OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de municipis del districte de Zvolen

Llista de tots els municipis del districte de Zvolen de la regió de Banská Bystrica.
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Municipi | Població | Superfície km² | Densitat | Altitud | Codi postal | Codi territorial | |
| Babiná | 529 | 22,2 | 23,86 | 418 | 962 61 (pošta Dobrá Niva) | SK032B518166 | Modifica les dades a Wikidata |
| Bacúrov | 158 | 9,6 | 16,46 | 452 | 962 61 (pošta Dobrá Niva) | SK032B518174 | Modifica les dades a Wikidata |
| Breziny | 371 | 5,5 | 67,7 | 366 | 962 61 (pošta Dobrá Niva) | SK032B518191 | Modifica les dades a Wikidata |
| Budča | 1.340 | 15,9 | 84,22 | 285 | 962 33 | SK032B518204 | Modifica les dades a Wikidata |
| Bzovská Lehôtka | 132 | 6,1 | 21,67 | 422 | 962 62 (pošta Sása) | SK032B518221 | Modifica les dades a Wikidata |
| Dobrá Niva | 1.862 | 52,5 | 35,46 | 357 | 962 61 | SK032B518298 | Modifica les dades a Wikidata |
| Dubové | 320 | 13,3 | 24,06 | 422 | 962 61 (pošta Dobrá Niva) | SK032B518361 | Modifica les dades a Wikidata |
| Hronská Breznica | 258 | 9,5 | 27,1 | 268 | 966 11 (pošta Trnavá Hora) | SK032B518476 | Modifica les dades a Wikidata |
| Kováčová (Banská Bystrica) | 1.552 | 7,2 | 217,06 | 306 | 962 37 | SK032B518506 | Modifica les dades a Wikidata |
| Lešť | 31 | 145,6 | 0,21 | 570 | 962 63 (pošta Pliešovce 1) | SK032B518581 | Modifica les dades a Wikidata |
| Lieskovec | 1.409 | 13,9 | 101,37 | 304 | 962 21 | SK032B558133 | Modifica les dades a Wikidata |
| Lukavica | 261 | 5,2 | 50,58 | 339 | 962 31 (pošta Sliač) | SK032B558087 | Modifica les dades a Wikidata |
| Michalková | 37 | 5,4 | 6,83 | 581 | 962 61 (pošta Dobrá Niva) | SK032B518654 | Modifica les dades a Wikidata |
| Ostrá Lúka | 305 | 20,3 | 15,05 | 462 | 962 61 (pošta Dobrá Niva) | SK032B518671 | Modifica les dades a Wikidata |
| Očová | 2.534 | 88,3 | 28,68 | 400 | 962 23 | SK032B518662 | Modifica les dades a Wikidata |
| Pliešovce | 2.260 | 56,3 | 40,16 | 400 | 962 63 | SK032B518689 | Modifica les dades a Wikidata |
| Podzámčok | 542 | 8,5 | 64,14 | 394 | 962 61 (pošta Dobrá Niva) | SK032B518697 | Modifica les dades a Wikidata |
| Sielnica | 1.398 | 17,8 | 78,36 | 338 | 962 31 (pošta Sliač) | SK032B518760 | Modifica les dades a Wikidata |
| Sliač | 4.894 | 39,8 | 122,87 | 305 | 962 31 | SK032B518808 | Modifica les dades a Wikidata |
| Sása | 887 | 24,7 | 35,95 | 383 | 962 62 | SK032B518727 | Modifica les dades a Wikidata |
| Turová | 446 | 7 | 63,9 | 335 | 962 34 (pošta Tŕnie) | SK032B518891 | Modifica les dades a Wikidata |
| Tŕnie | 403 | 12,3 | 32,79 | 516 | 962 34 | SK032B518875 | Modifica les dades a Wikidata |
| Veľká Lúka | 828 | 8,5 | 97,07 | 308 | 962 31 (pošta Sliač) | SK032B581585 | Modifica les dades a Wikidata |
| Zvolen | 42.476 39.844 | 98,7 | 430,22 | 293 297 | 960 01 | SK032B518158 | Modifica les dades a Wikidata |
| Zvolenská Slatina | 2.802 | 45,9 | 60,99 | 328 | 962 01 | SK032B518972 | Modifica les dades a Wikidata |
| Železná Breznica | 554 | 19,1 | 29,04 | 435 | 962 34 (pošta Tŕnie) | SK032B518981 | Modifica les dades a Wikidata |
# Foinse

Foinse (ˈfˠɪn̠ʲʃə|; que vol dir "font") és un periòdic en gaèlic irlandès a la República d'Irlanda. Es pot aconseguir setmanalment amb Irish Independent. Foinse també ofereix un servei de notícies online que s'actualitza de dilluns a divendres.

