OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Noshi

El Noshi (japonès: 熨斗), parcialment també anomenat Tsutsumi o Noshigami, és un origami cerimoniós que es diferencia completament de l'"Origami-tsuki". Simbolitza els bons desitjos d'algú altre i s'ofereixen per norma general amb altres presents (com una carta de salutació).

## Història

El Noshi era part d'una mena de cerimònia de flors, dons de víctimes o també altres presents en paper que es transmetien als déus als temples. Es feien servir diferents tipus de papers i també diferents tècniques. Les tècniques de doblegar i el tipus de figures es transmetien normalment oralment en les famílies i es consideraven també com un secret.

## Constitució

El Noshi consta d'un paper blanc que es doblega per una banda estreta de carn assecada o orella de mar, això es considera com a signe de la sort gran.

## Referències

* ↑ DJG Siegburg E.V.

## Enllaços externs

* http://www.britishorigami.info/academic/lister/noshi.php Arxivat 2012-04-20 a Wayback Machine.
# Nepriadva

Nepriadva (en rus: Непрядва) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 453 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Neppia

Neppia és un gènere de triclàdides dugèsids que es troba a Sud-amèrica, la regió subantàrtica, Àfrica i Nova Zelanda.
Fins a l'any 1974 Neppia era considerat un subgènere de Dugesia.

## Descripció

Els individus d'aquest gènere tenen un cap poc triangular.
Algunes espècies del gènere Neppia (N. falklandica, N. evelinae, N. wimbimba, N. tinga i N. paeta), així com totes les espècies del gènere Dugesia, presenten una tercera capa de músculs longitudinals a l'àrea vaginal del canal de la bursa. Aquesta característica no es dona en altres triclàdides. Un altre tret compartit amb Dugesia és la presència d'una zona glandular a l'àrea transicional entre la vesícula seminal i el conducte ejaculador, tot i que en Dugesia aquestes glàndules es concentren al diafragma, una estructura que no es troba a Neppia ni a cap altre gènere. Ball va proposar que la presència d'aquestes glàndules era una sinapomorfia de Dugesia i Neppia. L'absència d'aquestes glàndules a algunes espècies de Neppia (N. jeanneli, N. montana i N. schubarti) s'atribueix a una pèrdua secundària.
N. paeta, N. jeanneli, N. tinga, N. wimbimba, N. falklandica i N. montana tenen el conducte ejaculador serpentí, en les altres espècies de Neppia i dugèsids és recte i estret.
Quatre espècies de Neppia presenten una capa ben desenvolupada de músculs circulars al voltant del canal de la bursa, absent en altres espècies i dugèsids.

## Taxonomia

* Neppia boehmigi
* Neppia evelinae
* Neppia falklandica
* Neppia jeanneli
* Neppia magnibursalis
* Neppia montana
* Neppia paeta

## Referències

* 1 2 3 4 de Vries, Elizabeth J.; Sluys, Ronald «Phylogenetic relationships of the genus Dugesia (Platyhelminthes, Tricladida, Paludicola)» (en anglès). Journal of Zoology, 223, 1, gener 1991, pàg. 103-116. DOI: 10.1111/j.1469-7998.1991.tb04752.x.
* ↑ Ball, I. R. 1974. A new genus of freshwater triclad from Tasmania with reviews of the related genera Cura and Neppia (Turbellaria, Tricladida). Life Sci. Contr. R. Ont. Mus. No. 99:1-48.
* 1 2 Ball, Ian Raymond «A Contribution to the Phylogeny and Biogeography of the Freshwater Triclads (Platyhelminthes, Turbellaria)» (en anglès). The Biology of the Turbellaria. McGraw-Hill [Nova York], 1974, pàg. 339-401.
# Rosa Mut Carbasa

