OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eran Liss

Eran Liss (nascut el 2 de juliol de 1975) és un jugador d'escacs israelià, que té el títol de Gran Mestre des de 1995.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'octubre de 2020, hi tenia un Elo de 2418 punts, cosa que en feia el jugador número 49 (en actiu) d'Israel. El seu màxim Elo va ser de 2540 punts, a la llista de juliol de 1997 (posició 234 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Els seus primers èxits importants van començar a finals dels anys 80 del segle xx. El 1988 va guanyar a Timisoara el IV Campionat del Món Sub-14, per damunt de Gata Kamsky i Andrei Istratescu. Els anys 1989 i 1993 va guanyar el campionat juvenil d'Israel. El 1990 fou segon al Campionat del Món Sub-16 (el campió fou Konstantín Sakàiev). També va obtenir una medalla de bronze als Campionats d'Europa de menors de 20 anys, a Holon 1995. El 1998 va guanyar el campionat d'Israel a Ramat Aviv, tot derrotant Víctor Mikhalevski a la final del torneig.

## Referències

* 1 2 3 «Nota biogràfica de Eran Liss» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 setembre 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Israel"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Eran Liss «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2018-04-25. [Consulta: 24 setembre 2015].
* ↑ «4t Campionat del Món Sub-14 (masculí), Timisoara 1988». Brasilbase. [Consulta: 24 setembre 2015].
# Província de Tomás Barrón

La província de Tomás Barrón és una de les 16 províncies del Departament d'Oruro, a Bolívia. La seva capital és Eucaliptus.
# Montgràs (Montellà i Martinet)

El Montgràs és una muntanya de 1.216 metres que es troba al municipi de Montellà i Martinet, a la comarca de la Baixa Cerdanya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Concepció Fontanilles i Prat

Maria Concepció Fontanilles i Prat (Igualada, Anoia, 6 de maig de 1975) és una exjugadora i entrenadora d'hoquei sobre patins catalana.
Formada al planter del CN Igualada, on hi va jugar tota la seva carrera esportiva. Amb aquest club, va guanyar cinc Lligues catalanes i cinc Campionats d'Espanya entre 1992 i 1997. Va ser internacional amb la selecció espanyola d'hoquei patins, aconseguint dos Campionats del Món, 1994 i 1996, i un Campionat d'Europa el 1995. També va obtenir una medalla d'argent a l'Europeu de 1993. Amb la selecció catalana va disputar partits d'exhibició. Després de la seva retirada esportiva el 1996, va dirigir l'equip femení B del CN Igualada entre 1998 i 2000.

## Palmarès
### Clubs

* 5 Lligues catalana d'hoquei patins femenina: 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1995-96, 1996-97
* 5 Campionats d'Espanya d'hoquei patins femení: 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1995-96, 1996-97

### Selecció espanyola

* 2 medalles d'or al Campionat del Món d'hoquei patins femení: 1994, 1996
* 1 medalla d'or al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 1995
* 1 medalla d'argent al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 1993

## Referències

* ↑ «Concepció Fontanilles i Prat». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Jugadores internacionals de la cantera igualadina». Igualada Femení HCP. [Consulta: 23 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Concepció Fontanilles i Prat - RinkHockey.net (anglès)
# Muhàmmad al-Múntasir

Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad al-Múntasir (II) ibn Muhàmmad (àrab: أبو عبد الله محمد المنتصر بن محمد, Abū ʿAbd Allāh Muḥammad al-Muntaṣir b. Muḥammad) fou emir hàfsida amb el nom de Muhàmmad IV, successor del seu avi Abu-Faris Abd-al-Aziz el 1434 (el pare, Abu-l-Hàssan Muhàmmad, havia premort l'avi). Aviat alguns parents es van revoltar amb el suport dels àrabs. Va construir una font i la madrassa d'Al-Muntasariyya. Fou enderrocat al cap d'uns mesos, el 1435, i es va proclamar el seu germà Abu-Amr Uthman.

## Referències

* ↑ Ilahiane, Hsain. Historical Dictionary of the Berbers (Imazighen). Lanham Maryland: The Scarecrow Press, 2006, p. 156. ISBN 978-0-8108-5452-9.
* ↑ Muzaffar Husain Syed. Concise History of Islam. Vij Books India Pvt Ltd, 2011-09-14, p. 148. ISBN 978-93-82573-47-0 [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ Brunschwig, Robert. La Berberie Orientale sous les Hafsides. Adrienne-Maisonneuve, 1940, p. 239-241.
# Pebre d'aigua

El pebre d'aigua (Persicaria hydropiper) és una espècie de planta amb flors del gènere Persicaria dins la família de les poligonàcies (Polygonaceae). És una planta nativa del nord-oest d'Àfrica Euopa, Àsia, Malèsia i Austràlia.
Addicionalment pot rebre els noms de passacamins d'aigua i persicària d'aigua.
És una planta anual de 15-50 cm d'altura. Tija simple de color verdosa. Fulles lanceolades que atenyen 7 cm de llarg amb el pecíol curt. Les flors són de color rosada o blanca verdosa i s'agrupen en raïms laxos de 2-5 scm. El calze és verd.

## Referències

* 1 2 «Polygonum hydropiper». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Persicaria hydropiper (L.) Delarbre» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Persicaria hydropiper (L.) Delarbre» (en anglès). World Flora Online. [Consulta: 11 juliol 2021].
# Spodoptera littoralis

Spodoptera littoralis són una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels noctúids (Noctuidae) molt comú a Àfrica i Europa meridional.

## Morfologia

Els ous són de color blanc groguenc, pràcticament esfèrics i mesuren uns 0,6mm. Sovint coberts per pèls o escames de l'abdomen de la femella.
Les larves, en descloure, tenen una longitud de 1mm de llargada i 0,2 mm d'amplada. En el punt més àlgid de creixement, poden arribar a una longitud aproximada de 5 cm i una amplada de 8 mm. El color predominant en les larves és un gris fosc, amb pigments que formen petites taques i punts de color groc i negre. L'aparença i notorietat d'aquesta pigmentació externa, però, depèn en gran part de l'aliment consumit per la larva.
En els últims estadis larvals abans de la formació de la pupa, la seva mida es redueix fins a més de la meitat i es tornen immòbils. Les pupes mesuren de 10 a 15 mm de llargada i uns 4 mm d'amplada. Inicialment són de color blanc groguenc, amb tocs de verd i marró clar. Al cap d'unes hores i a mesura que la cutícula s'asseca el color marró es torna predominant. Amb el pas dels dies, es va enfosquint fins a esdevenir marró molt fosc proper al negre.
Les ales dels adults tenen una envergadura de 3 a 4,5 cm. Són de color marró clar amb múltiples taques, amb dibuixos poc definits a base de gris, negre i blanc com a colors predominants.

## Cicle vital

Una vegada la femella ha post els ous, aquests triguen entre 5 i 6 dies a descloure. En condicions òptimes, el desenvolupament de les larves dura aproximadament uns 20 dies. En aquest punt, comencen el procés de formació de la pupa. De 2 a 3 dies més tard la pupa ja està completament formada. De 9 a 12 dies després, l'adult emergeix. La longevitat dels adults és variable però solen viure entre 8 i 10 dies. En total, doncs, Spodoptera littoralis triga entre 45 i 55 dies a completar el seu cicle vital. Durant el seu desenvolupament, les larves es desprenen múltiples vegades de la cutícula entre els diferents estadis larvals.
* Larva de Spodoptera littoralis
* Seqüència de desenvolupament de larves i pupes de Spodoptera littoralis

## Referències

* ↑ «Spodoptera littoralis» (en anglès). [Consulta: 31 octubre 2024].
# Montgròs (Sant Jaume dels Domenys)

El Montgròs és una muntanya de 414 metres que es troba al municipi de Sant Jaume dels Domenys, a la comarca del Baix Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vsèvolod Ràuzer

Vsèvolod Alfrèdovitx Ràuzer (16 d'octubre de 1908 – 29 de desembre de 1941, Leningrad) fou un mestre d'escacs soviètic-ucraïnès, conegut per les seves grans contribucions a la teoria d'obertures, especialment de la defensa siciliana. Fou una de les víctimes del setge de Leningrad.

## Resultats destacats en competició

Vsèvolod Ràuzer va empatar al primer lloc al Campionat d'Ucraïna de 1927 amb Aleksei Selezniov, contra qui va perdre el play off de desempat (però Ràuzer obtingué el títol de campió nacional perquè en Selezniov participava fora de concurs). Fou novament campió d'Ucraïna ex aequo el 1933. Fou sisè al 8è Campionat de l'URSS, celebrat a Leningrad el 1933, i guanyat pel futur Campió del món Mikhaïl Botvínnik. Fou cinquè al torneig de Leningrad 1935, guanyat per Vassili Panov, fou segon al Campionat de la ciutat de Leningrad de 1936 (rere Viatxeslav Ragozin), i empatà als llocs 1r-2n amb Vitali Txekhover a Leningrad 1936 (Torneig de Joves Mestres de Totes les Rússies).

## L'atac Richter-Ràuzer

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Vsèvolod Ràuzer és molt conegut per la seva dedicació al desenvolupament de la teoria d'obertures. La variant Richter–Ràuzer de la defensa siciliana (també coneguda com a Atac Richter-Ràuzer), s'anomena així en honor seu, compartit amb el mestre alemany Kurt Richter.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Vsèvolod Ràuzer» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 14 gener 2011].
* 1 2 «Qui és qui en escacs» (en anglès). Bill Wall. Arxivat de l'original el 2008-09-15. [Consulta: 14 gener 2011].
* ↑ «WebCite query result» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 19 desembre 2017].
# Irén Karcsis-Daruházi

Irén Karcsis-Daruházi (Budapest, 18 de març de 1927 - 13 d'octubre de 2011) va ser una gimnasta artística hongaresa que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, disputà les set proves del programa de gimnàstica. Guanyà la plata en el concurs complet per equips i el bronze en el concurs per aparells.

## Referències

* 1 2 «Irén Karcsis-Daruházi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 de novembre 2018. [Consulta: 11 gener 2019].
# Jack, el destripador de Londres

Jack el destripador de Londres o 7 cadaveri per Scotland Yard és una pel·lícula italo-espanyola giallo de 1971 dirigida per José Luis Madrid i protagonitzada per Paul Naschy, Patricia Loran i Renzo Marignano. Es basava en la història de Jack l'esbudellador, aquí representat com a un caníbal.

## Sinopsi

Bruno Doriani és un ex-artista de circ que és sospitós d'una onada de crims que sacseja Londres i fuig de la policia. Alhora cerca venjança per l'assassinat de la seva esposa.

## Repartiment

* Paul Naschy com a Bruno Doriani
* Patricia Loran com a Lulu
* Renzo Marignano com a inspector Henry Campbell
* Orchidea De Santis com a Sandy Christian
* Andrés Resino com a Winston Darby Christian
* Irene Mir com a Belinda
* Franco Borelli com el detectiu Hawkins
* Víctor Iregua
* Teresita Castizio
* Carmen Roger com a Violeta
* Palomba Moreno com a Srta. Sanders
* Víctor Vilanova com a McMurdo
* Maika com a prostituta
* Miguel Muniesa com a Superintendent Chambers
* Isidro Novellas com a Mile
* Alfonso Castizo com a Robert
* Antonio Ramis
* Enrique Beltran

## Recepció

Fou exhibida com a part de la selecció oficial i de la secció informativa a la IV Setmana Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror.

## Referències

* ↑ Jack, el destripador de Londres [7 cadaveri per Scotland Yard (1972)], Archivio del Cinema Italiano
* ↑ Antonio Lazaro-Reboll. Spanish Horror Film. Edinburgh University Press, 2012. p.279
* ↑ Jack, el destripador de Londres a cinefania.com
* ↑ Edició de 1971 al web del Festival de Sitges

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a lamensiondelterror.net
# Albert Helgerud

Albert Helgerud (Svelvik, Vestfold, 16 de setembre de 1876 – Svelvik, 25 de maig de 1954) va ser un tirador noruec que va competir a començaments del segle xx. En el seu palmarès destaquen sis medalles olímpiques, dues d'elles ors.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on guanyà les medalles de plata en rifle lliure per equips i de bronze en rifle, dempeus.
Dos anys més tard, als Jocs de Londres disputà tres proves de tir i guanyà dues medalles d'or, en rifle lliure, tres posicions per equips, al costat de Julius Braathe, Ole Sæther, Einar Liberg, Olaf Sæther i Gudbrand Skatteboe; i rifle lliure 300 metres. En rifle militar per equips fou sisè.
El 1912 va disputar els seus tercers Jocs Olímpics, i tornà a guanyar una medalla, la de plata, en la prova de rifle lliure, tres posicions per equips, junt a Ole Sæther, Einar Liberg, Østen Østensen, Olaf Sæther i Gudbrand Skatteboe. En la prova individual fou setè, mentre en les altres dues proves que disputà no aconseguí bones posicions.
El 1920, un cop superada la Primera Guerra Mundial, Helgerud disputà els seus darrers Jocs Olímpics. A Anvers disputà fins a nou proves del programa de tir i guanyà tres medalles, dues de plata, en rifle lliure, 300 metres per equips i rifle militar, 300-600 metres per equips; i una de bronze, en carabina per equips.

## Referències

* 1 2 3 4 «Albert Helgerud Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 de febrer 2012. [Consulta: 9 abril 2016].
# Aníbal Troilo

Aníbal Troilo (Buenos Aires, 11 de juliol de 1914 - Buenos Aires, 18 de maig de 1975), una de les figures més importants en la història del tango, va ser un bandoneonista, compositor, arranjador i director d'orquestra de l'Argentina. És autor de molts dels tangos i discs més recordats del gènere

## Obres

| Toda mi vida (4 de març de 1941) Con toda la voz que tengo (milonga, 16 d'abril de 1941) Total pa’ qué sirvo (1941) Barrio de tango (1942) Pa’ que bailen los muchachos (1942) Acordándome de vos (1942) Valsecito amigo (1942) Garúa (1943) Naipe (1944) Garras (1945) María (1945) Tres y dos (14 de maig de 1946) Con mi perro (milonga, 1946) Mi tango triste (1946) Romance de barrio (19 d'agost de 1947) Sur (23 de febrer de 1948) Che, bandoneón (1950) La trampera (milonga, 1951) Discepolín (1951) Responso (1951, dedicada a la memòria del seu millor amic, el poeta Homero Manzi) A Pedro Maffia (amb el guitarrista Roberto Grela, 1953) | Vuelve la serenata (1953) Una canción (1953) Patio mío (1953) Milonga del maigral (1953) La cantina (1954) A la guardia nueva (1955) La última curda (letra: Cátulo Castillo, 1956) Te llaman Malevo (1957) A Homero (1961) ¿Y a mí qué? (1962) Desencuentro (1962) Coplas (1962) Yo soy del treinta (1964) Milonguero triste (1965) Dale tango (1966) Nocturno a mi barrio (acompanyat amb bandoneón sol, 1969) Milonga de La Parda (1969) El último farol (1969) Fechoría (milonga, 1970) Una canción (1971) La patraña (1972) Tu penúltimo tango (1975) |

## Fonts

* Pinsón, Néstor. «Aníbal Troilo» (en castellà). Todo Tango. Arxivat de l'original el 2012-04-14. [Consulta: 18 abril 2010].
# Aleksandrs Koblencs

Aleksandrs Koblencs (nom letó; en alemany Alexander Koblenz, en polonès Aleksander Koblenc, en rus Александр Кобленц, Aleksandr Kóblents) (3 de setembre de 1916, Riga – 9 de desembre de 1993, Riga) fou un jugador d'escacs, entrenador, i escriptor d'escacs letó, que ostentà el títol de Mestre Internacional.

## Resultats destacats en competició

Els anys immediatament anteriors a la Guerra Civil Espanyola, va visitar Catalunya, on el 1935 fou 4t al torneig de Roses (campió: Salo Flohr), i el 1936 fou 5è al torneig de Reus (campions: Esteban Canal i Jakob Silbermann). El 1937 guanyà a Brno, amb 9/11, per davant de Lajos Steiner. El 1938, fou 5è a Milà (guanyaren Erich Eliskases i Mario Monticelli). El 1939, empatà als llocs 13è-14è a Kemeri-Riga (campió: Flohr).

### Campionats nacionals letons

Koblencs guanyà el Campionat d'escacs de Letònia quatre cops (1941, 1945, 1946, 1949), tot i que el 1945 fou segon rere Vladimir Alatortsev, i el 1949 rere Mark Taimanov, ja que ambdós jugadors hi participaven fora de concurs. El juny de 1944 fou subcampió a Udelnaya, rere Voldemars Mezhgailis.

### Campionats d'escacs del Bàltic

Va participar en diversos Campionats d'escacs del Bàltic: el 1944/45, fou 2n, rere Paul Keres, a Riga; l'octubre-novembre de 1945, empatà als llocs 3r-4t a Riga (campió: Vladas Mikenas); el juny/juliol de 1946 empatà als llocs 6è-8è a Vílnius (el campió fou Iuri Averbakh); el 1961, fou 3r a Palanga (campió: Iivo Nei).

### Altres competicions i activitats

El 1945 participà en el XIV Campionat de l'URSS, a Moscou, on hi fou 14è.
Com a entrenador, va començar amb un jove Mikhaïl Tal el 1949, i el va entrenar durant el seu ascens meteròric a mitjan anys 1950. Va ser el seu entrenador, en especial, durant els matxs pel Campionat del món de 1960 i de 1961 contra Mikhaïl Botvínnik. També va entrenar l'equip de la Unió Soviètica (per exemple, a les Olimpíades de 1956 a Moscou i de Leipzig 1960).
Koblencs és conegut també com a escriptor de llibres d'escacs, molts dels quals han estat traduïts a altres llengües, sobretot a l'alemany. Durant alguns anys, fou l'editor de la revista Latvian chess magazine. També fou alguns anys editor de la revista letona Sahs i de la revista alemanya Schach-Journal.

## Referències

* 1 2 3 «Nota biogràfica de Aleksandrs Koblencs» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 18 octubre 2010].
* ↑ Taules de torneigs de 1939 Arxivat 2009-01-04 a Wayback Machine.: Torneig de Kemeri-Riga, 1939
# István Hasznos

István Hasznos (Szolnok, 8 de desembre de 1924 - Szolnok, 7 de maig de 1998) va ser un waterpolista i nedador hongarès que va competir entre les dècades de 1930 i 1960.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo. A nivell de clubs guanyà cinc lligues hongareses.
Com a nedador guanyà el títol nacional dels 100 metres lliures, així com quatre edicions de la Cursa del llac Balaton (1957, 1959, 1963, 1964).

## Referències

* ↑ «István Hasznos Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 de maig 2011. [Consulta: 3 juliol 2019].
# Tina Gustafsson

Tina Gustafsson (anglès: Tina Isabel Gustafsson) (Norrköping, 30 de setembre de 1962) és una nedadora sueca, ja retirada, especialista en esquena i estil lliure, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va disputar tres proves del programa de natació. Formant equip amb Carina Ljungdahl, Agneta Mårtensson i Agneta Eriksson guanyà la medalla de plata en els 4x100 metres lliures, mentre en els 4x100 metres estils fou quarta i en els 200 metres lliures quedà eliminada en semifinals. A nivell nacional guanyà vuit campionats suecs en els 100 i 200 metres esquena entre 1976 i 1979.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Tina Gustafsson». [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ «Tina Gustafsson - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 27 juny 2021].
# Murali Karthikeyan

Murali Karthikeyan (1 de maig de 1999) és un jugador d'escacs indi que té el títol de Gran Mestre des del 2015, a l'edat de 15 anys 7 mesos i 17 dies.
A la llista d'Elo de la FIDE del novembre de 2019, hi tenia un Elo de 2611 punts, cosa que en feia el jugador número 11 (en actiu) de l'Índia. El seu màxim Elo va ser de 2617 punts, a la llista de l'abril de 2018.

## Resultats destacats en competició

El desembre de 2011 a Caldas Novas (Brasil), fou campió del món sub-12. Karthikeyan també va esdevenir campió del món sub-16 el 2013 a Al-Ain.
El 2014 fou tercer al Torneig d'Abu Dhabi i va contribuir amb l'equip de l'Índia en guanyar les olimpíades sost-16 jugat a Győr, Hongria.
El 2015 fou campió de l'Índia a Tiruvarur amb 8½ punts de 13, els mateixos punts que Vidit Santosh Gujrathi a qui derrotà en l'enfrontament directe.
El juliol de 2016 fou subcampió de l'Obert de Barberà amb 7 punts de 9, els mateixos punts que el campió Cristóbal Henríquez Villagra però amb pitjor desempat.
El 2019 es fou segon al Campionat d'escacs de l'Àsia a Xingtai, Xina, per sota de Le Quang Liem.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Murali Karthikeyan» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 13 juliol 2016].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Índia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 22 novembre 2019].
* ↑ «Karthikayan Murali – World U12 champion». ChessBase.com. [Consulta: 13 juliol 2016]. (anglès)
* ↑ «Yuriy Kuzubov wins Abu Dhabi Masters on tie-break». Chessdom. [Consulta: 13 juliol 2016]. (anglès)
* ↑ «India wins U16 Olympiad in Gyor». ChessBase. [Consulta: 13 juliol 2016]. (anglès)
* ↑ «Karthikeyan Murali winner of the 2015 India Premier Championship». [Consulta: 13 juliol 2016].
* ↑ «Classificació i resultats Obert Barberà 2016». chess-results.com. [Consulta: 13 juliol 2016].
* ↑ «Le Quang Liem Wins Asian Continental Chess Championship» (en anglès). chess.com, 17-06-2019. [Consulta: 22 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa de Murali Karthikeyan a OlimpBase «olimpbase.org». [Consulta: 16 setembre 2016]. (anglès)
# Amos Kax

Amos Markovitx Kax (en rus Амос Маркович Каш, Sant Petersburg, 15 de juny de 1868 – Moscou, 4 de desembre de 1948) va ser un tirador rus que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, disputant tres proves del programa de tir. Guanyà la medalla de plata en la prova per equips de pistola militar, 30 metres, mentre fou 28è en la pistola de foc, 25 metres i 46è en la de pistola, 50 metres.

## Referències

* ↑ «Amos Kash Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 21 juliol 2017].
# Domènec Matheu i Xicola

Domènec Matheu i Xicola (Mataró, 1765 - Buenos Aires, 1831) fou un pilot, comerciant i polític argentí d'origen català. Es va graduar de pilot naval a Barcelona. Juntament amb el seu germà Miquel, va obtenir un permís de la corona espanyola per a comerciar amb les colònies. Després de diversos viatges al Riu de la Plata es va radicar a Buenos Aires el 1793.
En 1806 i 1807, va lluitar contra els anglesos durant les Invasions angleses, allistant-se en la companyia de Voluntaris Urbans i va participar de la Reconquesta de Buenos Aires. Va donar suport políticament i financera als revolucionaris de Maig, assistint al Cabildo Obert del 22 de maig. Va Ser nomenat vocal de la Primera Junta de Govern, i després president de la Junta Gran, quan Cornelio Saavedra va viatjar al nord. Posteriorment va ser nomenat director d'una fàbrica d'armes. En 1817 es va retirar de la vida política.

## Enllaços externs

* «Domènec Matheu i Xicola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.