## Història

Foinse va ser publicat per primera vegada l'octubre de 1996 com un setmanari els dissabtes. El diari va tancar temporalment el juny de 2009 quan el propietari, Pádraig Ó Céidigh, va anunciar que ell i Foras na Gaeilge no van poder posar-se d'acord sobre els termes d'un nou contracte de finançament. A finals de 2009 fou anunciat el retorn del diari independent del Foras na Gaeilge inclòs en l'Irish Independent cada dimecres. En febrer de 2011 el diari tenia un nombre de lectors potencials de 195.000 a la República d'Irlanda, però al setembre de 2013 l'editor va anunciar que a finals de mes s'acabaria l'edició impresa, continuant com a servei de notícies

## Contingut

Les seve històries cobreixen la Gaeltacht i els temes de llengua irlandesa a més dels articles sobre temes d'actualitat, esports, viatges, negocis i educació.
També inclou editorials i seccions per a nens (Foinse Óg) i per a estudiants del Leaving Certificate (Foinse sa Rang). Entre els col·laboradors del diari hi havia Dáithí Ó Sé, Evanne Ní Chuilinn, Micheál Ó Muircheartaigh, Mícheál Ó Conaola i Bláthnaid Ní Dhonnchadha.
El diari també té una pàgina per a adults que volen aprendre irlandès en col·laboració amb la Lliga Gaèlica i inclou la programació setmanal del canal TG4.

## Referències

* ↑ Foinse newspaper to close over funding, on RTE News
* ↑ BBC News
* ↑ Foinse website
* ↑ «Figiúirí Foinse Eisithe». Gaelport.com. Arxivat de l'original el 2013-01-24. [Consulta: 24 juny 2013].
* ↑ 'Deireadh ré don nuachtán Foinse,' Gaelport.ie, 10 Meán Fómhair 2013: http://www.gaelport.com/nuacht/Deireadh-re-do-Foinse/ Arxivat 2015-06-20 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Lista de mitjans de comunicació en llengües cèltiques

## Enllaços externs

* Web oficial
# Farusis

Els farusis (llatí: Pharusii, grec antic: Φαρούσιοι) foren un poble amazic de l'antiguitat esmentat per diversos autors i que habitava la zona central de l'actual Marroc, per bé que llur localització exacta és insegura.
Estrabó els situa entre els gètuls i els etíops (terme antic per referir-se genèricament als negres), i diu que eren bons arquers. Els fa veïns dels maurusis i afirma que les seves caravanes arribaven fins a Cirta a través de llacs i desert. Els situa entre el riu Darat i el Ger, a mil quilòmetres de Lixus. També en diu que foren els responsables, juntament amb els nigrites, de la destrucció de gran nombre d'estacions comercials fenícies, afirmació que en general considera exagerada. Ptolemeu els situa entre els soloentis, a l'oest, i els curites, a l'est. Els més occidentals els situa al riu Anatis, que podria ser l'Oum er Rebia o el Tensift; els més septentrionals els situa a l'alt Mulucha. Pomponi Mela els situa entre els maures i els etíops, i Plini el Vell indica que eren gymnetes, és a dir, que no portaven armadura. Tots dos recullen una tradició segons la qual els farusis provenen d'uns perses que acompanyaren Hèrcules en el seu camí cap a Atles i que s'assentaren en aquell lloc. En fi, també els esmenten altres autors, com ara Dionís Periegetes.
En general, la seva localització és problemàtica i per arribar a una conclusió cal entendre que hi ha una referència errònia en qualque autor. La major part d'autors pensen que el problema prové en part perquè es confonen els farusis amb els perorsis, fins al punt que hi ha autors que han considerat la possibilitat que es tracti d'un mateix poble amb diversos noms, tal vegada deguts a problemes textuals.

## Referències

* 1 2 «Pharusii» (en anglès). Brillonline. [Consulta: 5 desembre 2014].
* ↑ Estrabó, Geografia, llibre II, capítol 33; i llibre XVII, capítols 3 i 7.
* 1 2 3 4 Desagnes, Jehan. Catalogue des tribus africaines de l'antiquité classique à l'ouest du Nil. Dakar: Université de Dakar, 1960, p. 230 [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ Ptolemeu, Geografia, llibre IV, capítol 6.
* ↑ Mela, Corografia, llibre I, paràgraf 19.
* ↑ Plini, Història Natural, llibre V, capítols 1 i 8.