Rosa Mut Carbasa (1940 - 28 de novembre de 2019) va ser una bibliotecària catalana i divulgadora de la literatura infantil i juvenil.
Va ser resonsable de la Biblioteca Artur Martorell de l'Institut Municipal d'Educació de Barcelona, on va crear una col·lecció de llibres infantils i juvenils d'alta qualitat.
Des de 1984 fins a 2017 va recomanar lectures als lectors de la revista Cavall Fort, i a través de l'Associació Catalana d'Amics del Llibre Infantil va impulsar la creació de materials de promoció de la lectura, així com també a partir de premis com el Premi Atrapallibres i Protagonista Jove.
Va treballar en la creació i el manteniment del Diccionari d'Autors i Autores de Literatura Infantil i Juvenil, a més a més de col·laborar amb la Revista Faristol, l'entitat Rosa Sensat o el Consell Català del llibre infantil i juvenil.
Arrelada a la ciutat de Barcelona, va promoure d'un pla de biblioteques escolars per a les escoles municipals de la ciutat de Barcelona.
L'any 2014 va rebre el XIII Premi Aurora Díaz-Plaja que concedeix anualment l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.

## Referències

* ↑ «Cornabou - Revista de Literatura Infantil i Juvenil - Childrens Literature». [Consulta: 28 octubre 2022].
* 1 2 3 ibbycat. «Adéu a Rosa Mut» (en espanyol europeu), 13-10-2019. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ Martí i Bertran, Pere. «Tertúlia», 13-12-2019. [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ ibbycat. «Rosa Mut guanya el Premi Aurora Diaz-Plaja» (en espanyol europeu), 05-10-2014. [Consulta: 28 octubre 2022].
# Badia Balenes

La badia Balenes és un port de gel al front de la barrera de gel de Ross just al nord de l'illa Roosevelt.
És un port de gel natural que serví de base per a l'expedició Amundsen al pol Sud el 1911, l'expedició de Byrd de 1928-1930 i 1933-1935, i per a la base occidental del servei Antàrtic dels EUA, 1939-1941.
La configuració del port canvia contínuament. Un estudi per a l'expedició de Byrd en 1934 va determinar que el fenomen es dona per l'encreuament de dos sistemes de gel diferents, els moviments dels quals estan influïts per la presència de l'Illa Roosevelt.
La badia va ser anomenada així per Ernest Shackleton a l'expedició Nimrod, el 24 de gener de 1908, a causa del gran nombre de balenes albirades.
La badia de les balenes va ser totalment eliminada l'any 1987 quan l'Iceberg B-9 de 154 quilòmetres de llargada es va trencar de la plataforma de gel de Ross.

## Referències

* ↑ Saundry, Peter. «Ross Ice Shelf». The Encyclopedia of Earth, 04-10-2011. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Bay of Whales | Ross Sea, Weddell Sea, Antarctic Peninsula» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ Lüdecke, Cornelia. «Meteorology and Mutiny: The Second German South Polar Expedition (1911–1912)». A: Cornelia Lüdecke (ed). Germans in the Antarctic (en anglès). Cham: Springer International Publishing, 2021, p. 75–131. DOI 10.1007/978-3-030-40924-1_2. ISBN 978-3-030-40924-1.
* ↑ Keys, Harry (J R. ); Jacobs, S. S.; Barnett, Don «The calving and drift of iceberg B-9 in the Ross Sea, Antarctica» (en anglès). Antarctic Science, 2, 3, 9-1990, pàg. 243–257. DOI: 10.1017/S0954102090000335. ISSN: 1365-2079.
# Mesquita Blanca

La Mesquita Blanca (albanès: Xhamia e Bardhë) és una mesquita en ruïnes al Castell de Berat, Berat, Albània. A la petita i lleugerament quadrada mesquita hi ha encara parets originals de gairebé un metre d'alçada i la base del minaret, d'una mica més de dos metres d'alçada. Va ser construïda amb pedra calcària blanca.
Va esdevenir un Monument Cultural d'Albània l'any 1961.

