OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La casa de la Troya (pel·lícula de 1959)

La casa de la Troya és una pel·lícula espanyola estrenada en 1959, basada en la novel·la La casa de la Troya d'Alejandro Pérez Lugín, que va ser un autèntic èxit de vendes des de la seva publicació en 1915.

## Sinopsi

La Casa de la Troia és una pensió de Santiago de Compostel·la habitada per estudiants troneres i disbauxats. Un dia hi arriba un nou hoste, Gerardo Roquer, a qui els seus pares han portat des de Madrid amb l'esperança que redreci els estudis. Gerardo s'enamora de Carmiña, una jove gallega, però ella es nega a casar-se amb ell mentre no acabi la carrera. A més, els padrins de la noia tenen plans de casori amb un parent.

## Repartiment

* Ana Esmeralda - Carmiña Castro
* Arturo Fernández - Gerardo Roquer
* Pepe Rubio - Casimiro Barcala
* Julio Riscal - Madeira
* Rafael Bardem - Don Laureano
* Félix de Pomés - Don Juan
* Cándida Losada - Jacinta
* Félix Fernández - Don Ventura
* Erasmo Pascual - Don Angelito
* María Bassó - Tona
* María Isbert - Mensajera
* Enrique S. Guzmán - Augusto
* Raúl Cancio - Maroño
* María Granada - Filo
* Manuel Gil - Adolfo Pulleiro 'Panduriño'
* Elena Puerto - La Pachequito
* Mercedes Alonso - Moncha
* Ventura Oller - Samoeiro
* Ricardo Tundidor - Seminarista
* Guillermo Hidalgo - Octavio
* José Manuel Ramírez - Estudiante
* Emiliano Redondo - Estudiante
* José María Tasso - Mollido
* Eumedre - Criado del pazo
* Matilde Muñoz Sampedro - Monja 1ª
* Adela Calderón
* Luisa Hernán
* Manuel Arbó - Catedrático
* Pablo Muñiz
* Licia Calderón - Charito 'La Mañitas'
* Manolo Morán - Minguiños
* José Isbert - Don Servando

## Producció

De fet, aquesta no va ser la primera adaptació del llibre: va haver-hi altres anteriors, com la de 1925, produïda i dirigida pel mateix Lugín. Gran part de les escenes es van rodar a Santiago de Compostel·la, i es va comptar amb un repartiment que integrava a alguns dels actors espanyols més famosos de l'època, com Arturo Fernández, Pepe Rubio, José Isbert o Ana Esmeralda.

## Premis

La pel·lícula fou guardonada amb 125.000 pessetes als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1958.

## Referències

* ↑ La casa de la Troya, abc.es
* ↑ Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer 2008. p. 142
* ↑ La casa de la Troya a sensacine.com
* ↑ Versions de la novel·la al web de la Casa de la Troya
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-116

## Enllaços externs

* La casa de la Troya, pel·lícula sencera a Facebook
* Clip de la pel·lícula a YouTube
* La casa de la troya a Cine de barrio, rtve.es
# Joey Rosskopf

Joey Rosskopf (Decatur, 5 de setembre de 1989) és un ciclista estatunidenc professional des del 2010 i fins a la seva retirada l'any 2024 a l'equip Q36.5 Pro Cycling Team. Del seu palmarès destaca el Tour del Llemosí de 2016, el Campionat nacional en contrarellotge de 2017 i 2018 i el de ruta de 2021.

## Palmarès

* 2011
** Vencedor d'una etapa al Tour de Ruanda
* 2013
** 1r al París-Arràs Tour i vencedor d'una etapa
** 1r al Critèrium de Doylestown
** Vencedor d'una etapa al Tour de Beauce
* 2014
** 1r al Redlands Bicycle Classic i vencedor d'una etapa
* 2016
** 1r al Tour del Llemosí i vencedor d'una etapa
* 2017
** Campió dels Estats Units en contrarellotge
* 2018
** Campió dels Estats Units en contrarellotge
* 2021
** Campió dels Estats Units en ruta