## Enllaços externs

* «Pharusii» a Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
# Florence Deshon

Florence Deshon (Tacoma, 19 de juliol de 1893 – Nova York, 4 de febrer de 1922) va ser una actriu de cinema mut estatunidenca.

## Biografia

Florence Danks (Florence Deshon) va néixer a Tacoma (Washington) filla de Samuel Danks, un músic i sindicalista provinent de Gal·les, i Flora Caroline Spatzer, una pianista d'origen austrohongarès. Van viure a Washington fins al voltant del 1900 moment en què la seva família es va traslladar a Nova York per seguir les seves carreres musicals. El pare els va abandonar i Florence va haver de buscar feina per ajudar econòmicament la seva mare. Va treballar com a model fotogràfica i en el teatre abans d'entrar també en el món del cinema. La primera pel·lícula en que va participar va ser “The Beloved Vagabond” (1915). Després de les primeres pel·lícules, encara alternava aquesta feina amb el teatre, va decidir canviar-se el nom pel de Deshon (amb accent agut, imitant els noms francesos) pensant que sonava millor.
El 1916 va conèixer Max Eastman amb qui va iniciar una relació abandonant ell la seva dona i el seu fill. El 1919, Goldwyn li va oferir un contracte per anar a treballar a Hollywood. A Los Angeles, Eastman li va presentar Charles Chaplin i aviat van esdevenir amants. Ella va quedar embarassada però va patir un avortament i una greu infecció. Després tallaria la relació amb Chaplin i Eastman i retornaria a Nova York el desembre de 1921. Poc després, 4 de febrer de 1922, moriria asfixiada per gas al seu apartament sense acabar de ser clar si es tractà d'un accident o d'un suïcidi.

## Filmografia

* The Beloved Vagabond (1915)
* The Ruling Passion (1916)
* Jaffery (1916)
* The Judgment House (1917)
* The Auction Block (1917)
* The Other Man (1918)
* The Desired Woman (1918)
* A Bachelor's Children (1918)
* Just a Woman (1918)
* The Golden Goal (1918)
* The Girl and the Graft (1918)
* One Thousand Dollars (1918)
* Love Watches (1918)
* The Clutch of Circumstance (1918)
* The Cambric Mask (1919)
* The Loves of Letty (1919)
* The Cup of Fury (1920)
* Duds (1920)
* Dangerous Days (1920)
* Dollars and Sense (1920)
* The Twins of Suffering Creek (1920)
* Deep Waters (1920)
* Curtain (1920)
* The Roof Tree (1921)

## Referències

* 1 2 3 Gates Warren, Beth. Artful Lives: Edward Weston, Margrethe Mather, and the Bohemians of Los Angeles (en anglès). Getty Publications, 2011, p. 163-164. ISBN 978-1-60606-070-4.
* ↑ Lynn, Kenneth S. Charlie Chaplin and His Times (en anglès). Simon & Schuster, 1997, p. 232. ISBN 0-684-80851-X.
* 1 2 Asante, Molefi K. A Theodore Dreiser Encyclopedia (en anglès). Greenwood Press, 2003, p. 89. ISBN 0-313-31680-5.
* ↑ «Biographical Sketch of Florence Deshon | Alexander Street Documents». Arxivat de l'original el 2020-10-23. [Consulta: 18 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Filmografia de Florence Deshon al catàleg de l'American Film Institute
# Federación de Mocedades Galeguistas

La Federación de Mocedades Galeguistas (FMG) va ser l'organització juvenil del Partit Galleguista, que es va constituir el gener de 1934, agrupant la diferents joventuts galleguistes locals que s'havien format des de 1932. Tenia al voltant de 1.000 afiliats, tenia com òrgan d'expressió Guieiro, i entre els seus dirigents van estar Xaime Illa Couto, Celso Emilio Ferreiro, Xosé Velo Mosquera o Ramón Piñeiro. Dintre de la FMG l'independentisme va comptar amb molta més acceptació que entre el mateix Partit Galleguista.