## Referències

* ↑ «Religious buildings with the "Culture Monument" status». Republic of Albania National Committee for Cult. [Consulta: 28 octubre 2010].
# Rossini (còctel)

El Rossini és un tipus de beguda alcohòlica realitzada amb vi blanc espumós (generalment Prosecco) i polpa de maduixes. El còctel és l'alternativa més popular al clàssic Bellini.

## Origen del nom

La beguda va ser nomenada pel compositor italià del segle xix Gioachino Rossini.
Sent una variació del còctel Bellini, està basat en la mateixa preparació. Es tallen dos trossos gruixuts d'una maduixa que es reserven. Es fan puré les maduixes restants i es posa en dues copes de xampany. S'emplenen amb Prosecco i serveixen amb els trossos de maduixa reservats en el brocal del got.

## Altres còctels similars

* Bellini. Suc o puré de préssec maduixa.
* Mimosa. La maduixa és reemplaçada per suc taronja
* Tintoretto. Consta de Xampany i suc de magrana
* Puccini. Similar a la Mimosa, però conté suc de tangerina o mandarina

## Referències

* ↑ Rossini Cocktail. Saveur.com September 2012. Retrieved 2012-09-03.
* ↑ Strawberry and Prosecco Rossini. Familystylefood.com. Retrieved 2014-09-03.
* ↑ Rossini. Kakuteru.ru. Retrieved 2014-09-03.
* ↑ 10 Iconic Italian Cocktails. Cellartours.com. Retrieved 2014-09-03.
* ↑ Strawberry Rossini Cocktail. Femalefirst.co.uk. Retrieved 2014-09-03.
# Mau-mau (beguda)

El mau-mau és una beguda alcohòlica feta amb vermut negre i gasosa o sifó. Se sol servir fresc en un porró. Juntament amb la barreja, el mau-mau és una beguda típica de la Patum de Berga.
Tot i que la tradició mana que el mau-mau s'ha de beure d'un porró, l'Ajuntament de Berga va prohibir l'any 2014 que els bars de la ciutat servissin begudes en envasos de vidre durant la Patum pel possible perill que suposen. Per tant, alguns bars han començat a servir la beguda en porrons i càntirs de plàstic o ampolles de plàstic amb un sortidor.

## Referències

* 1 2 «Els porrons de mau-mau no desapareixeran però es vendran amb més prudència, per ser vidre». Aquí Berguedà, 28-05-2010.
* 1 2 3 Perona, Dani «Càntirs i envasos de plàstic substitueixen la tradició de beure en porrons de vidre». Regió 7, 08-06-2013.
* 1 2 Rumbo i Soler, Albert «La Patum dels pobres». festes.org, pàg. 2.
# Don Papa (Rom)

El Rom Don Papa és un rom elaborat a partir de melasses a l'illa de Negros per la companyia Bleeding Heart Rum Company amb seu a les Filipines.

## Història

Fundada en 2011 per Stephen Carroll, exexecutiu de la multinacional francesa Rémy Cointreau, la concepció del rom és remunta anys enrere, quan carrol en un viatge a Bacolod, va sentir històries d'una zona propera amb la millor canya de sucre del món. Fins l'arribada de Don Papa, sent Filipines el tercer consumidor mundial de rom, ja disposava de destil·leries elaborant aquest destil·lat en altres regions del país, però no a Negros, considerada la capital de la canya de sucre del país.
El rom Don Papa està inspirat en Dionisio Magbuelas, més conegut per Papa Isio, lider de la regió de Negros que va lluitar per l'alliberament dels colonitzadors espanyols en 1896 i més tard contra els colonitzadors americans en 1899-1907.
Don Papa es va presentar per primer cop a Bacolod en 2012 i a Manila el mateix any. Des de llavors, els roms de Bleeding Heart Rum Company han guanyat gran popularitat en els mercats europeus i nord-americà des de la seva introducció en 2017.

## Producció

Don Papa s'elabora a partir de melasses d'una antiga i particular raça de canya de sucre i envelleix als peus del volcà Kanlaon un mínim de set anys en barriques de roure.

