, el seu fill, Sultan Haroun Al-Rashid Lucman de Lanao, i el seu cunyat Salipada Pendatun, van formar la Bangsa Moro Liberation Organization. Entre aquestos 90 homes hi havia Nur Misuari que el 1973 es va separar definitivament de l'organització i va encapçalar el Front d'Alliberament Nacional Moro (Moro National Liberation Front) i la branca militar, la Bangsa Moro Army.
El 1970 va acordar dissoldre's després de reunir-se amb l'aleshores president Ferdinand Marcos. Després, les elits moros i líders estudiantils que estudiaven a la Universitat de les Filipines, Egipte i al Pròxim Orient, que intentaven crear una nació musulmana independent al sud de les Filipines van establir una segona organització, l'Organització d'Alliberament de Bangsa Moro (BMLO), que aviat va implosionar per conflictes generacionals entre els seus membres. L'octubre de 1972, els líders de la generació més jove, que consideraven antiquats i corruptes als majors, van fundar oficialment l'MNLF a Pulau Pangkor, Malàisia. Nur Misuari, un dels primers líders estudiantils del moviment, es va convertir en el primer president de l'MNLF
La bandera era de tres franges horitzontals vermella, blanca i groga. La franja blanca era el doble que les altres. Al centre una mitja lluna i estel i a l'esquerra la paraula "Allah" i a la dreta "Akbar", tot en color groc (daurat)

## Referències

* ↑ George, T. J. S.. Revolt in Mindanao: The Rise of Islam in Philippine Politics (en anglès). Oxford University Press, 1980. ISBN 978-0-19-580429-4.
* ↑ McKenna, Thomas M. Muslim Rulers and Rebels: Everyday Politics and Armed Separatism in the Southern Philippines (en anglès). Berkeley: University of California Press, 1998.
* ↑ Bale, Jeffrey M. «The Abu Sayyaf Group in its Philippine and International Contexts» (en anglès). Middlebury Institute of International Studies at Monterey.
# Desperta Ferro

* Vegeu altres significats a Despertaferro
Desperta Ferro és un grup musical de Sabadell (Vallès Occidental) nascut l'any 1999.

## Discografia

* 2003: Dempeus i Alerta!' (autoeditat)
* 2006: Segueu Arran' (Mai Morirem Crew / Redstar 73 Records)
* 2009: L'alba d'un nou jorn (Radikal Records / Mai Morirem Crew / Redstar 73 Records)

## Referències

* ↑ «Nou disc dels sabadellencs Desperta Ferro». VilaWeb, 06-10-2009. [Consulta: 20 desembre 2010].
* ↑ Discografia de Desperta Ferro a Viasona

## Enllaços externs

* Desperta Ferro - Lloc web oficial
# Maria de França i de Merània

Maria de França i de Merània (v. 1198 - 1224) fou princesa del Regne de França. Fou la primera filla del tercer matrimoni del rei Felip II de França i Agnès de Merània. Fou germana, per part de pare, del futur rei Lluís VIII de França. Es casà l'1 d'agost de 1206 amb el comte Felip I de Namur. D'aquest matrimoni no tingueren fills. Durant la marxa del seu pare a la Quarta Croada Felip I de Namur es convertí en regent del comtat de Flandes i Hainault. El 24 d'abril de 1213 es casà, en segones núpcies, amb el duc Enric I de Brabant. D'aquest matrimoni nasqueren:
* la princesa Elisabet de Brabant (?-1272), casada el 1233 amb el comte Dietich de Cleves, senpur de Dinslaken, i el 1246 amb Gerard II de Wassenberg
* la princesa Maria de Brabant, morta jove

## Referències

* ↑ Bradbury, Jim. The Capetians: Kings of France 987-1328 (en anglès). Bloomsbury Academic, 2007-04-27, p. 179-184. ISBN 978-1-85285-528-4.
* ↑ Bradbury, Jim. Philip Augustus: King of France, 1180-1223 (en anglès). Longman, 1998. ISBN 978-0-582-06058-6.
* ↑ Pollock, M. A.. Scotland, England and France After the Loss of Normandy, 1204-1296: "Auld Amitie" (en anglès). Boydell & Brewer Ltd, 2015. ISBN 978-1-84383-992-7.
# Aitor Osa Eizaguirre