## Bibliografia

* Rojo, Arximiro (1987). As Mocedades Galeguistas (Historia dun compromiso). Galaxia, Vigo.
* Beramendi, X.G. and Núñez Seixas, X.M. (1996): O nacionalismo galego. A Nosa Terra, Vigo
* Beramendi, X.G. (2007): De provincia a nación. Historia do galeguismo político. Xerais, Vigo
* Castro, X. (1985): O galeguismo na encrucillada republicana. Deputación provincial, Ourense
* Fernández del Riego, F. (1990): O río do tempo. Unha historia vivida. Ediciós do Castro, Sada, 1990
# Federación de Servicios

La Federación de Servicios d'UGT (FeS-UGT) és una Federació de la Unió General de Treballadors que representa als treballadors i treballadores enclavats en els següents sectors: Sector Financer, Comunicació, Cultura i Arts Gràfiques, Neteja i Serveis a la societat, Seguretat Privada i Serveis Auxiliars, Assegurances i Oficines, en totes les Comunitats autònomes i províncies de l'Estat espanyol.

## Història

La FeS-UGT va iniciar la seva marxa en 1977 sota les sigles de FEBA (Federació de Banca, Borsa i Estalvi). Al febrer de 1983 es fusiona amb FETSO (Federació de Treballadors d'Assegurances, Oficines i Despatxos), formant la FEBASO (Federació de Banca, Estalvi, Assegurances i Oficines).
Paral·lelament, a principis dels 80 s'havia format la CEOV (Federació de Comunicació, Espectacles i Oficis Diversos) com a fusió de la Federació d'Activitats Diverses i la FIPAG (Federació d'Informació, Paper i Arts Gràfiques). Anys després d'aquesta fusió es va perdre el sector del Paper, que va passar a formar part de la FIA (Federació d'Indústries Afins).
CEOV i FEBASO es fusionen finalment en l'actual FES al Congrés Constituent celebrat a Barcelona l'1 d'octubre de 1993.

## Congressos

* Congrés Constituent (Barcelona, 1 d'octubre de 1993).
* I Congrés Federal Ordinari (Granada, 13, 14 i 15 de juny de 1995): Democracia, sectorialización y eficacia.
* II Congrés Federal (Madrid, 3, 4, 5 i 6 de maig de 2000): Un proyecto de todos, para todos.
* III Congrés Federal (Albacete, 16, 17, 18 i 19 de juny de 2005): Participación, rigor y compromiso.
* IV Congrés Federal (Salou, 3, 4, 5 i 6 de juny de 2009): El Sindicato para un mundo en cambio.
* V Congrés Federal (Madrid, 18 i 19 de juny de 2013): Frente al a crisis más sindicato.

## Referències

* ↑ «Congressos de FeS-UGT». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 22 maig 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de FeS-UGT
# Font pública de Ciutadilla

La Font pública de Ciutadilla és una font pública de Ciutadilla (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una font pública on dues esteles discoïdals són adossades a un dels murs d'una plaça i al bell mig del seu cos discoïdal es disposen les aixetes de sortida d'aigua. Una d'aquestes esteles té un lleuger relleu d'una creu de Malta i en l'altra estela hi ha marcat l'escut quadrilong propi del segle xvii, de variant de punxa amb l'interior treballat blasonat amb l'estel de vuit puntes que s'associa a la nissaga dels Castre. Entre les barres de l'estel hi ha intercalats amb quatre cireres de la nissaga dels Saciera. Té una bordura simple. La tècnica d'entallament es baix relleu pla al cap de la cara principal.

## Referències

* ↑ «Font pública de Ciutadilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Font safareig d'Ordina

La Font safareig d'Ordina és una font de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La font està formada per un pilar on hi ha el broc i una pica. Enganxat hi ha un safareig de planta rectangular; encara hi ha dues lloses que es feien servir per rentar la roba. A l'entorn més immediat hi ha dos plataners centenaris.

## Referències

* ↑ «Font safareig d'Ordina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Foment Cultural i Artístic (Molins de Rei)

El Foment Cultural i Artístic és un edifici històric de Molins de Rei, d'ús social que va ser construït l'any 1921 després de la creació de l'entitat, l'any 1920, amb motiu de la fusió de diverses associacions per la voluntat d'un sector de la societat de la vila de disposar d'un local on relacionar-se i d'esbargiment per a les seves activitats socials i culturals. L'associació comptava, en els seus inicis, amb diverses seccions; la que li va donar més popularitat va ser la de teatre gràcies a l'Estudi d'Art Dramàtica. Encara que actualment s'anomena Foment Cultural i Artístic, en un primer temps era conegut per Foment Agrícola, Comercial i Industrial, i el seu impuls s'entén dins del context d'uns anys, sobretot entre final del segle xix i principi del xx, caracteritzats per la proliferació d'entitats associatives.
Des del punt de vista artístic, l'edifici es pot situar dins la influència formal del neoclassicisme, encara que en aquesta època ja presentava una certa llibertat en l'ús dels elements decoratius. Dins dels espais que acull al seu interior destaquen la sala del cafè i el teatre a la italiana, amb un original sistema de platea basculant que permet adaptar-ne la inclinació a les necessitats de l'espectacle. En la restauració de final del segle xx es va incorporar el treball pictòric de Jordi Pedrola a la cúpula del cafè i al sostre del teatre.

