OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Surf de neu als Jocs Olímpics d'hivern de 2006 - Migtub masculí

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 celebrats a la ciutat de Torí (Itàlia) es disputà una prova de surf de neu en categoria masculina en la modalitat de mig tub que formà part del programa oficial dels Jocs.
La prova es disputà el dia 12 de febrer de 2006 a les instal·lacions de Bardonecchia. Hi participaren un total de 44 surfistes de 17 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Shaun White | Danny Kass | Markku Koski |

## Resultats

Cada participant realitzà dues mànigues a la pista de migtub. Els dotze millors resultats passaren a la final, on tornaren a realitzar dues mànegues més. Dels dos resultats obtinguts s'eliminà el més baix per establir l'ordre definitiu per les medalles.
| Pos. | Nom | Qualificació | Qualificació | Qualificació | Final | Final |
| Pos. | Nom | Mànega 1 | Mànega 2 | Pos. | Mànega 1 | Mànega 2 |
| 1 | Shaun White | 37.7 | 45.3 | 7 | 46.8 | 26.6 |
| 2 | Danny Kass | 43.8 | — | 1 | 20.8 | 44.0 |
| 3 | Markku Koski | 20.2 | 40.6 | 9 | 41.5 | 31.4 |
| 4 | Mason Aguirre | 43.4 | — | 3 | 40.3 | 37.1 |
| 5 | Antti Autti | 43.5 | — | 2 | 28.2 | 39.1 |
| 6 | Gary Zebrowski | 30.7 | 43.3 | 8 | 38.6 | 29.5 |
| 7 | Markus Keller | 33.7 | 38.3 | 11 | 29.3 | 38.5 |
| 8 | Christophe Schmidt | 39.4 | — | 6 | 33.2 | 37.5 |
| 9 | Vinzenz Lueps | 33.9 | 39.5 | 10 | 28.7 | 36.8 |
| 10 | Risto Mattila | 40.8 | — | 5 | 31.6 | 35.8 |
| 11 | Crispin Lipscomb | 19.6 | 37.9 | 12 | 23.4 | 33.5 |
| 12 | Andy Finch | 43.1 | — | 4 | 9.6 | 24.7 |
| 13 | Giacomo Kratter | 12.8 | 37.0 | 13 | | |
| 14 | Takaharu Nakai | 36.8 | 36.0 | 14 | | |
| 15 | Jan Michaelis | 34.5 | 36.3 | 15 | | |
| 16 | Brad Martin | 27.2 | 34.7 | 16 | | |
| 17 | Mathieu Crépel | 37.4 | 34.4 | 17 | | |
| 18 | Hugo Lemay | 26.0 | 34.1 | 18 | | |
| 19 | Gian Simmen | 32.0 | 33.8 | 19 | | |
| 20 | Janne Korpi | 9.2 | 33.5 | 20 | | |
| 21 | Justin Lamoureux | 10.1 | 31.5 | 21 | | |
| 22 | Fumiyuki Murakami | 27.9 | 31.1 | 22 | | |
| 23 | Kazuhiro Kokubo | 26.9 | 31.0 | 23 | | |
| 24 | Frederik Kalbermatten | 16.8 | 30.8 | 24 | | |
| 25 | Mitchell Brown | 16.3 | 28.3 | 25 | | |
| 26 | Dan Wakeham | 14.3 | 27.8 | 26 | | |
| 27 | Michael Lundmark | 32.5 | 27.2 | 27 | | |
| 28 | Iker Fernández | 27.0 | 27.0 | 28 | | |
| 29 | Michał Ligocki | 11.3 | 26.9 | 29 | | |
| 30 | Halvor Lunn | 24.2 | 26.4 | 30 | | |
| 31 | Mitchell Allan | 28.8 | 23.7 | 31 | | |
| 32 | Andrew Burton | 15.2 | 21.8 | 32 | | |
| 33 | Martin Cernik | 18.8 | 20.1 | 33 | | |
| 34 | Xaver Hoffman | 22.6 | 18.7 | 34 | | |
| 35 | Domu Narita | 31.5 | 14.7 | 35 | | |
| 36 | Mikael Sandy | 19.7 | 14.0 | 36 | | |
| 37 | Iouri Podladtchikov | 1.0 | 13.6 | 37 | | |
| 38 | Frederik Austbø | 29.2 | 13.0 | 38 | | |
| 39 | Therry Brunner | 23.0 | 9.2 | 39 | | |
| 40 | Stefan Karlsson | 11.5 | 8.7 | 40 | | |
| 41 | Kim Christiansen | 31.0 | 5.1 | 41 | | |
| 42 | Ben Mates | 4.9 | 5.0 | 42 | | |
| 43 | Manuel Pietropoli | 12.3 | 4.1 | 43 | | |
| 44 | Mateusz Ligocki | 11.6 | 4.0 | 44 | | |