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2016. 85è de la classificació general
* 2017. 70è de la classificació general
* 2020. 64è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. 124è de la classificació general
* 2018. 81è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2019. 73è de la classificació general

## Referències

* ↑ Farrand, Stephen. «New Q36.5 ProTeam reveals riders and ambitions for 2023». cyclingnews.com, 04-11-2022. Arxivat de l'original el 28 març 2024. [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ «THREE-TIME AMERICAN CHAMPION PULLS DOWN THE CURTAIN ON HIS PROFESSIONAL CAREER» (en anglès). cyclinguptodate, 05-10-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «El estadounidense Rosskopf se adjudica el Tour de Limusin-2016». lainformacion.com, 19-08-2016 [Consulta: 19 agost 2016]. Arxivat 20 August 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-08-20. [Consulta: 19 agost 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa en sitiodeciclismo.net
* Fitxa en cyclebase.nl
* Fitxa en museociclismo.it
* Joey Rosskopf a ProCyclingStats
# Llegir en Català

Llegir en Català és una associació d'editorials independents dels Països Catalans que treballen a favor de la cultura i la literatura en llengua catalana amb una infraestructura comuna compartida.
El propòsit de la comunitat editorial és sumar esforços i iniciatives en pro d'una major promoció i col·laboració lluitant per la visibilitat del seu treball, per exemple, organitzant activitats conjuntes, compartir contactes, tenirnt un lloc web conjunt per a vendre llibres, treballant com a grup per a compartir parada a la Setmana del Llibre en Català, la Diada de Sant Jordi, la Fira Internacional del Llibre de Guadalajara o la Fira del Llibre de Frankfurt, i presentant les novetats al gremi de llibreters, als mitjans de comunicació i a les biblioteques. És membre de l'Alliance internationale des éditeurs indépendants, que la conformen més de quatre-centes editorials dels cinc continents.

## Referències

* ↑ Basagaña, Laura. «Llegir en català: 10 editorials independents fan pinya». Núvol, 10-09-2013. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Llegir en Català situa la col·laboració editorial i l’èxit literari com les principals fites dels primers 10 anys», 06-09-2023. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ Toledo, Lourdes. «Parlem amb Anna Roca, de L’Agulla Daurada», 24-02-2024. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ Grèbol, Marc. «Llegir en català guanya el premi LletrA». Núvol, 18-09-2014. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ Muñoz, Imma. «Els 10 llibres impescindibles de Llegir en Català per a Sant Jordi (i més enllà)». El Periódico, 19-04-2018. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ Serra, Montserrat. «Laura Huerga: "Quan vas a la contra, molts qualifiquen aquesta posició d'innecessària"». Vilaweb, 11-04-2022. [Consulta: 22 juny 2022].
# Mèrope (helíade)

Mèrope (en grec antic Μερόπη) va ser, segons la mitologia grega, una de les helíades, les filles d'Hèlios, el Sol, i de la nimfa Clímene.
Va ser una de les que van plorar tant la mort del seu germà Faetont, a les ribes de l'Erídan que les seves llàgrimes es van transformar en ambre i ella i les seves germanes van ser convertides en salzes (o potser en pollancres), que poblen des d'aleshores la vora d'aquell riu.

## Referències

* ↑ .Higí Faules, prol., 38
* ↑ Higí. Faules, 154, 4
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I, 4, 1
# Jacob Herrmann

Jacob Herrmann va ser un jugador de rugbi alemany que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de rugbi, com a integrant de l'equip FC 1880 Frankfurt, que exercia d'equip nacional en aquesta competició.

## Referències

* ↑ «Jacob Hermann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2012. [Consulta: 27 setembre 2015].
* ↑ Die Gründerjahre des deutschen Rugbysports (alemany) DRV website – Foundation years, Consulta: 3 abril 2010
# Jessie Cross

Jessie Cross (Nova York, 14 d'abril de 1909 - Los Angeles, 29 de març de 1986) va ser una atleta estatunidenca, especialista en els 100 metres llisos, que va arribar a ser subcampiona olímpica l'any 1928.