## Expressions

* Don Papa 7 Anys
* Don Papa 10 Anys
* Don Papa Rare Cask
* Don Papa Sherry Cask

## Referències

* ↑ «Don Papa: Changing the Face of Philippine Rum». Forbes, 16-12-2014 [Consulta: 22 juliol 2017].
* ↑ «Còpia arxivada». Adobo Magazine, 10-04-2013 [Consulta: 4 d’octubre 2018]. Arxivat 17 de juny 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-06-17. [Consulta: 4 octubre 2018].
* ↑ «Don Papa Rum drunk on intoxicating growth prospects». Philippine Daily Inquirer, 15-08-2013 [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ «Don Papa, The Small-Batch Philippine Rum, Is Finally Available». Forbes, 17-05-2017 [Consulta: 22 juliol 2017].
* ↑ «Don Papa, el Ron Premium Filipino». La Llar del Vi, 22-09-2018 [Consulta: 4 octubre 2018]. Arxivat 4 October 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Web Oficial
# Moviment Revolucionari Túpac Amaru

El Moviment Revolucionari Túpac Amaru (MRTA) és una organització armada peruana, fundada el 1984 i inspirada en les guerrilles esquerranes d'altres països de la regió. Fou considerada organització terrorista pel Govern peruà. Actualment està desarticulada.
En conjunt (planejat o no) amb altres agrupacions terroristes revolucionàries de la mateixa època com Sendero Luminoso, va assolir mitjançant assassinats i atemptats amb cotxes-bomba aterrorizar la població urbana. Així mateix van funcionar escamots d'aquest grup a les regions de la selva alta peruana. El MRTA va ser liderat per Víctor Polay Campos i després de la seva captura i empresonament el juliol de 1992, per Néstor Cerpa Cartolini fins a la seva mort a l'abril de 1997 durant l'assalt a la residència de l'ambaixada del Japó. Les accions més importants d'aquest grup van ser l'enderrocament de torres d'alt voltatge, atemptats amb cotxe-bomba, segrests, assassinats de policies, militars i civils, incursions amb armes de guerra i en plena capital (Lima), que van anar amb els seus principals mitjans d'acció per a fer notar el seu descontentament amb sectors públics i privats peruans. S'estimen en 1000 les víctimes de les seves accions al llarg dels anys. A diferència del moviment senderista, els militants del MRTA vestien uniforme per a no ser confosos amb la població civil.
El desembre de 1996 un grup armat dels seus membres va prendre la residència de l'ambaixador japonès, capturant 600 ostatges pertanyents als sectors més encastellats de la vida política i econòmica peruana, en el que fou l'última gran acció terrorista en la història del Perú. El fet va tenir com desenllaç l'assalt de l'ambaixada per forces especials de l'exèrcit, en l'Operació Chavín de Huántar. Durant l'assalt van morir els 14 terroristes, un ostatge i dos commandos en l'operatiu militar dut a terme per a alliberar els 72 ostatges que hi romanien, essent president del Perú per aquell temps Alberto Fujimori. A partir d'aquesta incursió començaria la desarticulació gairebé total del MRTA. Des de llavors i fins a l'actualitat les seves activitats són mínimes.

## Referències

* ↑ «U.S. Embassy in Peru Sprayed With Gunfire» (en anglès). The New York Times, 29-09-1984.

## Enllaços externs

* Informe de la Comissió de la Veritat i Reconciliació (web no oficial)
* Web Oficial de la Comissió de la Veritat i Reconciliació
# The Military Air-Scout

The Military Air-Scout és una pel·lícula muda estrenada el 12 de desembre de 1911 protagonitzada per Earle Williams, Edith Storey i Alec B. Francis i dirigida per William J. Humphrey. Es considera la primera pel·lícula bèl·lica sobre l'aviació.

