OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Distància angular

En matemàtiques (en particular en geometria i trigonometria) i en totes les ciències naturals (incloent l'astronomia, geofísica, etc.), la distància angular, separació angular o distància aparent entre dos objectes puntuals, observada des d'un punt diferent de qualsevol dels dos, és l'angle entre les dues direccions amb origen a l'observador i que apunten als dos objectes. La distància angular (o separació) és, per tant, sinònim de l'angle, però intenta suggerir la distància lineal (sovint gran i desconeguda) entre aquests objectes (per exemple: estrelles, tal com s'observen des de la Terra).

## Mesura

Com que la distància angular (o separació) és conceptualment idèntica a un angle, tots ells poden ser mesurats en les mateixes unitats, com poden ser graus o radiants, per mitjà d'instruments com poden ser goniòmetres o instruments òptics dissenyats especialment per apuntar en una direcció ben definida i registrar els angles corresponents (com pot ser un telescopi).

## Equació

Per calcular la distància angular en segons d'arc de sistemes estel·lars binaris, planetes extrasolars, objectes del sistema solar i altres objectes astronomics, usam la distància orbital (semieix major) en ua dividida per la distància estel·lar en parsecs.
    $\theta _{D}={\frac {a}{D}}$

## Vegeu també

* Grau sexagesimal
* Segon d'arc
# Kutchicetus minimus

Kutchicetus minimus és una espècie de cetaci extint de la família dels remingtonocètids que visqué durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils a l'Índia.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Jan Just Bos

Jan Just Bos (Balikpapan, 28 de juliol de 1939 - Oosterbeek, 24 de març de 2003) fou un botànic, presentador de televisió i remer neerlandès.
Com a remer va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1960 i 1964. A Tòquio, el 1964, guanyà la medalla de bronze en la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Herman Rouwe i Frederik Hartsuiker.
Bos va estudiar enginyeria forestal a la Universitat de Wageningen, on des de 1968 fou ajudant d'investigació al departament de sistemàtica vegetal. Es va especialitzar en la flora de l'Àfrica subsahariana i va passar sis anys a Sud-àfrica, Libèria, Camerun i Etiòpia, on va col·leccionar més de 10.000 plantes. El 1984 va defensar un doctorat sobre un estudi de les plantes del gènere Dracaena a l'Àfrica occidental. El 1985 va dirigir una expedició al Gabon.
Durant la dècada de 1980 va ser el presentador de la sèrie de televisió de natura Ja, natuurlijk.

## Referències

* ↑ Taxonoom en oud-tv-presentator Jan Just Bos overleden; a Resource, Weekblad voor Wageningen UR; 3 abril 2003
* ↑ «Olympedia – Jan-Just Bos». [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Jan BOS» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-12-19. [Consulta: 19 maig 2023].
* 1 2 «DPG Media Privacy Gate». [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Margareta Teodorescu

Margareta Teodorescu (Bucarest, 13 d'abril de 1932 - Bucarest, 22 de gener de 2013) fou una jugadora d'escacs romanesa que va rebre el títol de la FIDE de Gran Mestra Femenina (WGM) el 1985.
Nascuda a Bucarest, va guanyar el Campionat femení de Romania els anys 1959, 1968, 1969 i 1974. Teodorescu va jugar representant Romania a les olimpíades femenines dels anys 1957, 1963 i 1974, guanyant les medalles de plata per equips el 1957 i el 1974.
Va obtenir la 15a posició del torneig de candidats femení a Sukhumi, el 1964.
La seva classificació més alta a la llista d'Elo de la FIDE fou als llocs del 35 a 37 a la llista de juliol de 1972 (Elo 2165).