## Carrera esportiva

En els jocs olímpics d'Àmsterdam de 1928 va guanyar la medalla de plata en els 4x100 metres relleus, arribant a la meta després de Canadà, que va batre el rècord mundial amb un temps de 48.4 segons, amb una marca de 48.8 segons, just per davant d'Alemanya (que va ser bronze amb 49.0 segons), sent les seves companyes d'equip: Loretta McNeil, Betty Robinson i Mary Washburn.

## Referències

* ↑ «Jessie Cross». [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Jessie Cross Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 21 novembre 2018].
# La família dels Garrigas

La família dels Garrigas
va ser la primera novel·la de l'escriptor Josep Pin i Soler, amb la qual iniciava una trilogia que completarien Jaume (1888) i Niobe (1889). Escrita a França alguns anys abans, va ser editada el 1888 per la impremta La Renaixensa, i des d'aleshores ha tingut nombroses edicions. L'última que va revisar el seu autor va ser la de 1927, de l'Editorial Catalana (Llibreria Catalònia), que fou la primera que intentà adequar-se a la normativa ortogràfica.
Pin i Soler treu els elements novel·lístics d'una realitat que ha conegut bé i potser ha protagonitzat. La descripció de les situacions és molt viva i detallista, sense arribar, però, a l'excés. El seu estil, coratjós i ple de color, fa oblidar les imperfeccions d'un idioma literari en formació. Encara que la seva obra pot situar-se dintre de la línia de la novel·la ciutadana i burgesa de Narcís Oller, enllaça, no obstant això, amb el ruralisme d'alguns contemporanis per la brutalitat d'algunes escenes i el fatalisme que plana sobre els personatges.

## Argument

En el «Mas del Molí Vell», prop de Tarragona, viu Ramon Garriga amb la seva germana, el seu fillol Narcís i els seus fills Ramon, futur hereu (l'hereuet), Jaume i Mercé. El seu llinatge es remunta al regnat de Felipe IV i les successives generacions han participat en totes les guerres i escamots.
Segons el costum, Jaume, el fill segon, és destinat al sacerdoci, igual que Narcís.
L'hereuet disputa freqüentment amb el seu pare, que s'oposa als amors furtius del noi amb la Tuies, antiga criada de la casa, i a les seves relacions amb els qui conspiren a favor dels liberals. L'amic íntim de l'hereuet és Anton Cirera, secretari del poble.
El vell Garriga el suborna per tal que aparti el seu fill de la Tuies. A l'assabentar-se'n aquell, fereix d'una ganivetada el secretari i és empresonat. Simultàniament, Jaume fuig a Marsella a la recerca de fortuna. El vell Garriga sofreix un atac d'apoplexia i l'anunci del naixent idil·li entre Narcís i Mercè acaba per matar-lo.
L'hereuet és alliberat gràcies al nou suborn de Cirera perquè no declari la veritat; renyeix amb la família i es queda al Mas només amb la Tuies, però aquesta el deixa per anar-se'n a Barcelona amb Cirera; allí moren els tres en una sagnant revolució. Narcís, que encara estima la Mercé, no vol tornar al seminari i després d'una violenta discussió, desesperat, es llença per la finestra.

## Referències

* ↑ Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC)
* ↑ J.Ducros-XTEC
* ↑ «Tinet. Edició digital». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 18 març 2015].
* ↑ Ruta literària Josep Pin i Soler: la interpretació de la ciutat
* ↑ La família dels Garrigas Arxivat 2018-04-19 a Wayback Machine. a catalanday.cat
* ↑ Joan Veny, Joan M. Pujals Actes del setè Col·loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes p. 24-25
# Pang Wei

Pang Wei (Xinès: 庞伟, 19 de juliol del 1986 nascut a Baoding, Hebei) és un tirador olímpic xinès. Ca guanyar tant el Campionat de Tiroteig Mundial d'ISSF de 2006 com els Jocs Olímpics de 2008 en tir de 10 m.

## Actuacions essencials

* 2006 Campionats Mundials - 1r - 10 m pistola d'aire;
* 2007 Final a la Copa Mundial - 3r - 10 m pistola d'aire;
* 2007 Jocs Interciutats Nacionals - 1r - 50 m pistola lliure
* 2008 Jocs Olímpics d'estiu - Or - 10 m pistola d'aire

## Enllaços externs

* Fitxa de Pang Wei Arxivat 2012-12-08 at Archive.is
# Yahya ibn Tamim

Yahya ibn Tamim (àrab: يحي بن تميم, Yaḥyà b. Tamīm) fou emir zírida, fill de Tamim ibn al-Muïzz, al que va succeir a la seva mort el 1108. Va governar vuit anys. Va reforçar la flota i va fer incursions a Gènova i Sardenya. Va morir el 1116 i el va succeir el seu fill Alí ibn Yahya.

## Referències

* ↑ Tibi, Amin. «Zīrids» ( De subscripció o mur de pagament) (en anglès). Encyclopaedia of Islam New Edition Online. [Consulta: 26 octubre 2024].
# Jessie Kite

Jessie Kite (Hackney, 17 de maig de 1892 - Chichester, 1 de maig de 1958) va ser una gimnasta artística anglesa que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Jessie Kite Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 3 juny 2018].
# The Oppressed

The Oppressed fou una banda gal·lesa de música oi!, formada l'any 1981 a Cardiff. La majoria dels músics de la banda són skinheads. La banda, al llarg de la seva carrera, ha manifestat obertament els seus posicionaments antiracistes i antifeixistes en les lletres de les cançons, entrevistes i declaracions a dalt de l'escenari.
El 1989 el cantant Roddy Moreno va visitar Nova York i va entrar en contacte amb el moviment Skinheads Against Racial Prejudice (SHARP). A la seva tornada al Regne Unit va començar a difondre les idees SHARP entre els skinheads britànics. El grup establí també vincles amb altres grups antifeixistes, com ara Anti-Fascist Action. Moreno és seguidor del Cardiff City Football Club, fet que s'expressa en algunes de les cançons del grup.

## Discografia
### EP

* Never Say Die (1983)
* Victims / Work Together (1983)
* Fuck Fascism (1995)
* 5-4-3-2-1 (1996)
* They Think Its All Over...It Is Now (1996)
* Anti-Fascist Oi! (1996)
* Best of The Oppressed Bonus 7 Inch (1996)
* The Richard Allen Tribute Single (1997)
* Strength In Unity (1997, disc compartit amb Impact)
* The Noise (1997)
* Oppressed / Fatskins (1998)
* Out on The Streets Again (1999, disc compartit amb Cock Sparrer)
* Heavyweight Oi! Championshop of the World (disc compartit amb Klasse Kriminale)
* Insurgence (2005)
* Football Violence (2008)
* 7er Jungs / The Oppressed (2010)
* Antifa Hooligans (2011)
* S.H.A.R.P. as a Razor (2011, disc compartit amb The D Teez, The Bois)
* 2 Generations - 1 Message (2013, disc compartit amb Wasted Youth)
* Blue Army (2013)

### LP

* Oi!Oi! Music (1984)
* Fatal Blow (1985)
* Dead & Buried (1988)
* Dead & Buried / Fatal Blow (1996)
* The Best of The Oppressed (1996)
* Music For Hooligans (1996)
* We Can Do Anything (1996)
* Live (Llanrumney Youth Club 1984) (1997)
* More Noize For The Boys (1998)
* Totally Oppressed (1999)
* Oi Singles & Rarities (2001)
* Skinhead Times 1982-1998 (2005)
* Won't Say Sorry - The Complete Cover Story (2005)

## Referències

* ↑ «The Oppressed», 30-09-2015. Arxivat de l'original el 2015-09-30. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «Podcast RC#102 | The Oppressed» (en castellà). Condenadofanzine, 17-05-2022. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «The Oppressed» (en anglès). Maximum Rocknroll. [Consulta: 30 abril 2023].
# La fuga de Logan (novel·la)

La fuga de Logan és una novel·la de ciència-ficció escrita per William F. Nolan i George Clayton Johnson. Publicada per primera vegada als Estats Units l'any 1967 amb el nom Logan's Run (en anglès). Descriu una societat futurística distòpica en què tant la població com el consum de recursos es mantenen en equilibri, a l'exigir la mort de tot el món arribant a una edat en particular.

## Seqüeles

Nolan va escriure dues seqüeles, Logan's World i Logan's Search, publicades després del realitzament de la pel·lícula. També hi ha una novel·la curta, Logan's Return, que ha estat publicada com un llibre electrònic. Dues novel·les més, Logan's Journey (escrita amb Paul McComas) i Logan Falls (escrita amb Jason V Brock), s'han escrit, però no publicat.
En Logan's World, el personatge torna a la Terra, enmig dels supervivents i les ruïnes del sistema on va escapar en la primera novel·la, mentre en Logan's Search va a una realitat alternativa (amb l'ajuda dels estrangers) per aturar una vegada més el govern d'on es va escapar en la primera novel·la, encara que amb alguns canvis menors.
A partir del 2015, es rumorejava una seqüela de George Clayton Johnson de La fuga de Logan titulada Jessica's Run: una nova seqüela "en desenvolupament". Johnson va morir, però, el dia de Nadal de 2015.

## Referències

* ↑ La fuga de Logan, George Clayton Johnson i William F.Nolan, Editorial Hidra, 1967, España.
* ↑ William F. Nolan. «The World of Logan's Run», 2010. Arxivat de l'original el 2011-07-17. [Consulta: 16 febrer 2016].
* ↑ «Jessica's Run». Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 16 febrer 2016].

## Enllaços externs

* TheWorldoflogansrun (japonès)
* City of Domes Arxivat 2016-02-09 a Wayback Machine. (anglès)
* Galeria (anglès)
* Logan's Run scififrewksite (anglès)
# Rudy Barbier

Rudy Barbier (Beauvais, 18 de desembre de 1992) és un ciclista francès, professional des del 2014 fins al 2024. En el seu palmarès destaquen diverses curses d'un dia franceses com la París-Troyes, el Gran Premi Cholet-País del Loira, la París-Bourges o la Clàssica Loira Atlàntic.

## Palmarès

* 2013
** Vencedor d'una etapa del París-Arràs Tour
** Vencedor d'una etapa del Tour de Seine-Maritime
* 2015
** Vencedor d'una etapa del Circuit de les Ardenes
* 2016
** 1r a la París-Troyes
** 1r al Gran Premi Cholet-País del Loira
* 2017
** 1r a la París-Bourges
* 2019
** 1r a la Clàssica Loira Atlàntic
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Estònia
* 2020
** Vencedor d'una etapa a la Volta a San Juan
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia
* 2023
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bretanya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2020. No surt (9a etapa)

## Referències

* ↑ «Cyclisme : Rudy Barbier annonce sa retraite sportive à l’issue de la saison 2024» (en francès). courrier-picard, 12-08-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Futbol als Jocs Olímpics d'estiu de 2004

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 celebrats a la ciutat d'Atenes (Grècia) es disputaren dues proves de futbol, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina. La competició se celebrà entre els dies 11 i 28 d'agost de 2004 entre les seus de l'Estadi Olímpic d'Atenes (Atenes), l'Estadi Geórgios Karaiskakis (El Pireu), l'Estadi Kaftanzoglio (Tessalònica), l'Estadi Pampeloponnisiako (Patres), l'Estadi Pankritio (Càndia) i l'Estadi Panthessaliko (Volos).

## Comitès participants

Hi participaren un total de 425 futbolistes, entre ells 259 homes i 166 dones, de 22 comitès nacionals diferents:
| Categoria masculina Austràlia Argentina Corea del Sud Costa Rica Ghana Grècia Iraq Itàlia  Japó Mali Marroc Mèxic Paraguai Portugal Sèrbia i Montenegro Tunísia | Categoria femenina Alemanya Austràlia Brasil Estats Units Grècia  Japó Mèxic Nigèria Suècia R.P. de la Xina |

## Medaller

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Futbol masculí Detalls | ArgentinaRoberto Ayala Nicolas Burdisso Wilfredo Caballero Fabricio Coloccini César Delgado Andrés D'Alessandro Leandro Fernández Luciano Figueroa Cristian 'Kily' González Lucho González Mariano González Gabriel Heinze Germán Lux Javier Mascherano Nicolás Medina Clemente Rodríguez Mauro Rosales Javier Saviola Carlos Tévez | ParaguaiRodrigo Romero Emilio Martínez Julio Manzur Carlos Gamarra José Devaca Celso Esquivel Pablo Gimenez Edgar Barreto Fredy Barreiro Diego Figueredo Aureliano Torres Pedro Benítez Julio César Enciso Julio González Ernesto Cristaldo Osvaldo Díaz José Cardozo Diego Barreto | ItàliaMarco Amelia Andrea Barzagli Daniele Bonera Cesare Bovo Giorgio Chiellini Daniele De Rossi Simone Del Nero Marco Donadel Matteo Ferrari Andrea Gasbarroni Alberto Gilardino Emiliano Moretti Giandomenico Mesto Angelo Palombo Ivan Pelizzoli Giampiero Pinzi Andrea Pirlo Giuseppe Sculli |
| Futbol femení Detalls | Estats UnitsBriana Scurry Heather Mitts Christie Rampone Cat Reddick Lindsay Tarpley Brandi Chastain Shannon Boxx Angela Hucles Mia Hamm Aly Wagner Julie Foudy Cindy Parlow Kristine Lilly Joy Fawcett Kate Markgraf Abby Wambach Heather O'Reilly Kristin Luckenbill | BrasilAndréia Maravilha Mônica Tânia Juliana Daniela Rosana Renata Costa Aline Formiga Elaine Maycon Pretinha Marta Cristiane Roseli Dayane Grazielle | AlemanyaSilke Rottenberg Kerstin Stegeman Kerstin Garefrekes Steffi Jones Sarah Guenther Viola Odebrecht Pia Wunderlich Petra Wimbersky Birgit Prinz Renate Lingor Martina Müller Navina Omilade Sandra Minnert Isabell Bachor Sonja Fuss Conny Pohlers Ariane Hingst Nadine Angerer |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Argentina | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 1 | Estats Units | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Brasil | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Paraguai | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Alemanya | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Jacques Degats

Jacques Degats (Vendrest, 20 de febrer de 1930 - Nemours, 29 de març de 2015) fou un atleta francès, especialista en els 400 metres, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Fou sisè en els 4x400 metres, mentre en els 400 metres quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, tornà a disputar dues proves del programa d'atletisme, en què quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaca una medalla d'or en els 4x400 metres al Campionat d'Europa d'atletisme de 1954, formant equip amb Pierre Haarhoff, Jean-Paul Martin du Gard i Jean-Pierre Goudeau. També guanyà cinc medalles als Jocs del Mediterrani, dues d'or i una de plata el 1951 i dues d'or el 1955. Guanyà el campionat nacional dels 400 metres de 1951, 1954 i 1957, i millorà els rècords nacionals dels 400 i 4x400 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 10.9" (1959)
* 200 metres. 21.8" (1955)
* 400 metres. 47.3" (1955)

## Referències

* 1 2 Jacques Degats a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Mediterranean Games». [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «- Championnats de France - Finalistes des championnats de France 1888 à 1969». [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-).. Athletics National Records Evolution : 1912-2006. GreenArt Jacek Kardasz, 2007, p. 29 i 202. ISBN 978-83-925457-0-5.
* ↑ «les Biographies». [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Jiřina Čermáková

Jiřina Čermáková (Praga, 17 de novembre de 1944 - 17 de novembre de 2019) va ser una jugadora d'hoquei sobre herba txeca que va competir sota la bandera de Txecoslovàquia durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Jiřina Čermáková Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-14. [Consulta: 8 març 2019].

## Bibliografia

* Kolář, František,. Kdo byl kdo : naši olympionici. 1. vyd. Praga: Libri, 1999. ISBN 808598377X.