## Referències

* ↑ «Guia d'espais singulars d'interès turístic». Turisme Molins de Rei. Arxivat de l'original el 28 d’abril 2018. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ «L'Edifici». Foment Cultural i Artístic. Arxivat de l'original el 10 de juny 2018. [Consulta: 9 maig 2018].

## Enllaços externs

* Web Oficial Foment Cultural i Artístic
* Web Oficial Turisme Molins de Rei Arxivat 2018-04-28 a Wayback Machine.
* El Teatre amb majúscules és patrimoni de tots i totes - Xarxanet.org
# Flint, agent secret

Flint, agent secret (títol original en anglès: Our Man Flint) és una pel·lícula estatunidenca de Daniel Mann, estrenada el 1966. Ha estat doblada al català.
La pel·lícula és una versió paròdica i més aviat «kitsch» de la sèrie dels James Bond, i donarà lloc a una continuació, un any després: F com a Flint.

## Argument

A petició del president dels Estats Units, Derek Flint està encarregat de trobar tres savis bojos que intenten prendre el control del planeta, causant irrupcions volcàniques i terratrèmols...

## Repartiment

* James Coburn: Derek Flint
* Gila Golan: Gila
* Lee J. Cobb: Lloyd Cramden
* Edward Mulhare: Malcolm Rodney
* Rhys Williams: El Doctor Krupov
* Peter Brocco: El Doctor Wu
* Benson Fong: El Doctor Schneider
* Russ Conway: el general Hawkin
* Michael St. Clair: Hans Gruber
* Shelby Grant: Leslie
* Sigrid Valdis: Anna
* Helen Funai: Sakito
* Gianna Serra: Gina
* Tura Satana: el 2n ballarí
* James Brolin: un tècnic
* Joe Gray: un guàrdia de seguretat
* Steven Geray: el diplomatic alemany
* Bob Gunner: l'agent 0008
* Eugene Borden: el diplomatic francès

## Comentaris

* El cinema americà explotarà el filó dels James Bond produint altres espies recurrents, entre els quals Dean Martin en el paper de Matt Helm.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Flint, agent secret. esadir.cat.
* ↑ «Our man Flint». The New York Times.
# Forca

«Forca» té aquests significats:
* Forca (estri), estri amb un mànec llarg i amb llargues puntes usada per manipular materials lleugers com palla, fulles i altres materials agrícoles
* Forca (estructura), instrument que s'utilitzava per penjar fins a la mort reus de pena capital
* Forca de guerra, arma enastada en ús en l'Europa del segle XV al XIX i a l'Extrem Orient (sobretot a la Xina), derivada de l'estri agrícola homònim
* Execució a la forca, suspensió d'una persona amb l'objectiu de produir-li la mort
# Foneria tipogràfica

Una foneria tipogràfica (en anglès type foundry) és una empresa que produeix o distribueix famílies tipogràfiques formades per conjunts de fonts que formen una col·lecció amb un disseny comú. Originàriament, aquestes empreses, com per exemple Linotype, Monotype o Neufville, produïen i comercialitzaven tipus en metall i fusta, així com matrius per a màquines d'escriure. Avui dia, a causa de l'obsolescència d'aquests processos mecànics, es recorre als tipus de lletra digitals, creats per tipògrafs i dissenyadors de tipografies, els quals poden ser independents o freelance de la pròpia empresa dissenyadora. Aquestes empreses, normalment també creen tipus de lletres per encàrrec o personalitzats.

## Grans empreses

* Adobe Systems
* American Type Founders
* Ascender Corporation
* Berthold
* Bitstream Inc
* Dalton Maag
* Elsner+Flake
* Font Bureau
* FontFont
* House Industries
* International typeface Corporation (ITC)
* Linotype
* Monotype Corporation
* Paratype
* T26
* URW++
* URW

## Enllaços externs

* Pàgina web de Microsoft amb diverses type foundry (anglès)
* Pàgina web sobre tipografia amb diverses type foundry Arxivat 2006-11-08 a Wayback Machine. (en anglès)
# Fonologia de l'Oriya

Aquest article és sobre la fonologia i fonètica de l'Oriya.
L'Oriya té vint-i-vuit fonemes de consonant, dos fonemes de semivocals i sis fonemes de vocal.