## Argument

La pel·lícula passa l'any 1914, quan es produeix una guerra entre els Estats Units d'Europa i els Estats Units d'Amèrica. A Wenworth, el protagonista, se li ordena que voli sobre les línies enemigues per tal de destruir-les. Amb el seu aeroplà llença bombes contra els enemics. Després se li demana que utilitzi l'avió per espiar el moviment de tropes però és abatut.

## Repartiment

* Earle Williams (Lloctinent Wentworth)
* Edith Storey (Marie Arthur)
* Alec B. Francis (Comandant Arthur, pare de Marie)

## Referències

* ↑ Copp, DeWitt S., "A Few Great Captains: The Men and Events That Shaped the Development of U.S. Air Power", The Air Force Historical Foundation, Doubleday & Company, Inc., Garden City, New York, Library of Congress catalog card number 78-22310, ISBN 0-385-13310-3, p. 7.
* ↑ «The Military Air-Scout» (en anglès). IMdB. [Consulta: 11 març 2016].
# Daphnis et Chloé

Daphnis et Chloé és un ballet amb música de Maurice Ravel. Ravel la va descriure com una symphonie choréographique (simfonia coreogràfica). L'escena va ser adaptada per Michel Fokine, d'un romanç de l'escriptor grec Longus, titulat Dafnis i Cloe, que es creu que va ser escrita en el segle iii aC. Tracta de l'amor i la relació delicadament eròtica entre un cavaller i una pastora. Consta d'un acte i tres escenes.

## Composició de l'obra

Ravel va començar a treballar en la partitura el 1909 sota encàrrec de Serguei Diàguilev. Va ser estrenada en el Théâtre du Châtelet de París pels Ballets Russos el 8 de juny de 1912. L'orquestra simfònica va ser dirigida per Pierre Monteux, la coreografia la va fer Michel Fokine i Vàtslav Nijinski va fer el paper de Dafnis. L'escenografia notablement original va ser dissenyada per Léon Bakst.
L'obra està escrita per una gran orquestra, i inclou parts per a un cor sense paraules (només vocalitzacions i murmuris). Quan Diágilev va portar el ballet a Londres el 1914, va prescindir del cor, cosa que va fer que Ravel escrivís una colèrica carta al diari The Times.
Amb aproximadament una hora de duració, Daphnis et Chloé és l'obra més llarga de Ravel. La música, una de les més apassionades del compositor, és àmpliament considerada com una de les millors obres de Ravel, amb harmonies exuberants típiques de l'impressionisme musical. Posteriorment el compositor va seleccionar diferents fragments del ballet per a fer dues suites orquestrals, la segona de les quals és particularment popular. L'obra completa en si és interpretada més en concert que en escena.

## Estructura

El ballet consta de tres parts diferenciades.
Primera part.
II. Introduction
III. Danse religieuse
IV. Les jeunes filles attirent Daphnis - Danse générale
V. Daphnis s'approche tendrement de Chloé
VI. Danse grotesque de Dorcon
VII. Danse légère et gracieuse de Daphnis
VIII. Danse de Lyceion
IX. Une lumière irréelle enveloppe le paysage
X. Danse lente et mystérieuse des Nymphes
XI. Derrière la scène, on entend des voix
Segona part.
XII. Animé et très rude
XIII. Danse suppliante de Chloé
Tercera part.
XIV. Aucun bruit que le murmure des ruisselets amassés par la rosée qui coule des roches
XV. Cbloé figure la jeune nymphe errant dans la prairie
XVI. Devant l'autel des Nymphes - Danse générale

## Altres ballets de Ravel

Ravel va escriure altres obres que després es van convertir en ballet. Va orquestrar la seva suite per a piano Ma mère l'Oye per a ballet. El seu cèlebre Boléro, que és ara una popular obra d'exhibició orquestral, va ser originalment composta per a ser ballada. També va contribuir al ballet corporatiu L'eventail de Jeanne.

