OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sufiyan Khan

Sufiyan Khan (Sofian Khan) fou kan de Coràsmia. Va succeir al seu cosí Hasan Kuli Khan al que va matar després d'assetjar-lo a Urgendj el 1524.
D'abans de pujar al tron s'esmenta que Sofian va exigir a la tribu turcman Irsari que llavors estava acampada prop de Balkhan, el pagament de tribut com havien fet durant anys fins que sobtadament havien matat alguns col·lectors; segons Abu l-Ghazi, el Amudarià aleshores tenia una caiguda a Balkhan a la mar Càspia i el seu curs estava marcat per establiments pròspers; com que els turcmans no van pagar, es va dirigir contra ells i va arrasar el lloc on estaven acampats, juntament amb els saluris del Khurasan, i va fer un gran botí de ramats, dones i criatures; però molts dels turcmans es van retirar a Chutak, un altiplà a tres dies de marxa del port de Balkhan, on sempre hi havia manca d'aigua; allí foren bloquejats per algun temps i es van veure obligats a demanar condicions de rendició i van enviar als seus ancians a Aghatai Sultan, el germà petit de Sufiyan, per intercedir per ells, prometent a canvi ser sempre lleials a ell i la seva descendència. Abulghai va intercedir amb el seu germà gran que finalment va perdonar als turcmans però a canvi de pagar mil ovelles per cada col·lector mort, o sigui 40.000 ovelles de les quals 16.000 foren pagades pels isaris, 16.000 pels saluris i 8.000 pels tekes, sariks i yomuts. Posteriorment aquesta quantitat d'ovelles es va pagar cada any per les mateixes tribus que junts van formar un Uruk conegut com a Tashki Salur (Salurs del Exterior en oposició als Itshki Salur o de l'Interior). Poc després un cens es va fer a altres tribus que foren taxades d'acord amb la seva riquesa, i així els Itshki Salur, van pagar 16.000 ovelles a més de 1.600 per la taula del kan; la tribu de Hassan un nombre similar; els arabajis 4.000 i 400, els guklans 12.000 i 1.200, els adaklis de la tribu Khizir junt als alis i els tivechis (coneguts en conjunt com Uch Il que vol dir "Les Tres Tribus") que eren agricultors establerts a l'Oxus, pagaven un deu per cent del seu producte i una taxa pels seus ramats, i els adaks aportaven un contingent de tropes.
Quan va pujar al tron el país fou repartit en feus: Vesir (Vezir), Yanghi Shehr, Tersek, Derun (Khurasan) i el país dels turcmans de Mangishlak foren donats als nets de Bereke Sultan i Khivà, Hazarasp, Kath, Baldunsaz, el territori de Nikichi (al districte de Su Buyi i "Riba del Riu") que incloïa Bagh-Abad, Nisa, Abiward, Chihardi, Mehineh i el districte de Tagh Buyi (la zona muntanyosa) amb Jejeh i el turcmans de l'Amudarià de Balkhan i Dihistan, van quedar repartits entre els quatre fill d'Avanek Khan.
Va regnar almenys cinc anys (1524-1529). A la seva mort el va succeir el seu germà Bujugha Khan, mentre els seus fills rebien la comarca de la ciutat de Khivà com a feu.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Iaguar

Iaguar (rus: Ягуар) és una pel·lícula dramàtica soviètica del 1986 dirigida pel xilè Sebastián Alarcón. És una adaptació lliure cinematogràfica de la novel·la de Mario Vargas Llosa La ciudad y los perros.

## Argument

L'heroi és un cadet d'una escola militar on s'entrenen els futurs defensors del règim de Pinochet. Després d'haver sobreviscut al col·lapse de la filosofia de la crueltat, Jaguar (com l'anomenaven els cadets pel seu caràcter ferm i independent) s'uneix a les files de lluitadors contra el règim existent.

## Repartiment

* Serguei Veksler com a Pablo el Jaguar
* Artiom Kaminski com a Alberto Fernandez
* Adel Al-Khadad com a Ricardo Orana
* Serguei Gazarov com a tinent Gamboa
* Ianina Khataxturova com a Teresa
* Igor Vernik com a Cava
* Vladimir Tatosov com a coronel
* Vsévolod Xilovski com a major
* Islam Kazíev com a Sergent Pesoa
* Bakhram Akramov com a Pitaluga
* Serguei Xkalikov com a Boa

## Referències

* ↑ Константин Райкин расскажет мурманчанам о своем отце
* ↑ Город и псы
* ↑ Нобеля по литературе получил автор «Города и псов»
* ↑ Ягуар (1986) на сайте kino-teatr.ru
* ↑ Jaguar on KinoPoisk
* ↑ Jaguar (1986) Full Cast / Crew
# Kamixovi rai

Kamixovi rai (Камышовый рай, Paradís de canya) és una pel·lícula dramàtica soviètica en rus dirigida per Elena Tsiplakova el 1989. Va participar al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1990, on va guanyar el Premi Kutxa per Nous Realitzadors. La base del guió de la pel·lícula va ser una història real explicada als guionistes per un agent de policia.

## Argument

El jove vagabund Keixa Bobrov, sobrenomenat "Bobor", acaba inesperadament en un camp de treball subterrani a l'estepa kazakh, on persones sense sostre es veuen obligats del matí a la nit a talar canya. El cap del campament resulta ser un conegut de Kexi Sira-Piyra, que convida el vell conegut a convertir-se en un dels guàrdies, però Bobor intenta escapar. És enviat amb els treballadors.
A més del treball interminable sota el sol abrasador, s'ha desenvolupat un sistema de càstigs per als treballadors en forma de privació d'una o altra porció d'aigua. Un professor sense sostre que va robar un paquet de cigarrets es veu obligat a menjar-se'l. Un dia, el treballador Nazir cau des de l'alçada i es trenca una cama. Els sense sostre creuen que el porten a l'hospital, però uns dies després es veu el seu rosari en un dels guàrdies.
El professor aconsegueix escapar i arribar a la policia, però resulta que les autoritats coneixen el campament subterrani. Un agent de policia notifica a Sira-Pir el descobriment d'un fugitiu. El fugitiu és retornat al campament i severament colpejat, després de la qual cosa mor. Al cap d'un temps, Keixa i el seu nou amic Vitek Zaitsev organitzen un motí i maten els guàrdies. Les persones sense sostre es neguen a abandonar el camp i fins i tot intenten capturar els rebels, però en Bobor i els seus dos companys, armats amb metralladores, se'n van. Ara han de lluitar amb la set.

## Repartiment

* Nikolai Stotski - Kesha Bobrov, Bobor
* Aleksandr Bureev - Vitiok Zaitsev
* Valeri Kravchenko - Syra-Pyra, propietari del campament
* Viktor Pomortsev - Cogombre
* Iosif Riklin - professor
* Vladimir Zubenko - Gesx
* Vladimir Vinogradov - guarda de seguretat Veselchak
* Viktor Gontxarov - Guàrdia de seguretat Baron
* Vladimir Gubanov - Guàrdia de seguretat d'Eryom
* Janas Iskakov - Nasyr
* Vladimir Kniazev - Morgun
* Aitjan Aidarbekov - cap de policia

## Lloc de rodatge

* Les escenes principals de la pel·lícula es van rodar a Astrakhan

## Referències

* ↑ Kamyshovyy ray a filmweb.pl
* ↑ Premis del 1990 al web del Festival de Sant Sebastià
* ↑ Elena Tsypkalova als arxius del Festival de Sant Sebastià
* ↑ Long Farewells. The Anatomy of the Soviet Past in Contemporary Russian Cinema d'Oksana Sarkisova
* ↑ Almaty hosts fourth European Film Festival, The Astana Times

## Enllaços externs

* «Камышовый рай» a l'Enciclopèdia del Cinema Rus
# Calc per fregament

En arqueologia, algunes disciplines artístiques i altres camps, un calc per fregament és la tècnica consistent en obtenir una còpia d'una textura existent en una superfície disposant un suport apropiat (paper, tela o similar) sobre la textura que hom vol calcar i fregant pel damunt amb un material que permeti contrastar les irregularitats existents adherint-se a la superfície de suport.
Un exemple fàcil de comprovar és la còpia que es pot fer de la cara d'una moneda fregant, amb la punta d'un llapis, un paper posat damunt de la moneda.

## Materials necessaris
### Material de suport

El materials de suport poden ser diversos: paper, pergamí, teles diverses, teixits de fibres sintètiques o feltres naturals o sintètics. En principi qualsevol làmina relativament flexible i deformable pot ser adequada. Pel que fa al color són habituals les tonalitats blanques o molt clares però cal no excloure les tonalitats més fosques de qualsevol color (fins i tot el negre). Especialment en aplicacions artístiques creatives basades en el frottage.

### Material marcador

Els materials marcadors poden ser molt variats: carbó vegetal, sutge, guix, betum, ceres barrejades amb pigment, tintes diverses, ... Qualsevol material que pugui adherir-se a la làmina de suport i que tingui un color que contrasti amb el del suport, pot emprar-se amb èxit.

### Eines

Els materials marcadors poden ser aplicats directament amb les mans (amb guants o sense) o emprant alguna eina auxiliar de la mena de brosses flexibles o palpadors rígids o flexibles.

## Obres originals

Les obres més apropiades per a ser calcades per fregament són aquelles que tenen una textura amb diferències de relleu poc contrastades. Alguns exemples són els següents:
* esteles
* làpides
* inscripcions en pedra
* Estela d'Hammurabi
* Estela amb inscripcions rúniques a Uppsala, Suècia
* Làpida de bronze de la tomba de Simon de Felbrigge i la seva esposa a l'església de St Margaret's, a Felbrigg (Norfolk)
* Inscripció San Shi

## Referències

* ↑ Rotary International. The Rotarian. Rotary International, febrer 1964, p. 3–. ISSN 0035838X.
* 1 2 Herbert Haines. A manual of monumental brasses. Parker, 1861, p. 249–.
* 1 2 Charles Boutell. Monumental Brasses and Slabs: An Historical and Descriptive Notice of the Incised Monumental Memorials of the Middle Ages : with Numerous Illustrations. Bell, 1847, p. 166–.
* ↑ Sylvanus Urban. The Gentleman's Magazine, 1862, p. 319–.
* ↑ The Gentleman's Magazine and Historical Review. J.H. and J. Parker, 1860, p. 625–.
* ↑ Sylvanus Urban (pseud. van Edward Cave.). Gentleman's Magazine, Or Monthly Intelligencer. Edward Cave, 1864, p. 204–.
# Can Delgado

Can Delgado és una obra noucentista de Figaró-Montmany (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de baixos i pis. La teulada té l'aiguavés a façana, i sota el ràfec hi ha decoracions amb rajola vidriada de motius geomètrics, així com als remats de les finestres. Les tres portes del pis es comuniquen per un balcó de ferro. A la planta baixa hi ha la porta i dues finestres.

## Història

Pel que fa a la datació de l'edifici, hi ha dos plafons amb les inicials JC 1894 i TA 1914, respectivament, al·ludint potser als diferents amor que van emprendre la construcció i restauració de la casa en dues èpoques successives.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Delgado». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Callilitha

Callilitha és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Callilitha boharti Munroe, 1959
* Callilitha tenaruensis Munroe, 1959

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea.
# Lăutarii

Lăutarii (rus: Лаутары) és una pel·lícula romàntica soviètica del 1972 dirigida per Emil Loteanu. La pel·lícula va tenir èxit, sobretot a Itàlia. La pel·lícula va rebre el premi especial del Jurat al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1972. La pel·lícula també va rebre el prestigiós premi espanyol de San Fedele el 1978.

## Argument

Toma Alistar és un talentós lăutar que treballa com a líder d'una banda gitana itinerant, vagant per les estepes de Bessaràbia a mitjan segle xix. És un hàbil violinista la fama del qual el porta a gires per capitals europees i corts reials. S'enamora bojament de la bella gitana Leanca. Tanmateix, ella es casa amb un hongarès ric. Toma passa la resta de la vida i les seves fortunes en una recerca desesperada d'ella. I només abans de la seva mort coneix una vella gitana en la qual reconeix el seu únic veritable amor.

## Repartiment

* Sergei Lunkevich – Toma Alistar
* Dumitru Hãbãsescu – young Toma
* Jenea Rolko – Toma de nen
* Galina Vodnyatskaya – Vella Leanca
* Olga Câmpeanu – Jove Leanca
* Angelica Iascencu – Leanca de nena

## Referències

* ↑ «20 edition. 1972 Awards 10-19 July». San Sebastián International Film Festival. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ «Tutti i Premi San Fedele» (en italian). San Fedele.

## Enllaços externs

* Lăutarii a Internet Movie Database (anglès)
# Callionymus ogilbyi

Callionymus ogilbyi és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Gal·les del Sud (Austràlia).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Fricke, R. 2002. Callionymus ogilbyi, a new species of eastern Australian dragonet, with a redescription of Callionymus scaber McCulloch (Teleostei: Callionymidae). Stuttg. Beitr. Naturk. Ser. A (Biol.) Núm. 634: 1-12.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Callionymus sagitta

Callionymus sagitta és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba des de la Península Aràbiga fins a les Filipines. També al delta del Mekong al Vietnam i, possiblement també, a Cambodja.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Calega Panzan

Calega Panzan (o Panzano) (...1248-1313...) fou un comerciant de teles, polític i trobador genovès. Se'n conserva un únic sirventès, escrit en occità.
Calega Panzan es troba documentat, com a membre de la rica família de comerciants de teles Panzano, entre 1248 (quan ja tindria edat legal per signar documents) i 1313. Segons aquests documents, tenia un germà anomenat Corrado que feia negocis amb ell. Els seus interessos s'estenien per diverses ciutats i fins a Síria.
Se'n conserva només un sirventès polític on ataca Carles d'Anjou i el clergat güelf i defensa Conradí de Sicília (Conradí el Jove, de Suàbia, de la família dels Hohenstaufen) i els gibel·lins. El sirventès s'ha datat dels primers mesos de 1268, quan Conradí havia emprès l'expedició per Itàlia. En el sirventès desitja la victòria de Conradí i la desfeta del partit papal (cosa que no es produí; vegeu Batalla de Tagliacozzo), i ataca el clergat per ocupar-se d'assassinar cristians i, en canvi, no defensar la cristiandat a Terra Santa. Es refereix a la matança de Sant'Ellero (el 1267, quan els francesos van matar molts gibel·lins) i a altres fets contemporanis.

## Obra

* (107,1) Ar es sazos c'om si deu alegrar

## Referències

* ↑ En documents llatins, Calecus Panzanus
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 3, p. 1681-1686 [Comentari, i edició del sirventès, amb traducció a l'espanyol]
* Giulio Bertoni, I trovatori d'Italia: Biografie, testi, tradizioni, note. Roma: Società Multigrafica Editrice Somu, 1967 [1915], pàg. 112-113 i 441-445 per l'edició de la poesia
* Linda Paterson, Calega Panzan. Ar es sazos c’om si deu alegrar. (BdT 107.1), Lecturae tropatorum 5, 2012

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Calega Panzan és el número PC 107]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://www.treccani.it/enciclopedia/calega-panzano_(Dizionario_Biografico)/
* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-107/107%20-%20Calega%20Panzan.htm
* http://www.rialto.unina.it/Calpan/107.1(Paterson).htm Arxivat 2015-09-25 a Wayback Machine.
# Can Tintorer (Gavà)

Can Tintorer és un mas avui dia englobat a la ciutat de Gavà (Baix Llobregat) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Les primeres referències històriques de l'indret són del s. XV, l'anomenen l'Ermengol i més tard, Fuster i Tintorer. L'any 1985 s'hi feu un restauració afegint-s'hi una nova escala girada, il·luminada de manera zenital. L'església parroquial de Sant Nicasi, que separa lleument del mur de la masia, és retirada del pla de façana.
Can Tintorer és un edifici aïllat de planta basilical, amb planta baixa, pis i graner (corresponent a les golfes i més elevat que la resta de la coberta). La seva façana presenta composició asimètrica i porta adovellada amb arc de mig punt; obertures rectangulars de desigual mida a planta baixa i pis. Les llindes del brancals i dovelles de la porta són de pedra marès treballada. Les façanes laterals no responen a cap criteri compositiu. A la part dreta hi havia els corrals i els cups. Coberta de teula àrab, a dues aigües els cossos laterals i quatre vessants el central.

## Història

* 1 2 «Can Tintorer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Can Thomas

Can Thomas és una obra de Sant Jordi Desvalls (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions amb planta i dos pisos. Gran portalada d'entrada dovellada de mig punt. Presenta les finestres rectangulars, dovellades, de dimensions més grans i amb balconades al pis principal, i de més petites dimensions al pis superior. Les parets portants són fetes de maçoneria i es troben arrebossades. Hi ha un cos que sobresurt, amb una terrassa al nivell del primer pis amb una gran arcada de mig punt que dona accés a una part de la casa, que encara es troba com en origen, és a dir, en maçoneria.

## Història

Ha pertangut sempre a la família. El portal dovellat porta la data de 1565. els capbreus dels anys 1683-1684 fan esment de Joan Thomas, a més d'altres referències de la família, que apareix citada freqüentment. Durant la guerra del 1936 la casa fou utilitzada per allotjar 42 refugiats procedents d'Alcaracejos (Còrdova).

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Thomas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Intel Skulltrail

Intel Skulltrail és una plataforma construïda a partir d'una placa base de la classe servidor.
Creada i desenvolupada per l'empresa de microprocessadors Intel Corporation es destaca sobre les altres per tenir 4 connexions PCI Express i poder instal·lar-hi més de dos processadors de forma independent, i d'esta forma arribar a una potència de 25 GHz i poder connectar 4 targetes gràfiques de forma SLI.

## Components del sistema
### Core 2 Extreme QX9775

* Quatre processadors de nuclis en un paquet de processador
* 3,2 GHz de freqüència
* 1600 MHz FSB
* Fabricat en 45 nm
* 12 MiB L2 cache (6 MiB per parell de nucli)

### Placa base Intel D5400XS

* Dos sòcols LGA 771 CPU (suporta processadors Xeon DP)
* Quatre encaixos FB-DIMM que suporten 16 GB de memòria del sistema a 800 MHz
* Quatre x16 PCI Express 1.1a sòcols
* Dos sòcols Peripheral Component Interconnect 2.3
* Sis ports SATA 3.0 Gbit/s
* Dos ports eSATA
* Deu ports USB

## Enllaços externs

* Hodgin, Rick «Intel's Skulltrail enthusiast platform running at 5.0 GHz». TG Daily, 31-10-2007 [Consulta: 1r novembre 2007].
* http://www.tomshardware.com/news/Skulltrail-6GHz-Overclocking,5208.html
* Williams, Rob «Building an Affordable Skulltrail System». Techgage, 20-02-2008 [Consulta: 6 setembre 2008].
# Can Morera dels Tarongers

Can Morera dels Tarongers és una obra de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici gran de planta rectangular format per dos cossos amb coberta a una i dues aigües. Les obertures són de pedra picada, amb l'entrada allindada gran, que permetia l'entrada de carruatges. Consta de planta baixa i pis. Per acabar la façana hi ha una petita cornisa. La masia havia estat molt malmesa, però fou restaurada pels seus actuals propietaris.

## Referències

* ↑ «Can Morera dels Tarongers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Can Morgades del Grau

Can Morgades del Grau és una masia de Castellví de la Marca (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Morgades del Grau és una gran masia situada a prop del nucli de les Conilleres. És un conjunt de diverses construccions d'èpoques i estils diferents. La masia original, actualment casa dels masovers, conserva encara una finestra geminada de columna cilíndrica. La casa senyorial és de planta baixa, pis i golfes, amb galeria d'arcs rebaixats i torratxa. Té uns interiors de gran interès. Hi ha també un celler d'estil modernista, amb una nau a dues vessants amb arc rebaixat, finestres esglaonades, coronament de façana esglaonat i un rellotge de sol. És interessant la utilització del maó vist.

## Història

La masia original probablement data del segle xi. L'actual casa senyorial va ser construïda el 1690, i posteriorment s'hi han realitzat diverses reformes. El celler és una construcció del segle xx.

## Referències

* 1 2 «Can Morgades del Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].