## Referències

* ↑ «Obituary - Margareta Teodorescu». FIDE. [Consulta: 26 gener 2013].
* ↑ «Romanian Chess Championships» (en romanès). Romanian Chess Federation. Arxivat de l'original el 2018-03-17. [Consulta: 26 juny 2009].
* ↑ Bartelski, Wojciech. «Women's Chess Olympiads: Teodorescu, Margareta». OlimpBase. [Consulta: 26 juny 2009].
* ↑ Weeks, Mark. «World Chess Championship (Women) 1964 Candidates Tournament». Mark-Weeks.com. [Consulta: 26 juny 2009].
* ↑ «FIDE Rating List :: juliol 1972». [Consulta: 24 gener 2013].
# Joan Jordán i Moreno

Joan Jordán Moreno (Regencós, 6 de juliol de 1994) és un futbolista professional català que juga com a migcampista pel Deportivo Alavés de la Primera Divisió espanyola, cedit pel Sevilla.

## Carrera esportiva

Jordán va ingressar al planter del RCD Espanyol el 2011, a 17 anys, després d'una temporada a la UE Poblera. Va debutar com a sènior amb el RCD Espanyol B la temporada 2012–13 a segona B, i a continuació va ser sovint titular.
El 21 d'agost de 2014 Jordán va signar un nou contracte per cinc anys amb el club, i fou definitivament promocionat al primer equip. Nou dies després va debutar a La Liga amb el primer equip, entrant com a suplent al lloc d'Abraham al minut 70, en una derrota per 1–2 a casa contra el Sevilla FC.
Jordán va marcar el seu primer gol a la màxima categoria el 10 de gener de 2016, en una derrota per 1 a 2 contra la SD Eibar. El 26 de juliol fou cedit al Reial Valladolid de la Segona Divisió per un any.
El 13 de juliol de 2017, Jordán va signar un contracte de tres anys amb la SD Eibar de la primera divisió.
El 27 de juny de 2019, Jordán va signar amb el Sevilla FC per uns 14 milions d'euros.

## Palmarès
### Títols internacionals

| Títol | Club | Lloc | Any |
| Lliga Europa de la UEFA | Sevilla FC | Alemanya | 2019-20 |
| Lliga Europa de la UEFA | Sevilla FC | Hongria | 2022-23 |

## Referències

* ↑ Joan Jordán, presente y futuro del Espanyol; Vavel, 2 juny 2014 (castellà)
* ↑ Renovació de Joan Jordán Arxivat 2014-10-17 a Wayback Machine.; Web de l'Espanyol, 21 agost 2014
* ↑ El Sevilla impone su oficio ante el Espanyol; Marca, 30 agost 2014 (castellà)
* ↑ Histórico Eibar vía Japón; Marca, 10 de gener de 2016 (en castellà)
* ↑ El Pucela se hace con la cesión de Joan Jordán; Real Valladolid, 26 de juliol de 2016 (en castellà)
* ↑ Joan Jordán jugará en SD Eibar hasta 2020; SD Eibar, 13 juliol 2017 (en castellà)
* ↑ «Sevilla beat West Ham to signing of Joan Jordan from Eibar». beIN Sports, 27-06-2019. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «El Sevilla, campió de l'Europa League». L'Esportiu, 01-06-2023. [Consulta: 1r juny 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a l'Espanyol Arxivat 2014-09-03 a Wayback Machine.
* Fitxa de Joan Jordán i Moreno a BDFutbol
* Joan Jordán i Moreno, Fitxa a Soccerway
# John Welchli

John Welchli (Detroit i Bay City, 6 de març de 1929 - Grosse Pointe Farms, 23 de març de 2018) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb John McKinlay, Arthur McKinlay i James McIntosh.
Membre del Detroit Boat Club, va disputar i guanyar nombrosos campionats nacionals. També competí en la categoria de veterans.

## Referències

* 1 2 John Welchli's obituary
* ↑ «Olympedia – John Welchli». [Consulta: 11 agost 2022].
# Santa Cecília de Montcal

Santa Cecília de Montcal és una església aïllada, d'origen romànic, situada sobre la carretera de Canet d'Adri a Cartellà i pertanyent al veïnat disseminat de Montcal a la província de Girona. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local.

## Història

L'esment més antic de Montcal («Locus de Montecaldo»), és del 1017, en la butlla del papa Benet VIII que confirmà les possessions del monestir de Banyoles. Una altra notícia apareix al Llibre verd del capítol de la catedral de Girona, en un document datable entre el 1051 i el 1057, pel qual la comtessa Ermessenda feu una restitució de béns a la canònica de Girona, entre els quals hi ha aquesta església. En un principi, vers 1378, l'església tenia un sol altar dedicat a santa Cecília però l'any 1447 consta que hi ha dos altars més, un dedicat a la Mare de Déu i un altre a sant Joan. L'edifici fou ampliat amb una nau gòtica al cantó de migjorn i amb una capella i una sagristia a tramuntana. De la parròquia de Montcal depenia l'església de Sant Joan de Montbó. L'any 1698, aquest lloc era reial.

## Arquitectura

Edifici d'una sola nau coberta amb volta apuntada i capçada a llevant per un absis semicircular, molt alterada per l'afegitó d'una nau adossada a migdia i una capella i la sagristia a la banda de tramuntana. Al centre de l'absis s'obre una finestra de doble esqueixada i sobre la volta de la nau, adossada a la testera de llevant, hi ha la torre campanar de planta quadrada, amb dos pisos separats per un fris de permòdols i amb una alta coberta piramidal, resultat d'una reforma. El segon pis del campanar presenta una finestra geminada a cada façana amb mainell de capitell trapezoïdal. El pis inferior té dues finestres paredades a cada façana. S'accedeix al campanar per unes escales exteriors adossades a l'absis. Les parets de l'església són de maçoneria, arrebossada a les façanes imitant un especejament de pedra a la part inferior. La porta d'accés és dovellada i al capdamunt hi ha una petita rosassa.
A l'interior de l'església hi ha impostes que presenten motius semiesfèrics esculpits en els plans inclinats. És un motiu molt senzill i que s'observa en conjunts modestos. La seva presència se situa en uns marges cronològics amplis, a partir de la segona meitat del segle xii.

## Referències

* ↑ «Santa Cecília de Montcal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
* 1 2 3 Sanz i Alguacil, Antoni; Adell i Gisbert, Joan-Albert. «Santa Cecília de Montcal». A: El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 91-92 (Catalunya Romànica, V). ISBN 84-7739-262-5.

## Enllaços externs

* Imatges de Santa Cecília de Montcal a Arxiu fotogràfic d'esglésies romàniques
* Goigs a Santa Cecília de Montcal
# Joseph Areruya

Joseph Areruya (1 de gener de 1996) és un ciclista ruandès, professional des del 2017 i fins al 2024. En el seu palmarès destaca la victòria a l'UCI Àfrica Tour de 2018.

## Palmarès

* 2015
** Campió de Ruanda sub-23 en ruta
* 2016
** 1r al Circuit de Constantina
** Vencedor d'una etapa al Tour de Ruanda
* 2017
** Vencedor d'una etapa del Giro Ciclistico d'Itàlia
** 1r al Tour de Ruanda i vencedor de 2 etapes
* 2018
** 1r a l'UCI Àfrica Tour
** Campió d'Àfrica sub-23 en ruta
** Campió d'Àfrica sub-23 en contrarellotge
** Campió de Ruanda en contrarellotge
** 1r a la Tropicale Amissa Bongo i vencedor de 2 etapes
* 2019
** Campió de Ruanda en contrarellotge
* 2022
** Vencedor d'una etapa al Tour de Martinica

## Referències

* ↑ «Why is Areruya considering early retirement from cycling?» (en anglès). newtimes, 23-10-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Maria Bouabdellah

Maria Bouabdellah (Vic, 2002) és una presentadora de televisió i creadora de contingut audiovisual catalana. Nascuda a Vic de pares marroquins però criada a Banyoles.
Estudià periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona. S’inicià en el món de la comunicació creant continguts per a Instagram. El 2020 comença a col·laborar amb Canal Malaia, AdolescentsiCat i Mood Z. El 2022 començà a presentar el programa Ràndom del SX3 juntament amb David Its Me. El 2024 presentà el programa Nit de Reis, la retransmissió de la cavalcada de Reis de Barcelona.

## Referències

* ↑ Miró, Maria Cerezuela / Quim. «Maria Bouabdellah i David Its Me: “Les xarxes socials són un aparador per arribar als mitjans convencionals”», 23-06-2023. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Dios, Marisa de. «Maria Bouabdellah: la 'youtuber' banyolina que s'estrena a TV3», 11-10-2022. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ Ros, Gemma Busquets. «"La diversitat hi ha de ser i no com a quota" - 11 set 2022». [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ «Maria Bouabdellah: “Parlo bé el català perquè sóc catalana”». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ TV3. «La cavalcada de Barcelona, amb Maria Bouabdellah, David Its Me i en Titó», 05-01-2023. [Consulta: 28 gener 2024].
# Vent estel·lar

El vent estel·lar és un corrent de partícules carregades, això és, plasma, que és ejectat per l'atmosfera d'una estrella. Quan s'origina al Sol del nostre sistema, aquest fenomen s'anomena vent solar. Està format, en la major part, per electrons i protons (aproximadament d'1 KeV) que poden escapar de la gravitació de l'estrella en part a causa de l'elevada temperatura de la corona i a l'elevada energia cinètica que les partícules guanyen mitjançant un procés que no és ben conegut encara avui.
Una estrella que s'acosta al final de la seva vida sovint expulsa grans quantitats de massa ($\scriptstyle {\dot {M}}>10^{-3}$ masses solars per any), vents lents (v = 10 km/s). Inclou gegants vermelles i supergegants vermelles. S'entén que aquests vents són impulsats per la pressió de radiació sobre la pols que es condensa a l'atmosfera superior de les estrelles.

## Referències

* ↑ 1941-, Lamers, Henny J. G. L. M.. Introduction to stellar winds. Cambridge, U.K.: Cambridge University Press, 1999. ISBN 0521593980. OCLC 38738913.
* ↑ «Dust Envelopes». Stellar Physics. Astrophysical Institute Potsdam. Arxivat de l'original el 1 d'octubre 2016.
* ↑ Mattsson, L.; Wahlin, R.; Höfner, S. «Dust driven mass loss from carbon stars as a function of stellar parameters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 509, 1-2010, pàg. A14. arXiv: 1107.1771. DOI: 10.1051/0004-6361/200912084. ISSN: 0004-6361.
* ↑ Höfner, S.; Gautschy–Loidl, R.; Aringer, B.; Jørgensen, U. G. «Dynamic model atmospheres of AGB stars» (en anglès). Astronomy & Astrophysics, 399, 2, 2-2003, pàg. 589–601. DOI: 10.1051/0004-6361:20021757. ISSN: 0004-6361.
* ↑ Sandin, C.; Höfner, S. «Three-component modeling of C-rich AGB star winds» (en anglès). Astronomy & Astrophysics, 404, 3, 6-2003, pàg. 789–807. DOI: 10.1051/0004-6361:20030515. ISSN: 0004-6361.
* ↑ Sandin, C.; Höfner, S. «Three-component modeling of C-rich AGB star winds» (en anglès). Astronomy & Astrophysics, 413, 3, 1-2004, pàg. 789–798. arXiv: astro-ph/0309822. DOI: 10.1051/0004-6361:20031530. ISSN: 0004-6361.
# Notiosoricinis

Els notiosoricinis (Notiosoricini) són una tribu de musaranyes de la subfamília dels soricins. La tribu conté quatre gèneres, dels quals només Megasorex i Notiosorex encara existeixen avui en dia. Dels gèneres extints, Beckiasorex visqué a Texas durant el Pliocè i Hesperosorex visqué a Wyoming i Oregon durant el mateix període.

## Referències

* ↑ Entrada «Notiosoricinis» de la Paleobiology Database (anglès)
# Pelléas et Mélisande (Fauré)

Pelléas et Mélisande, op. 80, és la música incidental que va compondre i dirigir el 1898 Gabriel Fauré per a la producció londinenca de la peça de teatre homònima de Maeterlinck.
La música va ser un encàrrec de l'actriu Patrick Campbell que desitjava estrenar l'obra a Londres i que primer havia optat per encarregar-la a Debussy, que en aquell moment componia l'òpera homònima. Després de la negativa de Debussy, Campbell li va fer l'encàrrec a Fauré, que va acceptar tot i tenir poc temps per completar-la, i fins i tot va haver de deixar l'orquestració en mans del seu deixeble Charles Koechlin.
La peça de teatre va ser estrenada el 21 de juny de 1898 al Teatre Príncep de Gal·les, i va obtenir un èxit rotund.
El 1900, Fauré va transformar l'obra en una suite en cinc moviments, revisant l'orquestració per acostar-la més a l'estil de Maeterlink. L'estrena d'aquesta suite es va dur a terme el 3 de febrer de 1901 per l'Orchestre Lamoureux, dirigida per Camille Chevillard. En aquesta ocasió es va ometre el tercer moviment, la chanson de Mélisande. Avui dia aquesta pràctica és habitual i moltes de les gravacions de l'obra fan servir aquesta versió. La suite també ha estat arranjada per a piano sol i per a duo de pianos. La siciliene s'ha popularitzat en la seva versió per a flauta i piano. Fauré va reutilitzar en aquest moviment part de la música incidental per a la peça de teatre El burgès gentilhome, que va iniciar el 1893 i havia deixat inacabada.

## Moviments de la suite

* Prélude - Quasi adagio
* Fileuse - Andantino quasi allegretto
* Chanson de Mélisande
* Siciliene - Allegretto molto moderato
* La Mort de Mélisande - Molto adagio

## Referències

* ↑ Michael Kennedy. The Oxford Dictionary of Music, 2nd edition, 1994
# Jacopo Guarnieri

Jacopo Guarnieri (Vizzolo Predabissi, Província de Milà, 14 d'agost de 1987) és un ciclista italià, professional des del 2009 fins al 2024.
Com a amateur aconseguí un bon palmarès, guanyant entre d'altres el ZLM Tour i diversos campionats italians en pista.

## Palmarès en ruta

* 2005
** 1r al Trofeu Città di Ivrea (júnior)
** 1r al Memorial Pietro Merelli (júnior)
* 2007
** 1r al Circuit del Porto
** 1r al Trofeo Alcide Degasperi
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 2008
** 1r al ZLM Tour
** 1r a La Popolarissima
** Vencedor d'una etapa del Giro de les Regions
* 2009
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Polònia
* 2010
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Polònia
** Vencedor d'una etapa del Circuit Francobelga
* 2011
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de La Panne

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. 149è de la classificació general
* 2014. 150è de la classificació general
* 2021. Abandona a la 9a etapa

### Resultats al Tour de França

* 2015. 149è de la classificació general
* 2016. 165è de la classificació general
* 2017. Fora de control (9a etapa)
* 2018. 144è de la classificació general
* 2021. Fora de control (9a etapa)
* 2023. No surt (5a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2019. 132è de la classificació general
* 2020. 128è de la classificació general
* 2022. 136è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 2004
** Campió d'Itàlia de la cursa per punts (júnior)
** Campió d'Itàlia de velocitat per equips (júnior)
* 2005
** Campió d'Itàlia de la cursa per punts (júnior)
** Campió d'Itàlia en madison (júnior)
* 2011
** 1r als Sis dies de Fiorenzuola d'Arda (amb Elia Viviani)

## Referències

* ↑ «Route - Jacopo Guarnieri, bientôt retraité, va devenir agent de coureurs» (en francès). cyclismactu, 06-09-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Jacopo Guarnieri a sitiodeciclismo.net
* Jacopo Guarnieri a ProCyclingStats
# Rafael Marín Zamora

Rafael Marín Zamora (nascut el 19 de maig de 2002) és un futbolista professional espanyol que juga com a central al club Napoli de la Sèrie A. També ha representat Espanya a nivells sub-17, sub-18 i sub-21.

## Carrera de club
### Reial Madrid

Marín va debutar amb el conjunt castellà el 2 de maig de 2021, entrant com a substitut en una victòria per 3-1 contra el Badajoz. Més tard seria convocat per primera vegada a l'equip sènior el 22 de desembre de 2021, passant la totalitat del partit a la banqueta en una victòria per 2-1 a l'Athletic Club a la Lliga.

#### Cessió a l'Alavés

El 28 de juliol de 2023, Marín va ser enviat a l'Alavés en una cessió de temporada fins al 30 de juny de 2024.

### Nàpols

El 10 de juliol de 2024, Marín va fitxar pel Napoli de la Sèrie A amb un contracte de 5 anys.

## Referències

* ↑ «3-1: Castilla beat the leaders and have their fate in their own hands ahead of the promotion playoffs | Real Madrid CF» (en anglès). Real Madrid C.F. - Web Oficial. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ Navarrete, Lucas. «Real Madrid announce squad for La Liga match against Athletic Club» (en anglès). Managing Madrid, 21-12-2021. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «Rafa Marín, juventud y talento para la zaga albiazul». Deportivo Alavés, 28-07-2023. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Official Announcement: Rafa Marín» (en anglès). Real Madrid C.F., 28-07-2023. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Rafa Marin officially joins Napoli!» (en anglès). SSC Napoli, 10-07-2024. [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ «Official Announcement: Rafa Marín». Real Madrid CF, 10-07-2024. [Consulta: 10 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Perfil del Reial Madrid
# Complex de l'Altiplà i la Conca del Fraser

El Complex de l'Altiplà i la Conca del Fraser és una ecoregió, tal com la defineix el World Wildlife Fund amb codi NA 0514. Comprèn els trams mitjans de la conca hidrogràfica del riu Fraser mentre travessa la part nord de l'altiplà Interior de la Colúmbia Britànica. La descripció de l'ecoregió de WWF és similar a la unió de les dues ecoregions (Altiplà i Conca) i una tercera: l'ecozona de la Serralada Montana del Canadà. Gran part de l'altiplà del Fraser té el subsòl de roques volcàniques que tenen escarpes verticals al llarg de rius i rierols i superfícies superiors gairebé planes.
Fisiogràficament, la conca del Fraser és una secció de la província més gran dels Altiplans del Nord, que al seu torn forma part de la divisió fisiogràfica més gran dels Altiplans Intermontans.

## Clima

La temperatura mitjana anual és de 3 °C. La temperatura mitjana d'estiu és de 12,5 °C i la temperatura mitjana d'hivern és de -7,5 °C. La taxa anual de precipitació varia entre 250 mm i 300 mm a la unió dels rius Chilcotin i Fraser, i entre 600 mm i 800 mm a les muntanyes occidentals de l'ecoregió.

## Característiques biològiques

La vegetació d'aquesta ecorregió constitueix una zona de transició entre els boscos costaners de l'oest i els boscos més àrids de l'est. Els boscos subalpins estan formats principalment per la pícea d'Engelmann i l'avet blanc de les Rocalloses. Als boscos alpins hi ha la pícea d'Engelmann, Populus tremuloides, Picea glauca i l'avet de Douglas. El fons de les valls dels rius Chilcotin i Fraser està ocupat principalment per praderies. Les regions més altes sovint estan cobertes per la tundra alpina.

## Conservació

S'estima que sols hi ha un 25 % de superfície intacta en l'ecoregió.

## Referències

* 1 2 (anglès) «Fraser Plateau and Basin complex (NA0514)». World Wildlife Fund, 05-12-2010.
* ↑ Terrestrial Ecoregions of the World: A New Map of Life on Earth. D. M. Olson, E. Dinerstein, E. D. Wikramanayake, N. D. Burgess, G. V. N. Powell, E. C. Underwood, J. A. D'Amico, I. Itoua, H. E. Strand, J. C. Morrison, C. J. Loucks, T. F. Allnutt, T. H. Ricketts, Y. Kura, J. F. Lamoreux, W. W. Wettengel, P. Hedao et K. R. Kassem, « », BioScience, vol. 51, n$^o$ 11, 2001, p. 935-938. (en anglès)
* ↑ Kier, Gerold; Mutke, Jens; Dinerstein, Eric; Ricketts, Taylor H.; Küper, Wolfgang «Global patterns of plant diversity and floristic knowledge: Global plant diversity» (en anglès). Journal of Biogeography, 32, 7, 02-06-2005, pàg. 1107–1116. DOI: 10.1111/j.1365-2699.2005.01272.x.