## Enllaços externs

* (anglès) Programa oficial Arxivat 2012-06-12 a Wayback Machine.
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 2010

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 celebrats a la ciutat de Vancouver (Canadà) es disputaren dotze proves de patinatge de velocitat sobre gel, sis en categoria masculina i sis més en categoria femenina.
Les proves es realitzaren entre els dies 13 i 27 de febrer de 2010 a les instal·lacions del Richmond Olympic Oval.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 177 patinadors de velocitat, entre ells 94 homes i 83 dones, de 24 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (13) Austràlia (1) Àustria (1) Belarús (1) Canadà (15) Corea del Nord (1) | Corea del Sud (16) Estats Units (18) Dinamarca (1) Finlàndia (4) França (2) Itàlia (5) | Japó (19) Kazakhstan (4) Letònia (1) Països Baixos (19) Nova Zelanda (1) Noruega (8) | Polònia (10) Txèquia (2) Rússia (17) Suècia (3)  Suïssa (1) R.P. de la Xina (14) |

## Medaller

| Pos. | País | | | | Total |
| 1 | Corea del Sud | 3 | 2 | 0 | 5 |
| 2 | Països Baixos | 3 | 1 | 3 | 7 |
| 3 | Canadà | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 4 | Txèquia | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 5 | Alemanya | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 6 | Estats Units | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 7 | Japó | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 8 | Rússia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9 | R.P. de la Xina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | Noruega | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | Polònia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Medallistes
### Homes

| Prova | | | |
| 500 m Detalls | Mo Tae-bum | Keiichiro Nagashima | Joji Kato |
| 1000 m Detalls | Shani Davis | Mo Tae-bum | Chad Hedrick |
| 1500 m Detalls | Mark Tuitert | Shani Davis | Håvard Bøkko |
| 5000 m Detalls | Sven Kramer | Lee Seung-hoon | Ivan Skobrev |
| 10000 m Detalls | Lee Seung-hoon | Ivan Skobrev | Bob de Jong |
| Persecució per equips Detalls | Canadà Mathieu Giroux Lucas Makowsky Denny Morrison | Estats Units Brian Hansen Chad Hedrick Jonathan Kuck | Països Baixos Jan Blokhuijsen Sven Kramer Mark Tuitert |

### Dones

| Prova | | | |
| 500 m Detalls | Lee Sang-hwa | Jenny Wolf | Wang Beixing |
| 1000 m Detalls | Christine Nesbitt | Annette Gerritsen | Laurine van Riessen |
| 1500 m Detalls | Ireen Wüst | Kristina Groves | Martina Sáblíková |
| 3000 m Detalls | Martina Sáblíková | Stephanie Beckert | Kristina Groves |
| 5000 m Detalls | Martina Sáblíková | Stephanie Beckert | Clara Hughes |
| Persecució per equips Detalls | Alemanya Daniela Anschütz-Thoms Stephanie Beckert Katrin Mattscherodt | Japó Masako Hozumi Nao Kodaira Maki Tabata | Polònia Katarzyna Bachleda-Curuś Katarzyna Woźniak Luiza Złotkowska |

## Enllaços externs

* (anglès) www.vancouver2010.com - Patinatge de velocitat 2010
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 2010 - 5.000 metres masculins

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 celebrats a la ciutat de Vancouver (Canadà) es disputà una prova de patinatge de velocitat sobre gel sobre una distància de 5.000 metres en categoria masculina que formà part del programa oficial dels Jocs.
La prova es disputà el dia 13 de febrer de 2010 a les instal·lacions del Richmond Olympic Oval de la ciutat de Vancouver. Hi participaren un total de 28 patinadors de velocitat de 16 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Sven Kramer | Lee Seung-Hoon | Ivan Skobrev |

## Resultats

| i: pista interior | e: pista exterior |
| Pos. | Dorsal | P. | Nom | CON | Temps | Dif. | Notes |
| 1 | 11 | i | Sven Kramer | Països Baixos | 6:14.60 | | RO |
| 2 | 12 | i | Lee Seung-Hoon | Corea del Sud | 6:16.95 | +2.35 | |
| 3 | 13 | i | Ivan Skobrev | Rússia | 6:18.05 | +3.45 | |
| 4 | 14 | i | Håvard Bøkko | Noruega | 6:18.80 | +4.20 | |
| 5 | 12 | e | Bob de Jong | Països Baixos | 6:19.02 | +4.42 | |
| 6 | 10 | i | Alexis Contin | França | 6:19.58 | +4.98 | |
| 7 | 13 | e | Enrico Fabris | Itàlia | 6:20.53 | +5.93 | |
| 8 | 10 | e | Henrik Christiansen | Noruega | 6:24.80 | +10.20 | |
| 9 | 7 | e | Jan Blokhuijsen | Països Baixos | 6:26.30 | +11.70 | |
| 10 | 6 | i | Sverre Haugli | Noruega | 6:27.05 | +12.45 | |
| 11 | 14 | e | Chad Hedrick | Estats Units | 6:27.07 | +12.47 | |
| 12 | 11 | e | Shani Davis | Estats Units | 6:28.44 | +13.84 | |
| 13 | 8 | i | Lucas Makowsky | Canadà | 6:28.71 | +14.11 | |
| 14 | 2 | e | Trevor Marsicano | Estats Units | 6:30.93 | +16.33 | |
| 15 | 6 | e | Dmitry Babenko | Kazakhstan | 6:31.19 | +16.59 | |
| 16 | 3 | i | Sławomir Chmura | Polònia | 6:33.20 | +18.60 | |
| 17 | 8 | e | Shane Dobbin | Nova Zelanda | 6:33.39 | +18.78 | |
| 18 | 2 | i | Denny Morrison | Canadà | 6:33.78 | +19.17 | |
| 19 | 9 | i | Hiroki Hirako | Japó | 6:33.90 | +19.30 | |
| 20 | 5 | e | Haralds Silovs | Letònia | 6:35.69 | +21.09 | |
| 21 | 7 | i | Johan Röjler | Suècia | 6:35.88 | +21.28 | |
| 22 | 4 | i | Patrick Beckert | Alemanya | 6:36.02 | +21.42 | |
| 23 | 9 | e | Marco Weber | Alemanya | 6:36.45 | +21.85 | |
| 24 | 1 | e | Roger Schneider | Suïssa | 6:39.30 | +24.69 | |
| 25 | 4 | e | Luca Stefani | Itàlia | 6:41.75 | +27.15 | |
| 26 | 1 | i | Robert Lehmann | Alemanya | 6:43.77 | +29.17 | |
| 27 | 5 | i | Shigeyuki Dejima | Japó | 6:43.82 | +29.22 | |
| — | 3 | e | Aleksandr Rumiàntsev | Rússia | 6:35.43 | DSQ | |
    RO: rècord olímpic
    DSQ: desqualificat

## Referències

* ↑ Amb la seva participació en la prova de 1.500 metres de patinatge de velocitat en pista curta es convertí en el primer esportista en participar en dues proves de diferents disciplines olímpiques de patinatge de velocitat en uns mateixos Jocs.
* ↑ Fou desqualificat per ocupació del carril aliè.

## Enllaços externs

* (anglès) www.vancouver2010.com - 5.000 m. masculins
# José Ignacio Hualde

José Ignacio Hualde (Ciudad Real, 1958) és un lingüista espanyol especialitzat en la llengua basca i en la fonologia sincrònica i diacrònica de l'espanyol. És professor de lingüística i és membre del Center for Latin American and Caribbean Studies. És professor del Departament d'Idiomes i del Departament de Lingüística de la Universitat d'Illinois a Urbana-Champaign i és el vicepresident de l'Association for Laboratory Phonology. La major part de les seves publicacions estan en anglès.

## Bibliografia
### Obres

* (en anglès) Basque Phonology (1999)
* (en basc) Euskararen azentuerak (1977)

### Col·laboracions a obres col·lectives

* (en anglès) The sounds of Spanish (2005)
* (en castellà) Introducción a la lingüística hispánica (2001)
* (en anglès) A Phonological Study of the Basque Dialect of Getxo (1992)
* (en anglès) The Basque Dialect of Lekeitio (1994)

### Obres coeditades

* (en anglès) Generative Studies in Basque Linguistics (1993)
* (en anglès) Towards a History of the Basque Language (1995)
* (en anglès) A Grammar of Basque (2003)

## Referències

* ↑ (en anglès) Dr José Ignacio Hualde a la Universitat d'Illinois a Urbana-Champaign.
# Karl Laufkotter

Karl Laufkotter (Dusseldorf, 18 de maig de 1899 - Ojai, Califòrnia, 15 de desembre de 1992) fou un tenor alemany.
Va cantar amb companyies a Berlín i Stuttgart i després a nivell internacional entre 1923 i 1950, i s'especialitzà en l'òpera alemanya. Va ser contractat per la Metropolitan Opera el 1936 i va ser un dels tenors líric líder durant una dècada, recorrent per tot el món amb la companyia. El seu paper més famós va ser Mime en Siegfried de Wagner.
També va ensenyar cant des de principis dels anys quaranta fins a finals dels 70 a la Universitat Adelphi de Nova York i a la Universitat del Sud de Califòrnia, entre altres institucions. Va ser nomenat al consell assessor de la Fundació Lauritz Melchior Heldentenor el 1965.
La Temporada 1934-1935 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Dades» (en anglès). findagrave. [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ «Biografia» (en anglès). New York Times. [Consulta: 1r març 2018].
# Eugenie Schumann

Eugenie Schumann (Düsseldorf, 1851 - Berna, Suïssa, 1938) fou una pianista alemanya.
Eugenie era filla del gran compositor Robert Schumann i va emprendre molt jove l'estudi de la música i del piano, primer amb la seva mare Clara Wieck, i després amb Johannes Brahms, gran amic de la família Schumann. Va demostrar un clar talent i dots poc comunes per l'ensenyança d'aquell instrument.
Amb trenta-vuit anys es traslladà a Anglaterra on va romandre fins a l'any 1918 i s'hi va dedicar a donar lliçons de piano. El 2018 se'n va anar cap a Suïssa, i va residir a Berna i Interlaken per recolzar sa germana molt més gran Marie. Va conservar fins a l'últim moment la frescor del seu art i un viu interès per tot el referent a la música.
Deixà alguns escrits, entre ells un volum de records, Erinnerungen. i la correspondència amb Clara Schumann.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. (en castellà). Suplemento anual, 1936-1939. Madrid: Espasa-Calpe, p. 548. ISBN 84-239-4585-5.
* ↑ Borchard, Beatrix. «Marie und Eugenie Schumann». A: Katharina Raabe (ed.). Deutsche Schwestern : vierzehn biographische Porträts (en alemany). 1. Aufl. Reinbek: Rowohlt, 1997, p. 173–213. ISBN 3-87134-300-5.
* ↑ Schumann, Eugenie. Claras Kinder [Memòries] (en alemany). Colònia: Dittrich-Verlag, 1995. ISBN 3-920862-05-8.
* ↑ Christina Siegfried (ed.). Schumann Briefedition (en alemany). volum 1: 1857–1888. Colònia: Dohr, 2013. ISBN 978-3-86846-000-1.
# Edi Wilson José dos Santos

Edi Wilson José dos Santos, més conegut com a Dinho, és un exfutbolista brasiler. Va nàixer a Neópolis, el 15 d'octubre de 1966. Ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Va iniciar la seua carrera al Confiança, amb qui guanya el Campionat Sergipano de 1986. L'any següent fitxa per l'Sport Club do Recife, en el qual hi roman fins a 1992, amb una breu estada al Deportivo de La Corunya en la 91/92. Amb l'Sport Recife s'imposa al Brasileirao de 1987 i als Pernambucanos de 1988 i 1990.
El 1992 recala al São Paulo FC. En el conjunt paulista aconsegueix diversos títols internacionals, com les Libertadores de 1992 i 1993, el Mundial de Clubs de 1992 i de 1993 i la Recopa Sudamericana 1993. També guanya dos Campionats Paulistes i una Supercopa.
Després d'una breu estada pel Santos FC, el 1994 s'incorpora al Grêmio de Porto Alegre, on augmenta el seu palmarés amb una tercera Libertadores (1995), una Recopa Sudamericana (1996), dues Copes del Brasil (1994 i 1997), dos Campionats Gauchos (1995 i 1996) i el Brasileirao de 1996.
També milita a l'Atlético Mineiro i al Novo Hamburgo.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador Arxivat 2009-02-21 a Wayback Machine.
# Agulla d'estendre

Una agulla d'estendre (roba), gafa (d'estendre) o encara agafanàs és un objecte utilitzat per a estendre la roba un cop rentada perquè s'eixugui, penjant-la per un fil (anomenat fil d'estendre la roba) o un suport adequat.
Se'n desconeix l'origen, però sovint és atribuïda a una secta religiosa protestant d'Anglaterra que emigrà als Estats Units. Van desenvolupar diverses eines de treball, entre les quals la primera agulla d'estendre, una simple peça de fusta dividida en dos, com una pinça. Ells mai no van patentar llur invenció, però entre 1852 i 1887 l'oficina de patents americana va acreditar 146 versions de l'agulla d'estendre.
Hi ha diferents menes d'agulles d'estendre, fets de diferents materials, generalment de fusta o de plàstic.

## Disseny

Avui en dia, d'agulles d'estendre roba se'n fabriquen de molt econòmiques, fetes de dues peces de plàstic o de fusta interconnectades, entre les quals sovint es col·loca un petit ressort (molla) prop de la part central. Aquest model va ser inventat el 1853 per David M. Smith a Springfield (Vermont, EUA).
* Acció d'alliberament: Mitjançant un mecanisme de doble palanca, s'aconsegueix que quan, pressionant amb els dits (contra l'acció de la molla), es fan tocar (l'un amb l'altre) els dos caps de secció triangular de la pinça, els extrems contraris (amb forma de mordassa) se separen, alliberant el que estiguin mossegant.
* Posició de repòs: En el moment que es deixa de pressionar aquestes puntes, els extrems contraris (per acció del ressort) es tanquen passant al seu estat de repòs, fent la força necessària per a garantir la pressió del teixit sobre el fil de suport.

## Vegeu també

* Estenedor

## Referències

* ↑ «agulla (accepció 31)». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ DIEC
* ↑ «255-Una agulla d'estendre». ALDC. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ Brotons, Ròmul. El triomf de la imaginació, 60 invents que han canviat el món (o gairebé). Barcelona: Albertí Editor, 2010, p. 17. ISBN 978-84-7246088-1 [Consulta: 15 maig 2013]. Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
* ↑ The Better Clothespin Arxivat 2010-01-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Nombre extravagant

Un nombre extravagant és, per una base donada, un nombre natural que té menys dígits que la quantitat de dígits en la seva factorització en nombres primers (incloent-hi exponents). Per exemple, en base 10 són extravagants els nombres:
* 4 = 2²
* 6 = 2×3
* 8 = 2³
* 9 = 3²
S'ha demostrat que n'hi ha infinits en qualsevol base.

## Referències

* ↑ Darling, David; Zeno. The universal book of mathematics: from abracadabra to the Zeno's paradoxes. Hoboken, New Jersey: John Wiley & Sons, Inc, 2004. ISBN 978-0-471-27047-8.

## Enllaços externs

* R.G.E. Pinch (1998), Economical Numbers. (anglès)
* Chris Caldwell, The Prime Glossary: extravagant number a Prime Pages. (anglès)
# Fort de Trincomalee

El Fort de Trincomalee (portuguès Triquinimale) o Fort Fredrick, és una fortalesa situada a Trincomalee, ciutat portuària a l'est de l'illa de Ceilan, avui Sri Lanka. Històricament, la importància de Trincomalee està lligada a la seguretat del seu enorme port, que opera a totes les estacions i amb tota mena de vaixells.

## Història

Després de la conquesta portuguesa de l'antic regne de Jaffna (1619), la construcció d'aquesta fortalesa va ser obra del governador de Ceilan, Constantino de Sá de Noronha (1618-1622 i 1623-1630) el 1622. Va ser acabada el 1624, sent construïda sobre les ruïnes d'un antic temple hindú, que havia estat devastat pels portuguesos. La petita fortalesa portuguesa inicial tenia planta triangular, amb els costats menors de setanta-cinc metres de llarg i el més gran de cent cinquanta metres.
Pocs anys després, en 1639, el fort va ser conquerit per les forces d'una flota de la Companyia Holandesa de les Índies Orientals sota el comandament de l'almirall holandès Adam Westerwold (1580-1639).
Va ser reconstruït pels holandesos el 1665 com a defensa contra els avenços britànics i francesos a la regió, sent anomenat Fort Fredrick. El 1672, l'any en què els Països Baixos van ser atacats per una coalició integrada per França, Gran Bretanya i dos estats germànics, les forces franceses van capturar Trincomalee i després, Batticaloa. Aviat, però, els francesos es van veure obligats a abandonar les seves posicions.
A finals del segle xviii, la ciutat i la seva fortalesa van ser guanyades novament per les forces franceses, per tornar a les mans de la companyia holandesa amb la signatura de la Pau de París en 1784. A l'any següent (1785) va ser conquerit, aquest cop pels britànics, que la van conservar fins al 1948.
S'hi van instal·lar bateries costares durant la primera i Segona Guerra Mundial. Actualment, roman guarnida per un destacament de l'Exèrcit de Sri Lanka, obert a visites turístiques.

## Referències

* K. M. de Silva, C. M. Ray, (1959–1973), History of Ceylon, Colombo: Ceylon University Press
* Wikipèdia en portuguès
# Andrea Barnó San Martín

Andrea Barnó San Martín (Lizarra, 4 de gener de 1980) és una jugadora d'handbol navarresa, ja retirada, guanyadora d'una medalla olímpica.
Membre de la Sociedad Deportiva Itxako, va participar, als 32 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en derrotar en el partit pel tercer lloc a la selecció de Corea del Sud. En finalitzar el Jocs es retirà de la competició.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit una medalla de bronze al Campionat del Món d'handbol i una medalla de plata en el Campionat d'Europa de l'especialitat.

## Notes

* ↑ El Comitè Olímpic Espanyol en la seva pàgina web cita el cognom d'aquesta jugadora com a Barno i no Barnó com en d'altres pàgines.
# Cédric Sorhaindo

Cédric Sorhaindo (La Trinité, 7 de juny de 1984) és un jugador d'handbol francès. Va participar en la selecció francesa que va guanyar la medalla d'or al Campionat del món de 2009 a Croàcia, i també vencé amb la seva selecció als Jocs Olímpics d'estiu de 2012.
La temporada 2013-2014, va guanyar cinc títols amb el FC Barcelona, en un gran any en què l'equip només no va poder guanyar la Copa d'Europa, i a la Lliga ASOBAL va guanyar tots 30 partits disputats, amb un nou rècord de gols, 1146.

## Referències

* ↑ «XXI Men's World Championship 2009, Croatia. Team Roster – France.». International Handball Federation. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2009. [Consulta: 2 febrer 2009].
* ↑ «Ple de triomfs històric per al Barça d'handbol». Lloc web del FC Barcelona, 23-05-2014. [Consulta: 1r juny 2014].

## Enllaços externs

* Perfil al web del FCBarcelona
* Perfil a la EHF Arxivat 2014-02-20 a Wayback Machine.
# Heidi Løke

Heidi Løke (Tønsberg, 12 de desembre de 1982) és una jugadora d'handbol noruega que juga de pivot al Györi ETO i en la Selecció femenina d'handbol de Noruega. Va ser nomenada millor jugadora del món el 2011.

## Clubs

* IL Runar (-2000)
* Larvik HK (2000-2002)
* Gjerpen IF (2002-2007)
* Aalborg DH (2007-2008)
* Larvik HK (2008-2011)
* Györi ETO (2011-)

## Referències

* ↑ «Heidi Løke». eurohandball.com. Arxivat de l'original el 2016-12-30. [Consulta: 28 març 2017].
* ↑ «Løke millora jugadora del món 2011 (en anglès)». handball-planet.com.

## Enllaços externs

* Heidi Løke a europamester.dk Arxivat 2013-03-31 a Wayback Machine. (danès)
# Jovica Elezović

Jovica Elezović (Vrbas, 2 de març de 1956) és un jugador d'handbol iugoslau, ja retirat, que va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984.
A Moscou 1980 formà part de l'equip iugoslau que acabà en sisè lloc a l'olimpíada. Hi va jugar quatre partits, i hi marcà cinc gols. Quatre anys més tard, a Los Angeles 1984, formà part de la selecció iugoslava que va guanyar la medalla d'or. Hi va jugar tots sis partits, i marcà deu gols. En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món d'handbol, de plata el 1982 i d'or el 1986; així com una medalla d'or als Jocs del Mediterrani de 1983. Amb la selecció jugà un total de 123 partits i va marcar 388 gols.
A nivell de clubs jugà en diferents club iugoslaus, com el Vrbas, Crvenka i Borac Banja Luka. El 1985 marxà a jugar a Alemanya, al Reinickendorfer Füchse,TuS Hofweier i TUSEM Essen. Es retirà el 1991 al Cajamadrid.
Posteriorment va exercir d'entrenador, dirigint el Partizan (amb qui guanyà la lliga de 1993, 1994, 1995 i 1999 i la copa de 1993, 1994 i 1998), el Sintelon de Bačka Palanka (amb qui guanyà la copa el 2000), i la selecció nacional iugoslava.
El seu fill Uroš també és jugador d'handbol.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Jovan Elezović». [Consulta: 21 maig 2023].
* 1 2 «(VIDEO) OSRAMOTILI SE U SLAGALICI: Evo kako su predstavili našeg zlatnog olimpijca» (en serbi), 21-05-2023. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Rukometaš i trener Jovica Elezović» (en serbian). rts.rs, 22-03-2020. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ «СИН ЧУВЕНОГ ОЛИМПИЈЦА ДЕБИТАНТ СА 33 ГОДИНЕ – Лако је кад си Елезовић» (en serbi). [Consulta: 21 maig 2023].
# Magnus Cato

Magnus Cato (Göteborg, 30 de juny de 1967) és un jugador d'handbol suec, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics de Barcelona, on guanyà la medalla de plata en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món d'handbol de 1990 i una de bronze al de 1993. En total va jugar 78 partits internacionals i va marcar 93 gols de la selecció sueca.
A nivell de clubs jugà al Redbergslids IK, amb qui guanyà quatre lligues sueques, el 1986, 1987, 1989 i 1993. Es retirà a la fi de la temporada de 1993 davant la impossibilitat de combinar l'esport d'alt nivell amb la seva feina.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Magnus Cato». [Consulta: 15 desembre 2023].
* ↑ «Legends» (en suec). [Consulta: 15 desembre 2023].
* ↑ «Spelarstatistik» (en suec). [Consulta: 15 desembre 2023].
* ↑ «Magnus Cato - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 15 desembre 2023].
* ↑ «Hallå där... Magnus Cato! - Flincks Handbollsblogg» (en suec), 12-01-2011. [Consulta: 15 desembre 2023].