## Notes

* ↑ Es pot veure en les edicions del 9, 10 i 17 de Juny

## Bibliografia

* Goddard, Scott: «Some Notes on Maurice Ravel's Ballet "Daphnis et Chloe". I» en Music & Letters, 7 (3): 209–220, juliol 1926. JSTOR
* Hill, Edward Burlingame: «Maurice Ravel» de The Musical Quarterly, 13 (1): 130–146, gener 1927
* Orenstein, Arbie: «Maurice Ravel's Creative Process» de The Musical Quarterly, 53 (4): 467–481, 1967
# Els Pastorets de Mataró

Els Pastorets de Mataró és l'espectacle que es representa cada any a Sala Cabanyes, a partir del text L'Estel de Natzaret, de Ramon Pàmies, i amb música de mossèn Joan Fargas, mossèn Miquel Ferrer, Enric Torra i Felip Vilaró. És un espectacle musical de gran format, amb orquestra i cants en directe, balls, canvis espectaculars d'escenografia, personatges bons i dolents, personatges dramàtics i còmics, efectes especials de foc, de llum i de so, projeccions… La primera representació es va fer el 25 de desembre de 1916, a l'aleshores anomenat cafè del Círcol Catòlic d'Obrer de Matarós.
En aquest espai s'hi van representar durant disset anys, de la mà del sacerdot mataroní mossèn Josep de Plandolit. Als Pastorets que es feien a la Saleta només hi sortien nois, fins i tot el paper de Maria era interpretat per un noi. La música era en directe i els primers decorats els va pintar mossèn Ximenes, després van ser els d'Antoni Paloma, que ideà uns decorats amb ciclorama, que s'enrotllaven com una pel·lícula. L'ase s'havia de pujar per les escales d'accés al pis. El 1933 s'inaugurà el nou teatre Sala Cabanyes, en homenatge a Emili Cabanyes i Rabassa, alcalde de Mataró, arquitecte i que fou el president del Centre Catòlic del 1893 al 1916.
L'Ajuntament de Mataró, l'any 1981, els declarà Patrimoni Cultural de la Ciutat, en reconeixement la seva singularitat, els valors culturals i tradicionals, i la perseverança de diverses generacions de mataronins per mantenir-los vius al llarg de tants anys i sobretot el rigor en la seva execució. Els Pastorets són una escola d'iniciació teatral on els més petits tenen l'oportunitat d'intervenir per primer cop dalt d'un escenari. Alguns dels actors i actrius que han participat en els Pastorets són: Pere Anglas, Jordi Bosch, Amadeu Casanovas, Clara de Ramon, Lourdes Fabrés, Josep Fadó, Marcos Franz, Joan Pera, Pep Plaza, Boris Ruiz, Jesús Segura, Montserrat Vellvehí, Roger Pera...

## Centenari

L'any 2016 Els Pastorets de Mataró commemoren els cent anys de la primera representació. Els actes es van presentar el 8 de febrer de 2016, en una roda de premsa a la Sala Cabanyes. Entre el febrer de 2016 i l'abril de 2017 es van fer diversos actes per celebrar l'efemèride. L'inici simbòlic de les celebracions va ser la gala del 13 de febrer de 2016, dirigida per Toni Grané i Georgina Blanch.

## Referències

* ↑ «Teatre amateur centenari Els Pastorets de Mataró i La Sala Cabanyes celebren els seus 100 anys d'història». El Tot Mataró i Maresme, 2-2016.
* ↑ «Sala Cabanyes celebrarà el centenari amb activitats fins al 2017» (vídeo). 24h Maresme. Arxivat de l'original el 2016-03-05 [Consulta: 5 març 2016]. Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.
* ↑ Arcal, Lluís «Un segle teixint teatre». El Punt Avui, 09-02-2016.
* Clariana i Coll, Josep M. «Teatre a la Sala Cabanyes. De la postguerra als actes del cinquantenari (1939-1966)». Fulls del MASMM, 10-2004.
* Cuyàs, Manuel «El cel del Cercle Catòlic». El Punt, 03-11-2009.
* Cuyàs, Manuel «Els Pastorets de sempre». El Punt, 09-01-2011.