## Vocal

Fonemes de vocal :
| Vocal Anterior | Vocal Posterior |
| Alta | i | u |
| Mitjana | e | o |
| Baixa | a | ɔ |

## Semivocals

Fonemes :
| IPA | Exemples | Aproximació anglesa |
| j | joia; joio; jogio; iuropo | iogurt |
| w | cuadro; fuego; Huila arduo | Wikipedia |
T/o/tes les vocals excepte /o/ també tenen una part nasal. Les vocals finals són estàndards i pronunciades, p. ex. Odia [pʰulo] contra Bengali [pʰul] "Flor".

## Consonants

Fonemes de consonant :
| Labial | Labial | Alveolar/Dental | Alveolar/Dental | Retroflex | Retroflex | Palatal | Palatal | Velar | Velar | Glottal |
| Nasal | m | n | ɳ |
| Affricate | ppʰp | bbʱb | t̪t̪ʰt̪ | d̪d̪ʱd̪ | ʈʈʰʈ | ɖɖʱɖ | tʃtʃʰtʃ | dʒdʒʱdʒ | kkʰk | ggʱg |
| Fricatius | s | h |
| Lateral | l |
| Bategant | ɾ | ɺ̢ |

## Referències

* ↑ Ray (2003:488–489)
* ↑ Masica (1991:97)
* Ghosh, A. (2003). An ethnolinguistic profile of Eastern India: a case of South Orissa. Burdwan: Dept. of Bengali (D.S.A.), University of Burdwan.
* Masica, Colin (1991). The Indo-Aryan Languages. Cambridge Language Surveys. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-29944-2
* Mohanty, Prasanna Kumar (2007). The History of: History of Oriya Literature (Oriya Sahityara Adya Aitihasika Gana).
# Felix Wiedwald

Felix Wiedwald (Thedinghausen, Baixa Saxònia, 15 de març de 1990) és un futbolista alemany que actualment juga al primer equip del MSV Duisburg.

## Referències

* ↑ Felix Wiedwald - MSV Duisburg - kicker.de
# Felix Schröder

Felix Schröder (Dortmund, 17 de març de 1876 - Essen, 3 de març de 1966) fou un compositor i músic d'església protestant.
Des de 1893 va assistir a la universitat de formació de professors a Soest, on August Knabe fou el seu professor musical el qual en aquell temps era el pioner en la música de l'església. A més del treball principal com a professor, va treballar des de 1906 fins a 1943 a "St. Mary's" a Dortmund com a organista. També, va ser professor de música del "Städtische Präparende" (piano, orgue, violí, veu, harmonia) i professor d'orgue a l'Acadèmia Pedagògica o al Col·legi d'Ensenyament de Professors de Dortmund. Va organitzar més de 200 concerts de música d'església a "St. Marien" i al voltant de Dortmund. A causa de les circumstàncies de la Segona Guerra Mundial la vida, després de Getmold el va portar (a part de Prússia, Oldendorf, de Minden-Lübbecke), on encara va treballar com a mestre d'escola i músic de l'església i fins a 1964 va viure allà. En vista dels seus serveis el cap la música religiosa de l'Església de Westfàlia li va atorgar el desembre de 1946, el títol de "director de música de l'església."
Va compondre cantates com "Vostè òrgan de la meva vida" i "Oh Sant del àngel del cel". Estilísticament, la seva música té les seves arrels en el segle xix. Amb Otto Heinermann i Gerard Bunk pertany a una generació de músics que ha marcat l'aparició de música de l'església protestant a la ciutat industrial de Dortmund i Westfàlia durant la primera meitat del segle xx.

## Referències

* ↑ Vergleiche die Angaben im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek

## Bibliografia

* Felix Schröder: 33 Choralvorspiele für Orgel, herausgegeben von Klaus Beckmann und Ulrich Bartels, Jahresgabe des Landesverbandes der Kirchenmusikerinnen und Kirchenmusiker in der evangelischen Kirche von Westfalen, Verlag Strube Edition 3185, München, 2000. ISMN M-2009-2348-3.

## Enllaços externs

* al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya