OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sigma de l'Escorpió

Sigma de l'Escorpió (σ Scorpii) és un sistema estel·lar múltiple de la constel·lació de l'Escorpió, situat a prop de la supergegant vermella Antares, d'una magnitud aparent combinada de +2,88, la qual cosa el converteix en un dels membres més brillants de la constel·lació. Segons les mesures de paral·laxi dutes a terme durant la missió Hipparcos, la distància a Alniyat és d'uns 696 anys llum (214 parsecs).
El sistema consisteix en una binària espectroscòpica de components designats Sigma de l'Escorpió Aa1 (oficialment anomenat Alniyat, el nom tradicional del sistema estel·lar sencer) i Aa2; un tercer component (designat Sigma de l'Escorpió Ab) a 0.4 arcsegons del parell espectroscòpic, i un quart component (Sigma de l'Escorpió B) a uns 20 arcsegons.
El nom del component principal Aa1 ve de l'àrab النياط an-niyāţ, que significa «les artèries» (de l'escorpió), en referència als dos estels que flanquegen Antares (α Scorpii), el cor de l'escorpió: Alniyat (σ Scorpii Aa1) i Paikauhale (τ Scorpii). Originalment el nom Alniyat designava la parella σ Scorpii i τ Scorpii.

## Referències

* ↑ «Scanner studies of composite spectra I. Dwarfs». The Astrophysical Journal Supplement Series, 12-1980, pàg. 489–515. DOI: 10.1086/190702.
* ↑ «The interstellar Ca II distance scale» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 15-09-2009, pàg. 833–840. DOI: 10.1051/0004-6361/20079144.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Almudena Alonso Herrero «The IACOB project. I. Rotational velocities in northern Galactic O- and early B-type stars revisited. The impact of other sources of line-broadening» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2-2014, pàg. 135–135. DOI: 10.1051/0004-6361/201322758.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ Johnson, H. L.; Iriarte, B.; Mitchell, R. I.; Wisniewskj, W. Z. «UBVRIJKL photometry of the bright stars». Communications of the Lunar and Planetary Laboratory, 4, 99, 1966. Bibcode: 1966CoLPL...4...99J.
* ↑ van Leeuwen, F. «Validation of the new Hipparcos reduction». Astronomy and Astrophysics, 474, 2, 11-2007, pàg. 653–664. arXiv: 0708.1752. Bibcode: 2007A&A...474..653V. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ Kunitzsch, Paul; Smart, Tim. A Dictionary of Modern star Names: A Short Guide to 254 Star Names and Their Derivations. 2nd rev.. Cambridge, Massachusetts: Sky Pub, 2006. ISBN 978-1-931559-44-7.
* ↑ «Naming Stars». IAU.org. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Washington Double Star Catalog». United States Naval Observatory. Arxivat de l'original el 14 febrer 2011. [Consulta: 2 gener 2018].
# Paurodon valens

Paurodon valens és una espècie extinta de mamífer driolèstide de la família dels paurodòntids que visqué a Nord-amèrica durant el Juràssic superior, fa entre 145 i 157,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Wyoming (Estats Units). Es tracta de l'única espècie del gènere Paurodon. Tenia un nombre desconegut de dents incisives, una dent canina, dues dents premolars i quatre dents molars a cada quadrant. La símfisi mandibular era curta. L'anatomia de les dents, que recorda la dentadura del talp daurat hotentot, conduí Averiànov i Martin a plantejar la possibilitat que P. valens es nodrís sobretot de cucs de terra.

## Referències

* 1 2 Entrada «Paurodon valens» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 388.
* ↑ Averiànov i Martin, 2015, p. 337 i 338.

## Bibliografia

* Averiànov, A. O.; Martin, T. «Ontogeny and taxonomy of Paurodon valens (Mammalia, Cladotheria) from the Upper Jurassic Morrison Formation of USA» (en anglès). Proceedings of the Zoological Institute of the Russian Academy of Sciences, 319, 3, 2015, pàg. 326-340.
* Kielan-Jaworowska, Z.; Cifelli, R. L.; Luo, Z.-X. Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution, and Structure (en anglès). Columbia University Press, 2004. ISBN 0-231-11918-6.
# Otto Satzinger

Otto Satzinger (Viena, 21 de juliol de 1878 – 6 de maig de 1945) va ser un saltador austríac que va competir a començaments del segle xx.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on guanyà una medalla de bronze en l'única prova del programa de salts, el salt de palanca de 10 metres.