Aitor Osa Eizaguirre (Zestoa, 9 de setembre de 1973) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1995 i 2006. El seu germà Unai també fou ciclista professional.
El 1995 va fer el pas al professionalisme de la mà de l'equip Euskadi, amb qui va competir dues temporades. Dos anys més tard, va fitxar pel Banesto on aconseguí els èxits més grans de la seva carrera, com la Volta al País Basc del 2002.
El 2007, va fitxar per l'equip Liberty Seguros de Manolo Saiz amb el seu germà Unai. Aquell mateix any, fou identificat per la Guàrdia Civil en el marc de l'Operació Port com a client de la xarxa de dopatge liderada per Eufemiano Fuentes, sota els noms en clau número 8 i ATR US. Unai Osa no fou sancionat per la Justícia espanyola perquè, en aquell moment, el dopatge no era un delicte a Espanya. Tampoc no va rebre cap sanció esportiva perquè el jutge instructor del cas es va negar a facilitar les proves que demostrarien la seva implicació com a client de la xarxa de dopatge als organismes esportius internacionals (AMA, UCI).
Com a conseqüència de l'Operació Port el màxim patrocinador del seu equip, Liberty Seguros, abandonà el ciclisme a mitjan temporada. Amb aquesta decisió deixava en una situació incerta tots els ciclistes de l'equip, que va canviar de propietaris i es reanomenà Astana. Els germans Osa es trobaren amb greus problemes per trobar un equip ProTour.
A finals de desembre de 2006, mentre entrenava a prop de Zarautz, el seu germà va partir una caiguda fruit d'un cop de vent que li provocà una fractura de clavícula de la qual hagué de ser operat. Llavors, els dos germans van decidir la seva retirada.
Des de la retirada col·labora ocasionalment amb EiTB en la narració de competicions ciclistes.

## Palmarès

* 2000
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Portugal Telecom
* 2002
** 1r a la Volta al País Basc i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Rioja
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
** 1r de la classificació de la muntanya a la Volta a Espanya

### Resultats al Tour de França

* 2004. 50è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1999. Abandona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1997. 46è de la classificació general
* 1998. 22è de la classificació general
* 1999. 15è de la classificació general
* 2000. 51è de la classificació general
* 2001. 9è de la classificació general
* 2002. 54è de la classificació general i 1r de la classificació de la muntanya
* 2003. 25è de la classificació general
* 2005. Abandona

## Referències

* ↑ Informe de la Guardia Civil (Capítulo II) Arxivat 2008-09-13 a Wayback Machine. a cadenaser.com (12 de juliol de 2006) (castellà)
* ↑ Informe de la Guardia Civil (Capítulo III) Arxivat 2009-07-23 a Wayback Machine. a cadenaser.com (12 de juliol de 2006) (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Thoralf Hagen

Thoralf Hagen (Oslo, 22 de setembre de 1887 - Oslo, 7 de gener de 1979) va ser un remer noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, disputà dues proves del programa de rem. En la competició del quatre amb timoner, formant equip amb Birger Var, Theodor Klem, Henry Larsen i Per Gulbrandsen, guanyà la medalla de bronze; la mateixa medalla que guanyà en la prova del vuit amb timoner. En ambdues tripulacions exercia de timoner.

## Referències

* ↑ «Thoralf Hagen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 7 octubre 2017].
# Los Fastidios

Los Fastidios és un grup italià de música Oi!, influït per gèneres com el punk i l'ska. Va ser fundat a la ciutat de Verona l'any 1991. Les cançons de Los Fastidios tracten situacions de la vida quotidiana tot promovent idees com el socialisme, el veganisme, l'antifeixisme i els drets dels animals. La banda s'identifica amb el moviment SHARP i RASH. Les seves lletres són principalment en italià, però també canten en anglès, espanyol i francès.
Los Fastidios apareixen a la pel·lícula documental Skinhead Attitude (2003) sobre l'escena internacional skinhead antiracista, juntament amb bandes i cantants llegendaris com Laurel Aitken, Bad Manners, Roddy Moreno i The Oppressed i Jimmy Pursey. També apareixen a la banda sonora de la pel·lícula documental 99 Amaranto (2007), dirigida pel director Federico Micali, sobre la vida del futbolista Cristiano Lucarelli.

