OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hanle

El poble d'Hanle és un lloc de la dissetena centúria gompa o monestir tibetà del "Barret Roig" Drukpa Kagyu ramificació del Budisme tibetà i és localitzat a la Vall Hanle en una antiga branca de l'antiga ruta de comerç Ladakh - Tibet. La vall és la llar de prop de mil persones de les quals aproximadament 300 viuen en el poble Hanle. El monestir és la llar de prop de deu monjos, mentre que altres 33 més o menys venen regularment per a la pregària. És només 19 quilòmetres o 12 milles de la frontera en disputa entre l'Índia i la Xina del territori del Tibet.

## Referències

* ↑ "In their own world: The sacred community of India's forbidden Hanle Valley." Karen E. Lang. Fotos de Mattias Klum. National Geographic Magazine. Gener del 2004, p. 90.
Plantilla:Esborrany de gegografia
# Heidi (pel·lícula de 1952)

Heidi és una pel·lícula suïssa dramàtica del 1952 dirigida per Luigi Comencini. El guió va ser escrit per Lazar Wechsler, basat en la novel·la homónima de 1880 escrita per l'autora suïssa Johanna Spyri. És protagonitzada per Elsbeth Sigmund, Heinrich Gretler i Thomas Klameth. També va tenir una seqüela intitulada Heidi und Peter de 1955.

## Argument

Heidi és una jove orfe que viu amb el seu avi en una cabana aïllada i passa els dies a la muntanya guardant cabres amb el seu amic Peter. L'avi és un home espantós, en conflicte amb la gent del poble que el retreu responsable d'un incendi que va destruir diverses cases fa uns anys. Aquesta acusació sembla molt més injusta amb el fet que el seu fill, el pare de Heidi, va morir en combatre el sinistre incendi.
La vida passa fàcil i tranquil·la fins que arriba el dia en què la tia de Heidi, que treballa a la casa d'un ric industrial de Frankfurt, ve a la recerca d'ella per ser l'acompanyant de Clara, la filla paralitzada d'aquest. Després de dificultats d'adaptació, Heidi agafa una gran estima a Clara i l'ajudarà a retrobar l'ús de les seves cames.

## Repartiment

* Elsbeth Sigmund com Heidi
* Heinrich Gretler com Alp-Öhi
* Thomas Klameth com Geissenpeter
* Elsie Attenhofer com Tante Dete
* Margrit Rainer com Peters Mutter
* Fred Tanner com Pfarrer
* Isa Günther com Klara Sesemann
* Willy Birgel com Herr Sesemann
* Traute Carlsen com Klaras Grossmutter
* Anita Mey com Frl. Rottenmeyer
* Theo Lingen com Butler Sebastian
* Max Haufler com Bäcker
* Armin Schweizer com Dompförtner

## Referències

* ↑ Heidi (1952) (portuguès)
* ↑ Heidi, a story retold and revived (anglès)
* ↑ Heidi (1952)/Cast (anglès)
* ↑ Heidi - Schauspieler, Cast & Crew (alemany)
# Henri Toivonen

Henri Toivonen (Jyväskylä, Finlàndia, 25 d'agost de 1956 - Còrsega, França, 2 de maig de 1986) fou un prometedor pilot de ral·lis finés de la dècada dels 80 que morí tràgicament en un accident en el Tour de Còrsega. Era fill de Pauli Toivonen, guanyador del Campionat europeu de ral·lis de 1968.
La primera presa de contacte d'Henri amb el món de l'automobilisme fou l'any 1975 en les curses sobre gel tant populars a Finlàndia a bord d'un Simca, any en què també debutà al Campionat Mundial de Ral·lis en el Ral·li de Finlàndia.
La seva primera victòria al Campionat Mundial va ser l'any 1980 al imposar-se al RAC Ral·li de la Gran Bretanya a bord d'un Talbot Sunbeam Lotus, convertint-se en aquell moment en el pilot més jove de la història en guanyar un ral·li mundialístic, rècord que estaria vigent fins a l'any 2008.
L'any 1984 disputà el Campionat d'Europa de Ral·lis amb un Porsche 911 SC RS, finalitzant subcampió per darrere de Carlo Capone.
La temporada 1985 s'incorpora com a pilot del equip oficial Martini Lancia, però a principi d'any pateix un fort accident mentre disputava el Ral·li de la Costa Esmeralda que provoca que es perdi gran part de la temporada. Retorna a finals de temporada i guanya per segona vegada el RAC Ral·li, aquest cop a bord d'un Lancia Delta del Grup B.
Després de la seva victòria al Ral·li de Monte-Carlo de 1986, Toivonen semblava ser un ferm candidat a guanyar el Mundial de 1986, però durant el Tour de Còrsega d'aquell any, ell i el seu copilot Sergio Cresto, moriren en un tràgic accident que suposà a més la immediata supressió dels denominats cotxes del Grup B al considerar-los perillosos per la seva excessiva potència i manca de control sobre aquesta.

## Victòries al WRC

| # | Ral·li | Any | Copilot | Vehicle |
| 1 | 36è RAC Ral·li de la Gran Bretanya | 1980 | Paul White | Talbot Sunbeam Lotus |
| 2 | 41è RAC Ral·li de la Gran Bretanya | 1985 | Neil Wilson | Lancia Delta S4 |
| 3 | 54è Ral·li de Monte-Carlo | 1986 | Sergio Cresto | Lancia Delta S4 |

## Enllaços externs

* Web dedicada a Henri Toivonen
* Web dedicada a Henri Toivonen
# Henri Tresca

Henri Édouard Tresca (Dunkerque, 12 d'octubre 1814 – París, 21 de juny 1885) va ser un enginyer mecànic francès i professor del Conservatoire national des arts et métiers de París.
El seu cognom apareix inscrit a la Torre Eiffel
Fou l'autor del criteri de Tresca (o criteri de la resistència dels materials a la força de cisallament). El criteri especifica que un material es deformarà plàsticament si $\sigma _{tresca}=\sigma _{1}-\sigma _{2}>\sigma _{max}$
Tresca també és l'autor del patró metre en aliatge de platí i iridi realitzat l'any 1875.
Tresca va ser elegit membre de l'Académie des sciences el 1872 i membre honorari de l'American Society of Mechanical Engineers el 1882.
# Helga i Flora

Helga y Flora (Helga y Flora, en castellà) va ser una sèrie setmanal de televisió xilena creada per Omar Saavedra Santis, guionitzada per Omar Saavedra Santis, Luis Emilio Guzmán, Felipe Gómez i Iván Maureira, produïda per Daniela Salazar, dirigida per Christian Aspée i protagonitzada per l'actores Catalina Saavedra, Alejandro Sieveking i Amalia Kassai. La sèrie ser estrenada al Canal 13 de Xile.

## Personatges

* Alejandro Sieveking: Mr. Raymond Gamper.
* Catalina Saavedra: Flora Gutiérrez.
* Amalia Kassai: Helga Gunkel.
* Hernán Contreras: David Acevedo, joven prisionero.
* Tiago Correa: Zacarías Llancaqueo.
* Ernesto Meléndez: Ezequiel Ligman.
* Daniela Lhorente: Úrsula Millán.
* Alessandra Guerzoni: Clara.
* Geraldine Neary: Eduvigis Carimán.
* Giordano Rossi: Gabriel Gamper.
* Aldo Parodi: Remigio.
* Mario Ossandón: Alexander Nestroy.
* Daniel Antivilo es Atilio.
* Juan Carlos Maldonado: Attaché.
* Ernesto Gutiérrez: Aliaga, inspector.
* Isidora Loyola: Rosario
* Lisandro Cabascango: Ramón

## Referències

* ↑ «BioBioChile - La Red de Prensa Más Grande de Chile» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-04-09. [Consulta: 30 juny 2020].
* ↑ «“Helga y Flora”: la nueva serie de ficción que transmitirá Canal 13 | 13.cl» (en espanyol europeu). [Consulta: 30 juny 2020].
* ↑ Alejandro Sieveking sobre Raymond, su último personaje: "es irritante"
* ↑ "Es una mujer sin miedo": Catalina Saavedra nos cuenta detalles de "Flora"
* ↑ "Ser buena policía": Amalia Kassai cuenta los secretos de "Helga"/
* ↑ Hernán Contreras: «Creo que va a pasar lo mismo que con Pacto de Sangre»
* ↑ Tiago Correa: entre una nueva serie policial y La Casa de las Flores
* ↑ Daniela Lhorente: Úrsula es un personaje “que sabe mucho”

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (castellà)
# Hemiphylacus

Hemiphylacus és un gènere de 5 espècies de plantes monocotiledònies bulboses pertanyent a la família Asparagaceae.

## Espècies seleccionades

* Hemiphylacus alatostylus
* Hemiphylacus hintoniarum
* Hemiphylacus latifolius
* Hemiphylacus mahindae
* Hemiphylacus novogalicianus
# Hemiprocne

Hemiprocne és un gènere d'ocells, únic de la família dels hemipròcnids (Hemiprocnidae), que pertany a l'ordre dels Apodiformes.

## Morfologia

* Fan 17 – 33 cm de llargària, amb un pes de 70 – 120 g, depenent de l'espècie.
* El plomatge és gris suau o bru amb ratlles blanques als costats del cap i cresta a la part anterior del pili.
* Les ales són estretes.

## Hàbitat i distribució

Viuen en zones forestals del sud-est asiàtic, Indonèsia, Filipines, fins Nova Guinea.

## Reproducció

Fan un petit niu amb escorça d'arbres i plomes apegades a una rama. Allí ponen un únic ou blanc.

## Alimentació

Atrapen insectes al vol, a l'estil dels capsigranys. Volen des d'una posta cap a l'insecte per a tornar al mateix lloc.

## Taxonomia

Aquest gènere conté 4 espècies:
* falciot arbori menut (Hemiprocne comata).
* falciot arbori coronat (Hemiprocne coronata).
* falciot arbori verdós (Hemiprocne longipennis).
* falciot arbori bigotut (Hemiprocne mystacea).

## Referències

* ↑ Cohn-Haft, M (1999) del Hoyo, J.; Elliot, A. & Sargatal, J. (editors). (1999). Handbook of the Birds of the World. Volum 5: Barn-Owls to Hummingbirds. Lynx Edicions. ISBN 8487334253
* ↑ «Classificació dels hemipròcnids». Arxivat de l'original el 2012-01-28. [Consulta: 4 gener 2010].
# Hieromènia

La hieromènia (en grec antic: ἱερομηνία, 'temps sagrat del mes') era el nom del moment de cada mes en què començaven les festes sagrades a l'antiga Grècia, durant el qual els estats estaven obligats a suspendre totes les accions hostils i bèl·liques.
Era part de la llei internacional a Grècia que les guerres s'havien d'aturar durant la celebració d'aquestos festivals, a fi i efecte que els habitants dels llocs on se celebraven poguessin anar i retornar sans i estalvis. Les hieromènies de les quatre grans festes nacionals eren les més importants, i incloïen un temps anterior i posterior a la seva celebració. Uns heralds especials, anomenats espondòfors (σπονδοφόροι 'portadors de treves'), viatjaven per tot Grècia anunciant les treves, i avisaven que se suspenien totes les hostilitats. Pels Grans Misteris, per exemple, s'establia una treva de cinquanta-cinc dies, per donar temps a tothom per assistir i tornar al seu lloc d'origen. Tot i això, hi ha referències sobre el trencament d'aquestes treves i les formes de càstig establertes. A tall d'exemple, l'any 420 aC, els espartans van ser exclosos dels Jocs Olímpics perquè no havien pagat la multa imposada quan van envair Lèpreon, a l'Èlida. Esparta va protestar en va, al·legant que els heralds no havien pregonat la hieromènia ni les treves.

## Referències

* ↑ Smit, William (ed.). «Hieromenia». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 23-XI-2020].
# Hieronica

Hieronica (en català 'Hierònica') va ser una llei romana, que feia referència als pagaments en vi, oli i altres productes que havien de pagar els romans establerts a Sicília, a semblança dels que feia pagar Hieró II de Siracusa abans de la conquesta romana. No era pròpiament una llei, sinó una norma que determinava l'entrega dels productes establerts de la manera com s'havia estat fent fins aleshores.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 64 [Consulta: 20 abril 2022].
# Hieronim Morsztyn

Hieronim Morsztyn (1581 - 1623) fou un poeta polonès de l'època barroca, vinculat a les idees sarmatistes. Provenia d'una família de la Germandat Polonesa, tot i que quedà orfe ben jove, i fou pujat pel seu oncle Samuel Łaski, secretari reial. Estudià amb els jesuïtes a Braniewo, tot i que va viure entre les corts a Lublin i a Vílnius. La seva obra més coneguda és Światowa Rozkosz (1606), en què lloa la bellesa de la creació, en contraposició al pecat.

## Enllaços externs

* http://staropolska.gimnazjum.com.pl/ang/baroque/h_morsztyn/index.html Arxivat 2009-01-06 a Wayback Machine.
# Hayesville (Ohio)

Hayesville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 348 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hayesville tenia 348 habitants, 136 habitatges, i 95 famílies. La densitat de població era de 181,6 habitants/km².
Dels 136 habitatges en un 27,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,2% hi vivien parelles casades, en un 4,4% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 27,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,1% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 29,6% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.429 $ i la renda mediana per família de 52.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.375 $ mentre que les dones 26.042 $. La renda per capita de la població era de 18.509 $. Aproximadament el 7,1% de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hayesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hayesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Hayford (cràter)

Hayford és un cràter d'impacte situat a la cara oculta de la Lluna. És un element relativament aïllat, amb el cràter principal més pròxim (Krasovskiy), a uns 300 quilòmetres cap al sud. Hayford té una vora ben definida que no presenta un grau d'erosió significatiu. Les parets internes s'inclinen directament cap a la plataforma central, amb pocs despreniments o formació de terrasses. El sòl interior està mancat, relativament, trets distintius.

## Cràters satèl·lit

Per convenció, aquests elements s'identifiquen als mapes lunars col·locant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que està més pròxim a Hayford.
| Cràters satèl·lit | Hayford Coordenades Diàmetre E 13° 30′ N, 172° 06′ O﻿ / ﻿13.5°N,172.1°O﻿ / 13.5; -172.1﻿ (Hayford E) 21 km K 9° 36′ N, 174° 12′ O﻿ / ﻿9.6°N,174.2°O﻿ / 9.6; -174.2﻿ (Hayford K) 26 km L 8° 12′ N, 175° 54′ O﻿ / ﻿8.2°N,175.9°O﻿ / 8.2; -175.9﻿ (Hayford L) 16 km P 11° 06′ N, 177° 36′ O﻿ / ﻿11.1°N,177.6°O﻿ / 11.1; -177.6﻿ (Hayford P) 21 km T 13° 18′ N, 179° 30′ E﻿ / ﻿13.3°N,179.5°E﻿ / 13.3; 179.5﻿ (Hayford T) 31 km O 14° 00′ N, 179° 54′ E﻿ / ﻿14.0°N,179.9°E﻿ / 14.0; 179.9﻿ (Hayford U) 21 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Hermes Criòfor

Hermes Criòfor (grec antic: Ἑρμῆς Κριοφόρος, Hermês Kriophóros, Hermes duent un carner) és una escultura de marbre del segle ii que representa el déu grec Hermes, com a déu de les pastures i els pastors, enduent-se un carner. L'estàtua és un còpia romana d'un original grec del segle V abans de la nostra era. La van descobrir a Trecén, al sud de Grècia, a la fi del segle v , i actualment forma part de la col·lecció del Museu Arqueològic Nacional d'Atenes.

## Història

Hermes Criòfor es va realitzar en el segle ii, còpia d'un original del segle v ae, atribuït a l'escultor Naucides, que pertanyia a l'escola de Policlet. Es va trobar a la ciutat de Trecén, a l'Argòlida (est del Peloponés) el 1890, durant les excavacions de l'Escola Francesa sota la direcció d'Ernest Legrand. Al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes se li va assignar el número 243.

## Descripció

És feta en marbre pentèlic i fa 1,80 m d'altura, per la qual cosa supera lleugerament la grandària natural.
Es representa nu de front, amb el cos una mica girat cap a l'esquerra, en contrapposto mentre el pes descansa sobre la cama dreta, deixant l'esquerra relaxada. Duu una clàmide nugada a l'espatla esquerra, que penja i cobreix el braç d'aquest costat. Al cap, girat cap a la dreta, porta un pètasos (una mena de barret) i agafa un carner per les banyes amb la mà dreta. El carner apareix ajupit sobre les potes posteriors al costat dret d'Hermes, mentre aquest l'arrossega cap amunt. Es distingeix així d'altres escultures amb carner, ja que Hermes arrossega l'animal en lloc de portar-lo tendrament sobre les espatles. En l'altra mà, Hermes duria el caduceu, el seu símbol més popular, que no s'ha preservat pas.

## Estat de conservació

Tot i conservar-se en la major part, l'estàtua presenta alguns danys evidents. Li manca el braç dret des de sota l'espatla, la mà esquerra i les extremitats anteriors dels braços; els peus i parts de les cuixes se'n van restaurar amb guix, i el cap va haver de recol·locar-se.

## Vegeu també

* Hermes amb Dionís infant

## Referències

* 1 2 3 4 Kavvadias, 1890, p. 198-199.
* ↑ Kaltsas, 2007, p. 322.
* ↑ Kaltsas, 2002, p. 116.
# Hipocreals

Els Hypocreales són un ordre de fongs dins la classe Sordariomycetes, consta de 7 famílies, 237 gèneres i 2647 espècies.
Les espècies de Hypocreales normalment s'identifiquen pels seus peritecis brillantmet acolorits. Sovint són de color groc, taronja o roig.
Alguns exemples de fongs coneguts d'aquest ordre podrien ser: Fusarium, Cordyceps, Ophiocordyceps, Claviceps purpurea (banya del sègol), Gibberella zeae, Acremonium, Trichoderma, Epichloe, o Metarhizium.

## Gèneres incertae sedis

Els següents gèneres tenen un emplaçament incert (incertae sedis), i no estan assignats a cap família.
* Bulbithecium
* Emericellopsis
* †Entropezites
* Hapsidospora
* Leucosphaerina
* Metadothella
* †Mycetophagites
* Nigrosabulum
* Payosphaeria
* Peethambara
* Peloronectria
* Pseudomeliola
* Scopinella
* Ticonectria
* Tilakidium

## Referències

* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10th ed. Wallingford: CABI, 2008, p. 332. ISBN 0-85199-826-7.
* ↑ Lumbsch TH, Huhndorf SM. «Outline of Ascomycota – 2007». Myconet. The Field Museum, Department of Botany, Chicago, USA, 13, desembre 2007, pàg. 1–58. Arxivat de l'original el 2009-03-18 [Consulta: 9 juliol 2011].
* 1 2 Poinar, G.O. «Evidence of mycoparasitism and hypermycoparasitism in Early Cretaceous amber». Mycological Research, 111, 4, 2007, pàg. 503–506. DOI: 10.1016/j.mycres.2007.02.004.
# Horná Ždaňa

Horná Ždaňa és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1391.
# Horná Súča

Horná Súča és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1208.
# Hodegetria

Hodegetria (del grec Ὁδηγήτρια, 'la que mostra el camí') o Nostra Senyora del Camí és el nom que reben unes representacions de la Verge Maria en l'art, especialment dins l'Església Ortodoxa. En elles, Maria apareix agafant el nen Jesús amb una mà mentre que amb l'altra l'assenyala, indicant que el seu fill és el camí cap a la salvació. A diferència d'altres representacions marianes, la mare apareix dempeus o bé se la mostra únicament de mig cos. El nen sol fer el signe de la benedicció amb la mà dreta. La icona apareix en pintures, escultures i gravats.
Aquestes imatges van aparèixer a l'Imperi Romà d'Orient i van proliferar per l'àrea ortodoxa i pel Mediterrani oriental. Posteriorment van evolucionar fins a un nou motiu anomenat "Eleusa", on Maria no solament sosté el nen sinó que l'acarona amb la galta, en una iconografia d'acord amb l'auge del gòtic, que mostrava més humanitat en les figures. L'origen és la cita bíblica continguda a l'evangeli segons Joan (Jn 14, 6) que resa "Jo sóc el camí, la veritat i la vida". Segons les llegendes, un altre evangelista, Lluc, va ser el primer en representar una hodegetria si bé les primeres icones conservades són del període medieval.
La majoria d'imatges mostren a Maria vestint una clàmide vermella, símbol de reialesa, tot i que el mantell pot tirar cap al porpra, també d'associacions reials, o tons més foscos, probablement per imitació d'icones ja desgastades pel temps. Jesús apareix vestit amb diversos colors simbòlics, com el blanc de la puresa o tons que indiquen majestat. En algunes icones, el nen sosté rotllos de pergamí o papers amb les Escriptures, en una representació que esdevindria típica del pantocràtor occidental.
A la zona russa, les imatges van convertir-se amb el temps en les Panakhranta, on el simbolisme és el mateix però la Verge apareix asseguda en un tron. A la resta d'Europa, el tron també va aparèixer com a atribut de la Verge, com per exemple a les pintures de Santa Maria de Taüll, però representant altres passatges evangèlics, i sense el gest de la mà característic de les hodegetries.
Algunes icones cèlebres d'aquesta tipologia són les següents:
* Monestir d'Hodegon, a Constantinoble, la més antiga
* Catedral de Torcello
* Cappella Palatina de Palerm
* Catedral de Smolensk
* Tikhvin
* Verge d'Iver
* La Verge amb el nen, de Dietisalvi di Speme
* Verge de Częstochowa
* Santa Maria d'Itria
* Verge de Mistra

## Referències

* ↑ Vasilakē, Maria. Images of the Mother of God: Perceptions of the Theotokos in Byzantium, p. 196, Ashgate publishing Co, Burlington, Vermont, ISBN 0-7546-3603-8
* ↑ James Hall, A History of Ideas and Images in Italian Art, p.126, 1983, John Murray, London, ISBN 0-7195-3971-4
* ↑ Kurpik, Wojciech (2008). "Częstochowska Hodegetria", dins Łódź-Pelplin: Wydawnictwo Konserwatorów Dzieł Sztuki, Wydawnictwo Bernardinum. p. 302.

## Vegeu també

* Maria, mare de Jesús