## Referències

* ↑ «Otto Satzinger Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2010. [Consulta: 13 juny 2017].
# Cristóbal de Salamanca

Cristóbal de Salamanca (Àvila,? – Tortosa, 1592) va ser un escultor, l'obra coneguda del qual es va produir tota a terres de Catalunya.

## Obres

Amb data 8 de maig de 1578, va signar el contracte amb l'abat del monestir de Montserrat, per llaurar el cadiratge del cor, va presentar com a mostra el treball de dues cadires, i davant el vistiplau dels comitents, es va fixar el preu de cada una en noranta-cinc ducats, estipulant-se que era a càrrec del monestir el cost de la fusta, que era de roure i portada de Sant Joan de les Abadesses. Per elaborar-la va muntar un taller al poble de Monistrol, pròxim al monestir, durant cinc anys amb vuit o nou ajudants. Constava el cor de 91 cadires en dos ordres; es va llaurar el cos baix, de 36 setials, la vida i passió de Crist i les 55 restants pertanyents al cos alt, estaven representades figures dels apòstols i de sants en relleus de figura sencera. Per a l'antiga capella de Santa Gertrudis de Montserrat va realitzar una gran talla de Crist crucificat.
Una vegada acabat el treball de Montserrat el 1588, es va traslladar a Tortosa, on havia signat un contracte el 25 de setembre de 1587, amb el bisbe Joan de Cardona el qual li va encarregar el cadiratge per a la catedral de Tortosa, realitzada en fusta de roure procedent de Navarra. L'estructura del cor es va construir en dos ordres, on l'escultor va representar les imatges dels evangelistes, profetes i sants i per la qual cosa va rebre la quantitat de 5.500 lliures. Estant propera la seva conclusió li va sobrevenir la mort i el treball de muntatge el va fer el fuster Gabriel Doménech. Aquest cor es troba exposat a l'antic dormitori monacal de la catedral.

## Referències

* ↑ Triadó, Joan Ramon (1998), p. 35.
* ↑ Altés i Aguiló, Francesc Xavier (1992), p. 127.
* ↑ Bosch Ballbona, Joan (2009), p. 69.

## Bibliografia

* Altés i Aguiló, Francesç Xavier. L'església nova de Montserrat (1560-1592 –1992). Barcelona, Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1992. ISBN 9788478263332.
* Bosch Ballbona, Joan. Agustí Pujol: La culminació de l'escultura renaixentista a Catalunya. Edicions Universitat Barcelona, 2009. ISBN 9788447533305.
* Triadó, Joan Ramon. «Segle XVI: de l'humanisme culte a l'humanisme reformat». A: Art de Catalunya, Escultura moderna i contemporània. Barcelona, Edicions L'isard, 1998. ISBN 84-89931-03-8.
# Ígor Kovalenko

Ígor Kovalenko (en letó: Igors Kovaļenko; en rus: Игорь Викторович Коваленко; nascut el 29 de desembre de 1988 a Novomoskovsk, Ucraïna), és un jugador d'escacs ucraïnès, que representa internacionalment Letònia, i que té el títol de Gran Mestre des de 2011.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2021, hi tenia un Elo de 2668 punts, cosa que en feia el jugador número 1 (en actiu) de Letònia, i el número 70 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2702 punts, a la llista de l'agost de 2015 (posició 44 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Kovalenko va obtenir el títol de Mestre Internacional el 2008 i el de Gran Mestre el 2011. El 2013 es proclamà campió de Letònia, i va repetir el títol en l'edició de 2014. El maig de 2015 guanyà el Campionat Obert d'Hongria a Zalakaros, per damunt d'Avital Boruchovsky i Markus Ragger. El juliol de 2015 fou campió del vuitè Memorial Najdorf amb 8 punts de 9 i una performance de 2902 punts, i hi obtingué el premi de 5.000 euros.
El gener del 2016 fou campió del 100è Memorial Keres amb 9 punts d'11, després de guanyar a Jan-Krzysztof Duda i Piotr Svídler i fer taules a la darrera ronda contra Borís Guélfand.
El maig 2016 fou subcampió d'Europa individual, a Đakovica (Kosovo), amb 8½ punts d'11, a mig punt del campió Ernesto Inàrkiev. El 2017 empatà als llocs 3r-6è al Festival d'Escacs de Zalakaros, amb Víktor Mihalevsky, Tamir Nabaty i Márkus Róbert.