## Components

* Enrico De Angelis - veu
* Mario Jacopo - guitarra
* Ciacio - baix
* Bacchetta - bateria

## Discografia
### EP

* Birra, oi! e divertimento (Skooter Rekords, 1994)
* Banana e scarponi (Skooter Rekords, 1995)
* Oi! Gio (Skooter Rekords, 1997)
* Radio boots (KOB Records/Mad Butcher Records, 2000)
* Fetter Skinhead (disc compartit amb Stage Bottles, KOB Records/Mad Butcher Records, 2000)
* Ora Basta (KOB Records/Mad Butcher Records, 2003)
* Un Calcio Ad Un Pallone (KOB Records/Mad Butcher Records, 2006)
* Fetter Skinhead in 2007 (KOB Records/Mad Butcher Records, 2007)
* So rude, so Lovely (KOB Records, 2015)
* United Worldwide (disc compartit amb Moscow Death Brigade/Feine Sahne Fischfilet/What We Feel, Audiolith Records, 2015)
* Elisa Dixan Sings Los Fastidios (KOB Records, 2018)
* Elisa Dixan Sings Los Fastidios vol.2 (KOB Records, 2019)

### Àlbums

* Hasta la baldoria (disc compartit amb FFD Skooter Rekords, 1996)
* Contiamo su di voi! (KOB Records, 1998)
* 1991 - 2001 Ten Years Tattooed on My Heart (recopilatori, KOB Records, 2001)
* Guardo Avanti (KOB Records, 2001)
* La verdadera fuerza de la calle (Amp Records Buenos Aires, 2003)
* Prawdziwa Sila Ulicy (Jimmy Jazz Records Poland, 2003)
* Siempre Contra (KOB Records, 2004)
* Sopra e Sotto il palco (directe, KOB Records, 2005)
* Rebels 'N' Revels (KOB Records/Mad Butcher Records 2006)
* Anejo 16 Anos (recopilatori, KOB Records/Mad Butcher Records 2007)
* All'Arrembaggio (KOB Records/Mad Butcher Records, 2009)
* Let's Do It (KOB Records, 2014)
* The Sound of Revolution (KOB Records, 2017)
* Joy joy joy (KOB Records, 2019)

## Referències

* ↑ Hurtado, Ana. «Entrevista a los fastidios. Otro mundo es posible». Kaos en la Red, 27-12-2016. [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ «Los Fastidios» (en francès). [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ «Skinhead Attitude». IMDb. [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ «99 Amaranto». IMDb. [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ «Interviews & Artikel: LOS FASTIDIOS» (en deutsch). Ox-Fanzine. [Consulta: 22 març 2020].
# Anthony Kosten

Anthony ("Tony") Cornelis Kosten (Londres, 24 de juliol de 1958), és un jugador i escriptor d'escacs anglès que resideix a Clermont-Ferrand, França, i que s'ha nacionalitzat francès. Actualment, i des de 2002, representa França internacionalment. Té el títol de Gran Mestre des de 1990.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2022, hi tenia un Elo de 2359 punts, cosa que en feia el jugador número 122 (en actiu) de França. El seu màxim Elo va ser de 2551 punts, a la llista de juliol de 2002 (posició 231 al rànquing mundial).

## Publicacions

Ha publicat nombrosos llibres d'escacs, amb el nom de ploma Tony Kosten, sobretot sobre obertures:
* Winning Endgames, Crowood, 1987, ISBN 978-0-946284-69-6
* Winning with the Philidor, Batsford, 1992, ISBN 978-0-7134-6945-5
* New Ideas in the Nimzo-Indian Defence, Batsford, 1994, ISBN 978-0-7134-7377-3
* Latvian Gambit, Batsford, 1995, ISBN 978-0-7134-8629-2
* 101 Tips to Improve your Chess, Batsford, 1996, ISBN 978-0-7134-7899-0
* Trends in the Philidor, Trends Publications, 1997, ISBN 1-85932-032-5.
* French Advance, Everyman Chess, 1998, ISBN 978-1-901259-10-0
* Mastering the Nimzo-Indian with the Read and Play Method, Batsford, 1998, ISBN 978-0-7134-8383-3
* The Dynamic English, Gambit Publications, 1999, ISBN 978-1-901983-14-2
* Easy Guide to the Najdorf, Everyman Chess, 1999, ISBN 978-1-85744-529-9
* Classical Sicilian (B56-B59) . ChessBase, 2000, ISBN 3-932466-84-5 (CD-ROM)
* The Latvian Gambit lives!, Batsford, 2001, ISBN 978-0-7134-8629-2
* The Knockout Nimzo, Bad Bishop, 2003, ISBN 978-0-9542934-5-1 (CD-ROM)
* Dangerous Weapons: Flank Openings: Dazzle Your Opponents!, Everyman Chess, 2008, ISBN 978-1-85744-583-1 (amb Richard Palliser i James Vigus)

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Anthony Kosten» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 26 juliol 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: França"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 2 desembre 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Anthony Kosten «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-12-31. [Consulta: 30 desembre 2013].
# Davide Villella

Davide Villella (Magenta, 27 de juny de 1991) és un ciclista italià, professional des del 2014. Actualment corre a l'equip Cofidis. En el seu palmarès destaca la victòria al Gran Premi de la Muntanya de la Volta a Espanya de 2017.

## Palmarès

* 2012
** 1r al Trofeu Ciutat de Brescia
** Vencedor de 2 etapes al Giro del Friül-Venècia Júlia
* 2013
** 1r al Giro de la Vall d'Aosta i vencedor de 2 etapes
** 1r al Piccolo Giro de Llombardia
* 2016
** 1r a la Japan Cup
* 2017
** 1r del Gran Premi de la Muntanya a la Volta a Espanya
* 2018
** 1r al Tour d'Almati i vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. Abandona (6a etapa)
* 2015. 78è de la Classificació general
* 2017. 72è de la classificació general
* 2018. 70è de la classificació general
* 2019. 60è de la classificació general
* 2020. 40è de la classificació general
* 2021. 55è de la classificació general
* 2022. 63è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. 94è de la Classificació general
* 2016. 56è de la classificació general
* 2017. 97è de la classificació general. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 2018. 48è de la classificació general
* 2022. 53è de la classificació general

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Tilemakhos Karakalos

Tilemakhos Karakalos (en grec Τηλέμαχος Καράκαλος, Dimitsana, Arcàdia, 1866 - 15 de juny de 1951) va ser un tirador d'esgrima grec. Va prendre part en els Jocs Olímpics de 1896, a Atenes.
Karakalos va disputar la prova de Sabre, en què cinc homes es van enfrontar entre ells. Karakalos guanyà tres dels combats, contra Georgios Iatridis, Adolf Schmal i Holger Nielsen, però va perdre contra Ioannis Georgiadis, cosa que el va dur a guanyar la medalla de plata.

## Referències

* ↑ «Telemachos Karakalos Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2015. [Consulta: 30 agost 2015].
# Weland

Weland (m. 863) fou un important cabdill viking, provinent de la zona de l'actual Dinamarca, qui va liderar una expedició al sud de les Illes Britàniques on, probablement, va protagonitzar l'atac i saqueig de la vila de Winchester l'any 860 dC. També es creu que planejava devastar el regne franc.
Tanmateix, segons els Annals Bertiniani, va ser contractat pel rei dels francs, en Carles el Calb, l'any 860, qui li va oferir 3000 lliures de plata a canvi de fer fora un altre grup de vikings danesos que s'havien assentat a l'illa d'Oissel (Oscellus), al riu Sena, entre el 856 i el 857. Possiblement aquest era l'exèrcit del cabdill Bjørn o una part del mateix.
El rei Carles havia intentat expulsar aquesta colònia vikinga en una ocasió però sense èxit. Després de recaptar impostos, la suma total oferta va ser de 5000 lliures, més una aportació de bestiar i de subministraments per dotar als mercenaris de recursos per a un setge en tota regla. El cabdill Weland va acceptar el tracte i va complir la seva paraula però en el segon setge es va prendre el seu temps i van demanar més incentius i queviures, per acabar rebent, finalment, la suma total de 6000 lliures en or i plata. A principis del 862, els vikings foren expulsats d'Oissel.
Després de complir amb la seva part del tracte i expulsar al grup rival, Weland va passar al servei del rei Carles i va ser batejat, juntament amb la seva família. Tanmateix, el seu nou rang i la seva reputació varen durar poc atès que aviat va ser acusat pels seus de beneficiar als francs en perjudici dels seus homes. En aquest període, fou reptat a un duel, tipus holmgang, per un dels seus homes que Weland acceptà i que li va ocasionar la mort en presència del monarca franc.

## Referències

* ↑ Gwyn Jones, A History of the Vikings, Oxford University Press, 1973, p. 216-7.
* ↑ P. H. Sawyer (editor) The Oxford Illustrated History of the Vikings, 2001, Oxford University Press, ISBN 0192854348 p. 36
* ↑ Angus A. Somerville, Russell Andrew McDonald (2013), The Vikings and Their Age, University of Toronto Press, ISBN 1442605227 p. 23

## Enllaços externs

* Alfred the Great and Æthelred II 'the Unready": the Viking Wars in England, c. 850-1016
# Kuopion Palloseura

Kuopion Palloseura (o KuPS) és un club de futbol finlandès de la ciutat de Kuopio.

## Història

El club fou fundat l'any 1923. El KuPS té el rècord de més temporades consecutives a la primera divisió finesa, de 1949 a 1992. És el quart classificat a la taula de tots els temps del campionat.
Actualment disputa els seus partits al Magnum Areena. Fins al juny del 2005 disputava els seus partits a Väinölänniemi.

## Palmarès

* Lliga finlandesa de futbol: (7)
** 1956, 1958, 1966, 1974, 1976, 2019, 2024
* Copa finlandesa de futbol: (5)
** 1968, 1989, 2021, 2022, 2024
* Copa de la Lliga finlandesa de futbol: (1)
** 2006

## Futbolistes destacats

* Marcus Gayle (1990)
* Mart Poom (1992)
* Aulis Rytkönen
* Dean Edwards (1982)

## Galeria

* KuPS vs HJK (2008)
* Petteri Pennanen (2007)
* Ilja Venäläinen (2007)
* Jonni Heikkinen (2006)
* Miikka Turunen (2008)
* Arto Lindberg

## Referències

* ↑ "Finnish League Premier Division All-Time Tables 1930-2007". RSSSF.com. (Març 12, 2008)

## Enllaços externs

* Web oficial
* Banzai - Seguidors
# Jan Lammers (atleta)

Jan Lammers (Drachten, 30 de setembre de 1926 - Drachten, 1 de setembre de 2011) fou un atleta neerlandès, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Fou sisè en la cursa dels 4x100 metres, mentre en els 200 metres quedà eliminat en sèries. Una lesió va impedir la seva participació als Jocs de Hèlsinki de 1952.
En el seu palmarès destaquen una medalla de bronze en els 100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1950, i tres campionats nacionals, un dels 100 metres i dos dels 200.

## Millors marques

* 100 metres. 10.6" (1948)
* 200 metres. 21.6" (1948)

## Referències

* 1 2 3 Jan Lammers a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Was mir behagt, ist nur die muntre Jagd, BWV 208a

Was mir behagt, ist nur die muntre Jagd!, BWV 208a (El que més m’agrada, és la plasent cacera) és una cantata profana de Johann Sebastian Bach per a l'onomàstica de Frederic August de Saxònia, estrenada a Leipzig el 3 d'agost de 1742.

## Origen i context

D'aquesta cantata només se'n conserva el llibret i se suposa que la música era la de la cantata homònima BWV 208, coneguda com la “Cantata de la caça”. Està dedicada al príncep elector de Saxònia, Frederic August II que regnà a Polònia com a August III, un gran amant i protector de les arts. Bach li dedicà diverses obres amb l'esperança que el nomenés Compositor de la Cort, fet que aconseguí el 1736. L'any 1733 li dedicà una Missa, que posteriorment es convertiria en la Missa en si menor BWV 232, i, a més de la present, les cantates: BWV 193a, BWV 205a, BWV 206, BWV 207a, BWV 213, BWV 214 i BWV 215.

## Discografia seleccionada

* J.S. Bach: Festmusiken zu Leipziger Universitätsfeiern. David Timm, Pauliner Barockensemble, Leipziger Universitätschor, Anastasiya Peretyahina, Friederike Urban, Martin Petzold, Wolf-Matthias Friedrich. (Querstand), 2009.

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website.

## Bibliografia

* Edmon Lemaître. “Guide de La Musique Sacrée et chorale profane. L'âge baroque 1600-1750”. Fayard, París, 1992.
* Enrique Martínez Miura. “Bach. Guías Scherzo”. Ediciones Península, Barcelona, 2001.
* Daniel S. Vega Cernuda. “Bach. Repertorio completo de la música vocal”. Cátedra, Barcelona, 2004.
* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
* J.S. Bach Home Page Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine.