OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Retrat d'Isabel Porcel

El Retrat d'Isabel Porcel és un quadre de Francisco de Goya pintat cap a 1805. Es tracta d'un retrat d'Isabel Lobo Velasco de Porcel, nascuda a Ronda cap a 1780 i esposa en segones noces d'Antonio Porcel Román, un liberal a qui va retratar també el 1806, quasi vint-i-cinc anys més gran que ella, a qui va conèixer a Madrid als vint anys. Porcel era amic de Jovellanos, que el posaria en contacte amb Goya, que residia molt a prop del matrimoni.
L'oli mostra una dona jove retratada de mig cos i vestida amb camisa blanca i mantellina negra, és a dir, a la moda espanyola. Malgrat la seva indumentària de «maja», la riquesa de les teles i el port de la noia li atorga una elegància aristocràtica. Cal afegir que en determinades èpoques la moda entre les classes riques espanyoles era imitació dels abillaments populars.
Destaca el gest decidit dels seus braços, un d'aquests fent nanses, i la seguretat del seu gest. Té el cabell i ulls castanys clars, la pell molt blanca i està col·locada de mig perfil amb el cos girat cap a la seva esquerra, mentre que el cap compensa amb un gir cap a la dreta el lleu escorç de la figura. Així, aconsegueix de donar verisme i profunditat al retrat sense necessitat d'incloure cap objecte, arquitectura, ni paisatge que l'emmarqui. Una de les rareses del quadre és que la mirada de la jove es dirigeix cap a l'esquerra de l'espectador i no a aquest, com succeeix a la majoria dels seus retrats femenins.
Pel que fa als aspectes tècnics, destaca el contrast entre les puntes de veladures de la mantellina negra i els matisos de seda de la camisa, que es transparenten també sota la gasa negra, i estan suaument graduats amb el to rosat del seu rostre. La pinzellada és solta i els detalls s'aconsegueixen amb gran economia de mitjans. El cromatisme és ja el de les pintures negres, però amb només negres i algun ocre i rosat, aconsegueix matisos i veladures de gran efecte. La bellesa i aplom amb què es retrata aquest nou model de dona ha superat amb molt els estereotips femenins del segle anterior.
Goya tenia gran estimació per aquest quadre, perquè el va mostrar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, exposant-lo al judici dels pintors i acadèmics.

## Referències

* ↑ Quadre perdut a l'actualitat a causa d'un incendi

## Bibliografia

* BOZAL, Valeriano, Francisco Goya, vida y obra, (2 vols.) Madrid, Tf., 2005. ISBN 84-96209-39-3.
* GLENDINNING, Nigel, Francisco de Goya, Madrid, Cuadernos de Historia 16 (col. «El arte y sus creadores», nº 30), 1993, pág. 139.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra a Biografías y vidas.
* Fitxa del catàleg de la Universitat de Saragossa.
# Frédéric Lazard

Frédéric Lazard (Marsella, 20 de febrer de 1883 – Le Vésinet, 18 de novembre de 1948) fou un mestre, periodista, i compositor d'escacs francès. Era el germà petit de Gustave Lazard.

## Resultats destacats en competició

Va viure a París, on hi va participar en molts torneigs locals. Hi fou dos cops 4t el 1905, empatà al 3r lloc el 1908, fou 3r (el campió fou Arnold Aurbach) el 1909, empatà al 2n lloc rere H. Weinstein el 1909, guanyà per davant d'Amédée Gibaud el 1910, empatà al primer lloc amb Aristide Gromer el 1912, fou 4t el 1914, i empatà al 2n lloc, rere Alphonse Goetz, a Lió 1914.
El 1912, va empatar un matx amb Gibaud (3–3), i perdé contra Edward Lasker (0.5–2.5). El 1913, empatà amb Smirnov (1.5–1.5).
Després de la I Guerra Mundial, va guanyar a París 1920, fou 2n a París 1922 (Triangular, el campió fou André Muffang), representà França a la I Olimpíada d'escacs no oficial a París 1924, fou 9è a Estrasburg 1924 (Campionat de França, el campió fou Robert Crépeaux), empatà als llocs 2n-3r a Niça 1925 (Campionat de França, el campió fou Crépeaux), fou primer ex aequo amb André Chéron a Biarritz 1926 (Campionat de França), fou 13è al Campionat de París de 1927 (el campió fou Abraham Baratz), empatà als llocs 10è-11è al Campionat de París de 1928 (el campió fou Baratz), fou 7è a París 1929 (el campió fou Savielly Tartakower), empatà als llocs 3r-5è al campionat de París de 1930 (el campió fou Josef Cukierman), i fou 10è a París 1933 (el campió fou Aleksandr Alekhin).
Va publicar un llibre d'escacs: Mes problèmes et études d'échecs (1928).

## Notes i referències

* ↑ «Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables» (PDF). [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ «Lyon 1914». Heritageechecsfra.free.fr. [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ «Lazard Fred». Heritageechecsfra.free.fr, 18-11-1948. [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ Wojciech Bartelski. «Unofficial Chess Olympiads: Frédéric Lazard». OlimpBase. [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ «Strasbourg 1924». Heritageechecsfra.free.fr. [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ «Nice 1925». Heritageechecsfra.free.fr. [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ «Biarritz 1926». Heritageechecsfra.free.fr. [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ «Champ Paris 1927». Heritageechecsfra.free.fr. [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ «Champ Paris 1928». Heritageechecsfra.free.fr. [Consulta: 1r desembre 2011].
* ↑ http://www.rogerpaige.me.uk/tables4.htm Arxivat 2007-08-07 a Wayback Machine.
* ↑ Litmanowicz, Władysław & Giżycki, Jerzy (1986, 1987). Szachy od A do Z. Wydawnictwo Sport i Turystyka Warszawa. ISBN 83-217-2481-7 (1. A-M), ISBN 83-217-2745-X (2. N-Z)

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Frédéric Lazard a «chessmetrics.com». [Consulta: Consulta: 26 maig 2012]. (anglès)
* Bartelski, Wojciech. «Fitxa de Frédéric Lazard a OlimpBase» (en anglès). olimpbase.org. [Consulta: Consulta: 26 maig 2012].
* «Fitxa de Frédéric Lazard a Edo Historical Ratings» (en anglès). edochess.ca. [Consulta: Consulta: 26 maig 2012].
# Salafa Khatun

Salafa Khatun fou la darrera princesa dels atabegs ahmadílides de Maragha. Inicialment només va governar a Ruyindiz. Era neta de l'atabeg Ala al-Din Karba.
Ala al-Din Karba va perdre al final de la seva vida (vers 1204) la ciutat de Maragha però va conservar Ruyindiz, i va rebre en compensació Ushnu i Urmia. A la seva mort el 1207/1208, el va succeir un príncep menor d'edat sota la custòdia d'un fidel servidor de la família, un eunuc, però al cap d'un any el jove va morir i els ildegízides es van apoderar d'Ushnu i Urmia i tots els territoris ahmadílides excepte el castell de Ruyindiz on el fidel eunuc es va fer fort amb una neta d'Ala al-Din de nom Salafa Khatun.
Vers el 1215 la noia es va casar amb el sord i mut Kizil Arslan Malik-i Kamus (o Malik al-Khamush = "el rei silenciós"), fill de l'atabeg ildegízida de l'Azerbaidjan Uzbeg, enllaç que segurament va comportar el domini de Maragha i Ruyindiz pel matrimoni (Uzbeg va cedir Tabriz i l'Azerbaidjan al xa de Coràsmia el 1225). El cert és que el 1220 Salafa Khatun apareix coma princesa a Maragha.
El 1221 els mongols van ocupar Maragha i Salafa Khatun es va refugiar altre cop al castell de Ruyindiz. Els mongols es van retirar al cap de poc, però no es parla de Maragha que en tot cas hauria quedat destruïda com totes les ciutats ocupades pels mongols.
El 1224 el general Sharaf al-mulk, al servei del xa de Coràsmia Djalal al-Din Manguberti, va assetjar la fortalesa de Ruyindiz. Al-Khamush (el silenciós) es va unir a les forces del xa. Salafa Khatun va repudiar al seu marit i va negociar el seu enllaç amb el general, però abans de la cerimònia va aparèixer Djalal al-Din en persona que la va fer la seva dona i va nomenar un governador de la seva confiança pel castell.
No se'n torna a parlar. Un fill d'al-Khamush, Nusrat al-Din, que va viure refugiat al Soldanat de Rum, va obtenir uns anys després un decret del kan Guyuk, que el nomenava governador de Tabriz i Azerbaidjan, que ho va arribar a exercir, però no se sap si era fill de Salafa.

## Notes

* ↑ i més tard a les de l'imam ismaïlita d'Alamut, lloc on va morir
# Milan Kalina

Milan Kalina (Belgrad, 13 d'agost de 1956), és un exjugador d'handbol iugoslau, que va representar el seu país als Jocs Olímpics d'Estiu de 1984, on va guanyar-hi la medalla d'or, jugant cinc partits i marcant 21 gols.
A nivell de clubs, va formar part de la plantilla del FC Barcelona fins al 1990, club amb del qual exerceix de relacions públiques.

## Referències

* ↑ Frías, Manuel. «El Barcelona será el equipo a batir en la división de honor de balonmano» (en castellà). Diari ABC, 10-09-1990. [Consulta: 18 setembre 2012].
* ↑ Martin, Ricard. «De la competició als fogons: exesportistes d'elit, ara restauradors». ara.cat, 10-08-2011. [Consulta: 4 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa de Milan Kalina a databaseolympics.com
# Estadi de Shanghai

L'Estadi de Shanghai és un estadi de futbol de Shanghai (República Popular de la Xina). Va ser una de les seus del torneig de futbol dels Jocs Olímpics de 2008. Té una capacitat de 80.000 espectadors. Va ser inaugurat el 1997. Està ubicat al sud de la ciutat xinesa, al districte de Xuhui.
# Oreste Capuzzo

Oreste Capuzzo (Rivarolo Ligure, 7 de desembre de 1908 - Gènova, 5 de desembre de 1985) va ser un gimnasta artístic italià que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on disputà quatre proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla d'or en la competició del concurs complet per equips. En les altre proves destaca la cinquena posició en l'exercici de terra i la setena en el concurs individual.
Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, disputà les vuit proves del programa de gimnàstica masculina. Fou cinquè en el concurs complet per equips i novè en les anelles, com a resultats més destacats.
En el seu palmarès també destaquen dos campionats nacionals d'anelles, el 1939 i 1940.

## Referències

* 1 2 3 «Oreste Capuzzo Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 20 febrer 2019].
# Miguel Santos Ruiz

Miguel Santos Ruiz (Utrera, Sevilla, 4 d'octubre de 1999) és un jugador d'escacs andalús, que té el títol de Gran Mestre Internacional des de 2018. És rebesnet de Miguel de Unamuno.
A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2022, hi tenia un Elo de 2578 punts, cosa que en feia el jugador número 9 (en actiu) de l'estat espanyol, i el número 281 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2605 punts, a la llista del setembre de 2021.

## Resultats destacats en competició

El 2013 es proclamà campió d'Espanya sub-16 a Salobreña. També el 2013 empatà al primer lloc, i fou segon per desempat, al Campionat d'Europa sub-14 (el campió fou Jorden Van Foreest). El 2017 fou Campió d'Espanya sub-18, a Salobreña. i el mateix any empatà al tercer lloc al Campionat d'Europa sub-18 (el campió fou Thybo Jesper Sondergaard).
El març de 2018 fou 19è al Campionat d'Europa individual a Batumi, primer espanyol classificat, i això li donà plaça per participar en la Copa del Món d'escacs de 2019. Posteriorment en aquesta competició fou eliminat per Wei Yi en primera ronda. També el 2018 obtingué el títol de Gran Mestre. L'octubre de 2019 fou quart al Campionat del món d'escacs sub-20 celebrat a Nova Delhi (el campió fou Evgeny Shtembuliak). El novembre de 2019 fou novè al campionat d'Espanya absolut a Marbella (el campió fou Aleksei Xírov). El novembre de 2019 fou tercer al "II Festival VIII Centenari de la Universitat de Salamanca", per sota d'Eduardo Iturrizaga i de Ruslan Ponomariov.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Miguel Santos Ruiz» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 4 desembre 2019].
* 1 2 «Der Deutsche Schachbund hat einen neuen Großmeister» (en alemany). chessbase, 13-07-2018. [Consulta: 5 abril 2020].
* 1 2 Martín Bellón, Federico. «Miguel Santos, tataranieto de Unamuno, cuarto en el Mundial juvenil». diari ABC, 29-10-2019. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ Boyero, Jesús J. «El tatarabuelo Unamuno». Marca, 20-10-2019 [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Espanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «Evolució Elo de Miguel Santos» (en anglès). FIDE consulta= 24 de desembre de 2021.
* ↑ Federació Espanyola d'Escacs. «Historial del Campionat d'Espanya sub-16» (en castellà). Arxivat de l'original el 8 de maig de 2016. [Consulta: 28 gener 2020].
* ↑ «Campionat d'Europa sub-14 d'escacs». chess-results. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ «Historial de campionats d'Espanya sub-18». Federació Espanyola d'Escacs. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ «Miguel Santos Ruiz y Marta García entre los mejores en Mamaia». chessbase. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ Silver, Albert «Ivan Saric is 2018 European Champion». chessbase [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ Boyero, Jesús J. «Miguel Santos, cuarto en el mundial sub 20». Marca, 26-10-2019 [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ «Campionat d'Espanya absolut i femení de 2019». info64.org. [Consulta: 24 novembre 2019].
* ↑ «Sabrina Vega gana a Hou, número uno del mundo». Marca, 29-11-2019 [Consulta: 7 desembre 2019].
# Retrat de dona (Francesc Miralles)

Retrat de dona és una pintura sobre tela feta per Francesc Miralles i Galaup el 1883 i que es troba conservada actualment a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 1648 d'ençà que va ingressar el 1956, formant part de l'anomenat "Llegat 1956"; un conjunt d'obres provinents de la col·lecció Lluís Plandiura- Victòria González.

## Descripció

Dona jove en escorç vestida amb un abric de pells i un barret amb plomes.

## Inscripció

Al quadre es pot llegir la inscripció F. Miralles (superior dreta) 1883 (superior dreta).

## Referències

* ↑ Article Esther Alsina (vegeu bibliografia)

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001a ed.. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.
* Socias Palau, Jaume. Pintura catalana en el "Castell de la Geltrú". 1977a ed.. Barcelona: Selecta. ISBN 84-298-0429-3.
* Alsina i Galofré, Esther. Una gran època artística rau en una col·lecció: el "Llegat 1956". Article publicat al Butlletí de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Vilanova i la Geltrú: Associació d'Amics de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, 2010. ISBN 0212-6168.

## Enllaços externs

* Web oficial del museu
# Harvey Charters

Harvey Charters (North Bay, 8 de maig de 1912 - North Bay, 17 de juliol de 1995) fou un piragüista canadenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on disputà dues proves del programa de piragüisme. Fent parella amb Frank Saker, guanyà la medalla de plata en la competició del C-2 10.000 metres i la de bronze en la de C-2 1.000 metres.

## Referències

* ↑ «Harvey Charters Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 27 desembre 2018].
# Pont de Mühlberg

El pont de Mühlberg és un pont de prop de 70 metres de llargada, construït el març de 1991 per donar continuïtat al carrer Mühlberg amb el parc del Guinardó al barri de Can Baró de Barcelona. Obra de l'arquitecte municipal Ignasi de Lecea i Flores, l'estructura metàl·lica es va erigir en tan sols una setmana.
Els Tres Turons formen part de la serralada litoral i estan separats de les muntanyes de Collserola per una falla que ha format les valls d'Horta i de Sarrià. Tot aquest material geològic es remunta al paleozoic i està compost per estructures sedimentàries pissarroses molt metamorfosades. A sota hi ha una ample capa de granit i al damunt capes calcàries també sedimentàries. Des de mitjans del segle xix, les calcàries s'han aprofitat per fabricar calç i també com a material de construcció. L'activitat de les pedreres de Can Baró va crear grans esvorancs. Per salvar-ne un dels més grans es va construir el pont de Mühlberg, que permet passar per sobre del buit deixat per les pedreres.
Malgrat la resistència inicial dels veïns, dolguts encara pel desallotjament de les barraques de la zona, l'han acabat acceptant i en reconeixen l'utilitat, motiu pel qual les associacions veïnals van assistir a l'homenatge que es va retre a l'autor del pont, i del projecte del Parc dels Tres Turons, el 28 de novembre de 2014, quan es va posar el seu nom al mirador on hi ha l'escultura «L'ordre d'avui és el desordre de demà».

## Referències

* ↑ «El pont de Mühlberg». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «El pont de Mühlberg de Can Baró, una construcció militar feta en una setmana». Betevé, 18-08-2019.
* ↑ Revista EL POU. Desembre 2011.
* ↑ «Les pedreres i el pont de Mühlberg». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó.
* ↑ «Carrer i pont de Mühlberg». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. [Consulta: 3 gener 2013].
* ↑ «Acte d’homenatge a l’arquitecte Ignasi de Lecea al Turó del Carmel». Ajuntament de Barcelona, 28-11-2014.
# Neculai Vasilcă

Neculai Vasilcă (Bacău, 28 de novembre de 1955) és un jugador d'handbol romanès, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. Hi va jugar quatre partits, i marcà sis gols. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà novament la medalla de bronze. Hi va jugar cinc partits i hi marcà un gol.
Una vegada retirat va exercir d'entrenador, entre d'altres, del GSV Eintracht Baunatal d'Alemanya.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Neculai Vasilcă». [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Neculai Vasilca - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Optimismus beim GSV» (en german). [Consulta: 14 maig 2014].
# Casa Pániker

La Casa Pániker és una obra postracionalista de Barcelona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La Casa Paniker està ubicada al carrer Castellet, a la part més alta del districte de les Corts. Es tracta d'una casa aïllada, enmig d'una gran parcel·la enjardinada de morfologia de tendència quadrangular. La casa sembla articular-se a través d'una planta baixa, una planta principal i unes golfes, cobertes per una teulada a dues aigües.
Pel que fa a la planta principal, es percep l'existència de grans finestrals correguts coberts parcialment per persianes de llibret corredisses.
Totes les dependències de la casa estan unides per un corredor que dona la volta interiorment, de manera que el corredor rep llum natural a través del pati interior, i les habitacions, cuina, etc., tenen il·luminació directa de l'exterior. La teulada és a dues aigües però molt poc inclinada. L'estructura de la casa és de formigó i es recolza sobre pilars, reminiscència corbusista.
La casa Pániker és una síntesi del concepte de construcció modern dels anys 50, en què es desenvolupen sota una òptica diferent els principis constructius de Le Corbusier, i als quals s'afegeixen les persianes de llibret corredisses i una barana de fusta, de línia molt senzilla al llarg de totes les terrasses.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Pániker». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Casa Pániker». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Ossi Mildh

Ossi Mildh (Hèlsinki, 12 de maig de 1930 - Hèlsinki, 16 de setembre de 2015) fou un atleta finlandès, especialista en els 400 metres tanques, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En ambdues quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, tornà a disputar dues proves del programa d'atletisme, en què novament quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaquen dues medalles de bronze al Campionat d'Europa d'atletisme de 1954. En els 400 metres tanques finalitzà rere Anatoliy Yulin i Yuriy Lituyev, mentre en els 4x400 metres formà equip amb Raimo Graeffe, Rolf Back i Voitto Hellsten.
Va guanyar sis campionats nacionals: en els 400 metres el 1953, en els 110 metres tanques el 1957 i en els 400 metres tanques el 1953, 1954, 1957 i 1958. Millorà el rècord finlandès dels 400 metres tanques i dels 4x400 metres.

## Millors marques

* 400 metres. 48.6" (1954)
* 400 metres tanques. 51.5 (1954)

## Referències

* ↑ «Takavuosien suomalainen pikajuoksulegenda on kuollut - Yleisurheilu» (en finès), 19-10-2015. [Consulta: 21 juny 2020].
* 1 2 Ossi Mildh a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Berlin 2018 Statistics Handbook». european-athletics.org, p. 504, 507 [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ Athletics 2006 : the international track and field annual. Cheltenham: SportsBooks, 2006, p. 98. ISBN 1-899807-34-9.
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 84 i 201. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Wilhelm Orbach

Wilhelm Orbach (Offenbach am Main, 1894 – Auschwitz, 1944) va ser un mestre d'escacs jueu alemany. Va ser assassinat a l'Holocaust.
Va obtenir el tercer lloc a Oeynhausen 1922 (22è DSB–Congress, torneig B); va ocupar el quart lloc a Frankfurt 1923 (23è DSB–Congress, torneig B); empatà als llocs 3r-4t a Breslau 1925 (24è DSB–Congress, torneig B); va guanyar a Frankfurt del Main 1925 (campionat de la ciutat); va ser 2n a Ems 1926 (Quadrangular).
Orbach va guanyar a Hyères 1927; va ocupar 4t lloc a Homburg 1927 (va guanyar Efim Bogoljubow); empatà als llocs 4t-5è a Giessen 1928 (va guanyar Richard Réti); va ocupar l'11è lloc a Duisburg 1929 (26è DSB–Congress, va guanyar Carl Ahues); va ocupar el 12è lloc a Frankfurt 1930 (va guanyar Aron Nimzowitsch); va ocupar el 6è lloc a París (L'Echiquier) 1938 (va guanyar Baldur Hoenlinger).
Va ser assassinat al camp de concentració d'Auschwitz.

## Referències

* ↑ http://www.anders.thulin.name/SUBJECTS/CHESS/CTCIndex.pdf Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition, Anders Thulin, Malmö, 2004-09-01
* ↑ «www.hessischer-schachverband.de/bezirk-5-frankfurt». Arxivat de l'original el 2007-07-01. [Consulta: 13 juliol 2007].
* ↑ Welcome to the Chessmetrics site
* ↑ Amsterdam (NED-ch10th) 1938 Arxivat 2010-12-15 a Wayback Machine.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 13 juliol 2007].