### Participació en olimpíades d'escacs

Kovalenko ha participat, representant Letònia, en una Olimpíada d'escacs l'any 2014 en el 2n tauler, amb un resultat de (+5 =4 –2), per un 63,6% de la puntuació.

## Notes i referències

* ↑ «Transferències de federació el 2013» (en anglès). FIDE. [Consulta: 22 abril 2013].
* ↑ «Nota biogràfica d'Ígor Kovalenko» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Letònia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Ígor Kovalenko «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 20 novembre 2015].
* ↑ «Campionat d'escacs de Letònia de 2013» (en anglès). chess-results.com. [Consulta: 22 abril 2013].
* ↑ «Campionat d'escacs de Letònia de 2014» (en anglès). chess-results.com. [Consulta: 6 maig 2014].
* ↑ «Campionat d'Hongria de 2015». [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ «Kovalenko Wins Najdorf Memorial With 2902 Performance». chess.com. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ «Kovalenko wins the Keres Memorial». chessbase.com. [Consulta: 11 gener 2016].
* ↑ «17th European Individual Chess Championship». chess-results.com. [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ «Zalakaroson Rapport Richárd nyerte a nyílt magyar bajnokságot» (en hongarès). sakkblog.hu, 26-05-2017. [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.

## Enllaços externs

* «Partides d'Ígor Kovalenko» (en anglès). chesstempo.com. [Consulta: 22 abril 2013].
# Ceratoteri

Els ceratoteris (Ceratotherium) són un gènere de mamífers perissodàctils de la família dels rinoceronts (Rhinocerotidae). El seu únic representant vivent és el rinoceront blanc (C. simum), que viu a l'Àfrica subsahariana. Així mateix, inclou diverses espècies extintes que visqueren a l'Àfrica del Nord, Anatòlia i els Balcans. La història evolutiva d'aquest gènere mostra una clara tendència d'adaptació als hàbitats oberts, com ara una major grandària i un cert grau d'hipsodòncia a les dents postcanines. El nom genèric Ceratotherium significa 'bèstia banyuda'.

## Referències

* ↑ Entrada «Ceratotherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 gener 2024].
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 162.
* ↑ Entrada «Ceratotherium» d'Animalia (en anglès).

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
# Ottorino Quaglierini

Ottorino Quaglierini (Liorna, 18 de maig de 1915 - Liorna, 26 de juliol de 1992) fou un remer italià que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de bronze al Campionat d'Europa de rem de 1937 i 1938 respectivament.

## Referències

* ↑ «Ottorino Quaglierini Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 14 març 2019].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Achter)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 13 març 2019].
# Brida (fontaneria)

Una brida és un element que uneix dos components d'un sistema de canonades, permetent ser desmuntat sense operacions destructives, gràcies a una circumferència de forats a través dels quals es munten perns d'unió. Està formada per l'ala, el coll, diàmetre de perns, cara.

## Tipus

Els dissenys de les brides més habituals són:
* Brides de coll per soldadura
* Brides boges (lap joints).
* D'endoll i soldadura
* Brides roscades
* Brides cegues
* Brides d'aïllament elèctric
* Brides en vuit

### Tipus de cares

Les cares de les brides estan fabricades de forma estàndard per mantenir unes dimensions concretes. Les cares de les brides estàndard més habituals són:
* Cara plana (FF)
* Cara amb ressalt (RF)
* Cara amb anell (RTJ)

## Brides ASME/ANSI

Les brides per a canonades segons els estàndards tècnics ASME/ANSI B16.5 o ASME/ANSI B16.47 normalment estan fetes a partir de forja amb les cares mecanitzades. Es classifiquen segons la seva 'classe de pressió' (una relació a partir de la qual es pot obtenir una corba segons la resistència a l'efecte conjunt pressió-temperatura). Les classes de pressió (pressure classes o rating, en anglès) s'expressen en lliures per polzada quadrada (${\text{lb}}/{\text{in}}^{2}$ o, simplement, el símbol #).
Les classes més usuals són: 150 #, 300 #, 600 #, 900 #, 1500 # i 2500 #, encara que ASME B16.47 reconeix la classe 75 # la qual està pensada per a pressions i temperatures de treball de baixa exigència.
Com més gran és la classe de pressió de les brides d'una xarxa de canonades, major resistència presentarà aquesta xarxa a l'efecte conjunt de la pressió i la temperatura. Així, per exemple, un sistema amb classe 150 # difícilment suportaria unes condicions de pressió i temperatura de 30 bar i 150 °C, mentre que una classe 300 # seria la ideal per a aquestes condicions. Com més gran és la classe de canonades d'una brida, major és el seu preu, per la qual cosa resultaria una despesa no justificat l'ús d'unes brides de 600 # per a aquest cas concret.

### Materials

Els materials usats normalment són (segons designació ASME):
* SA-A105
* SA-A266
* SA-A182

## Vegeu també

* Mànega d'incendis
* Canonada
* Storz

## Referències

* ↑ Emprades en unions de grans diàmetres
* ↑ És una peça completament sòlida sense orifici per fluid, i s'uneix a les canonades mitjançant l'ús de cargols, es pot col·locar conjuntament amb un altre tipus de brida d'igual diàmetre, cara i resistència.
* ↑ Emprades per evitar el pas de corrent elèctric entre dues zones
* ↑ Són dos discos units, un permet passar el fluid i l'altre no
* ↑ i sempre són metàl·liques, és a dir, no n'hi ha de plàstiques. Este estàndard és per brides de diàmetre nominal de 24 " i menors
* ↑ Per brides de més de 24 " de diàmetre nominal
* ↑ Especificació de Acer al carboni de forja utilitzada en sistemes de canonades
* ↑ Especificació de Acer al carboni de forja per a elements dins de caldera i recipients a pressió
* ↑ Especificació per forja de brides d'acer de baixa alelación per a canonades en serveis d'alta temperatura

## Enllaços externs

* Tipus de brides Arxivat 2010-11-20 a Wayback Machine.
Viccionari
# Crítica textual

La crítica textual és el procés de reconstrucció de la versió original d'una obra literària, usualment perduda, a partir de les versions o còpies posteriors. També inclou l'estudi de les relacions entre còpies, edicions, manuscrits i refundicions d'una mateixa obra. És una branca de la filologia. S'ocupa sobretot de les obres aparegudes abans de la impremta, on l'oralitat de la transmissió i el procés de còpia manual feien aparèixer errors i variacions en la difusió de l'escrit. És d'especial importància, per la rellevància de les variants, la crítica textual aplicada a la Bíblia, que pot afectar la doctrina oficial. La crítica textual també s'anomena ecdòtica.

## Tipus d'errades

Segons Alberto Blecua Perdices hi ha diversos tipus d'errades bàsiques en la transmissió textual:
* errors produïts per la censura
* errors produïts per causes externes (com un manuscrit rosegat o cremat)
* errors deguts al copista:
** per addició
** per supressió
** per alteració de l'ordre
** per substitució

## Les fases de la crítica textual

La crítica textual clàssica es basa en fases consecutives. Primer es produeix una recol·lecció de totes les variants, còpies i manuscrits, és l'anomenada recensio i collatio. Posteriorment s'intenta establir l'stemma o arbre genealògic que relaciona les diferents versions, per veure quina és l'original. Un cop s'arriba a l'arquetip, que pot correspondre a una versió o estar reconstruït filològicament, s'usa per corregir les versions posteriors (emmendatio).
L'arbre genealògic inclou en lletres de l'alfabet llatí els còdexs o versions existents i en lletres gregues les reconstruïdes, de manera que es pugui traçar tota la història de la tranmissió de l'obra. El principal estudiós dels arbres de transmissió textual va ser Karl Lachmann i el seu detractor més destacat Joseph Bédier, qui considerava que era un mètode reduccionista que no tenia en consideració influències amb salts temporals o socials. Els arbres segueixen les convencions de la cladística per dividir-se en branques i sub-branques.
La selecció de variants per determinar l'arbre es pot dur a terme per evidència externa (la versió està datada, s'inclou en cites posteriors, usa una font determinada...) o interna (segons el tipus de llengua emprat). La variant més complexa, per exemple, acostuma a ser la primera, simplificada per un copista que no la va entendre correctament. La versió amb arcaismes o amb repeticions sol correspondre's també amb l'original.

## Referències

* ↑ Blecua, A. (1983), Manual de Crítica Textual, Castalia
* ↑ Hartin, Patrick J., Petzer J. H., Manning, Bruce (1991). Text and Interpretation: New Approaches in the Criticism of the New Testament.

## Vegeu també

* Stemma codicum
* Lectio difficilior potior
* Lectio brevior potior
* Incunable
* Manuscrit
* Còdex
* Ecdòtica

## Enllaços externs

* Stemma codicum de la Vita Wilfridi Arxivat 2011-02-03 a Wayback Machine.
* Le stemma codicum, enjeux et méthodes, 13 de febrer de 2009
# TRAPPIST-1e

TRAPPIST-1e és un planeta extrasolarque forma part d'un sistema planetari format per almenys set planetes. Orbita l'estrella nana ultrafreda denominada TRAPPIST-1 aproximadament a 40 anys llum en la constel·lació d'aquari. Va ser descobert en 2017 pel telescopi TRAPPIST per mitjà de trànsit astronòmic.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Enciclopèdia Extrasolar Planets. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 Adam J. Burgasser «Temperate Earth-sized planets transiting a nearby ultracool dwarf star» (en anglès). Nature, 7602, 02-05-2016, pàg. 221–224. DOI: 10.1038/NATURE17448.
* 1 2 3 4 5 Didier Queloz «Refining the Transit-timing and Photometric Analysis of TRAPPIST-1: Masses, Radii, Densities, Dynamics, and Ephemerides». The Planetary Science Journal, 1, 22-01-2021, pàg. 1. DOI: 10.3847/PSJ/ABD022.
* ↑ Brice-Olivier Demory «The nature of the TRAPPIST-1 exoplanets» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 5-2018, pàg. 68–68. DOI: 10.1051/0004-6361/201732233.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet TRAPPIST-1 e» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system TRAPPIST-1 hosts at least 7 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «El sistema planetari TRAPPIST-1 està compost almenys per set planetes.». Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ «Planeta TRAPPIST-1 e». The Extrasolar Planet Encyclopaedia. [Consulta: 23 febrer 2017].
# Milodontins

Els milodontins (Mylodontinae) són una subfamília extinta de mamífers pilosos de la família dels milodòntids que visqueren a les Amèriques des del Miocè inferior fins a l'Holocè inferior, fa entre 10.000 i 21 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, Colòmbia, l'Equador, els Estats Units i Xile. Eren més grossos que l'altre gran grup de milodòntids, els escelidoterins. L'amplada del musell fa pensar que eren animals brostejadors que consumien fulles en massa.

## Referències

* 1 2 Entrada «Mylodontinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Defler, 2019, p. 206.
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 182.
* ↑ Croft, 2016, p. 210.

## Bibliografia

* Croft, D. A. Horned Armadillos and Rafting Monkeys: The Fascinating Fossil Mammals of South America (en anglès). Indiana University Press, 2016. ISBN 9780253020949.
* Defler, T. History of Terrestrial Mammals in South America: How South American Mammalian Fauna Changed from the Mesozoic to Recent Times (en anglès). Springer, 2019. DOI 10.1007/978-3-319-98449-0. ISBN 978-3-319-98448-3.
* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
# Pam Kruse

Pam Kruse (Miami, 3 de juny de 1950) és una nedadora estatunidenca, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on va disputar dues proves del programa de natació. Va guanyar la medalla de plata en els 800 metres lliures, quedant rere la seva compatriota Debbie Meyer, i fou quarta en els 400 metres lliures. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i una de plata als Jocs Panamericans de 1967, en els 800 metres lliures i els 4x100 metres estils.
En finalitzar els jocs començà a estudiar a la Michigan State University, on continuà nedant. En aquesta universitat es graduà el 1973 i es doctorà el 1979.

## Referències

* 1 2 «Pam Kruse Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 16 desembre 2019].
* ↑ Kappa Alpha Theta, Notable Thetas. Consulta, 9 de setembre de 2015.
* ↑ Michigan State Spartans, Swimming & Diving, Women's Swimming Big Ten Champions Arxivat 2018-02-08 a Wayback Machine.. Consulta, 9 de setembre de 2015.
* ↑ Robert Bao, "Spartan Olympians: Pam Kruse," MSU Alumni (Summer 2008). Consulta, 9 de setembre de 2015.
# Ctenolucius hujeta

Ctenolucius hujeta és una espècie de peix de la família dels ctenolúcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 42-46.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-25 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Magdalena i Sinú (nord de Colòmbia) i rius de la conca del llac Maracaibo (nord-oest de Veneçuela).

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1861. Catalogue of the fishes of the eastern coast of North America, from Greenland to Georgia. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13 (Suppl.). 1-63.
* ↑ «Ctenolucius hujeta». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Ctenolucius hujeta» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* AQUATAB