OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Durbec alatacat

El durbec alatacat (Mycerobas melanozanthos) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habita boscos del nord del Pakistan i de l'Índia, sud-est del Tibet, nord de Myanmar, sud-oest de la Xina i nord-oest de Tailàndia.

## Referències

* ↑ «Durbec alatacat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Diplodus prayensis

Diplodus prayensis és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 35 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes centrals de l'Atlàntic oriental: és una espècie de peix endèmica de Cap Verd.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Díocles de Peparetos

Díocles de Peparetos (grec antic: Διοκλῆς, llatí: Diocles) fou un historiador natural de Peparetos que va ser el primer grec a escriure sobre la fundació de Roma i que va servir de font a Quint Fabi Píctor. No se sap a quina època va viure.
Podria ser també l'autor d'un llibre sobre herois (περὶ ἡρώων σύνταγμα) esmentat per Plutarc, i d'una història de Pèrsia (Περσικά) que esmenta Flavi Josep, obres que podrien correspondre també a Díocles de Rodes, que també esmenta Plutarc.

## Referències

* ↑ 5.Diocles of Peparethus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1010
# Díocles de Cnidos

Díocles (grec antic: Διοκλῆς, llatí: Diocles) fou un filòsof de l'antiga Grècia pertanyent a l'escola platònica i conegut solament per una referència d'Eusebi de Cesarea, que l'esmenta com a autor d'unes Diatribes (grec antic: Διατριβαί, 'discussions').

## Referències

* ↑ «2.Diocles» a William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1010
# Direcció Central de les Societats Obreres de Barcelona

Direcció Central de les Societats Obreres de Barcelona fou una organització obrera de caràcter sindical creada a Barcelona l'octubre de 1868 aprofitant la permissivitat arran la revolució de 1868, i que tenia la finalitat de coordinar les reivindicacions dels obrers de Barcelona.
A primers de desembre de 1868 va fer una crida A los Obreros de Cataluña per a organitzar un congrés obrer de tot el Principat. Aquest congrés se celebrà el dia 13 de desembre de 1868 amb assistència de més de 100 delegats que representaven a 61 societats obreres de Barcelona, Igualada, Manlleu, Martorell, Mataró, Moià, Roda de Ter, Sabadell, Sallent, Sant Andreu de Palomar, Tarragona i Tiana. La primera junta va ser presidida per Joan Fargas.
El febrer de 1869 canvià el nom pel de Centre Federal de les Societats Obreres de Barcelona i va enviar dos delegats (Gaspar Sentiñón i Rafael Farga i Pellicer) al IV congrés de l'AIT celebrat a Basilea el setembre de 1869. Els dirigents més destacats foren Joan Fargas, Rafael Farga i Pellicer, Joan Nuet i Climent Bové.

## Enllaços externs

* Direcció Central de les Societats Obreres de Barcelona a veuobrera.org
# El Canadell (Calders)

El Canadell és una masia del municipi de Calders, al Moianès, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia encarada a migdia. Té el portal d'entrada de mig punt i adovellat i espitlleres a la façana. Als baixos hi ha estables, magatzem, graners i celler amb coberta de volta, que encara es conserva. El portal d'entrada als estables és independent de la porta d'entrada principal. L'escala que puja al primer pis és de pedra picada. Al primer pis, dedicat a l'habitatge, hi ha una típica sala catalana amb les corresponents habitacions laterals.
Al sector de llevant hi ha un altre cos adossat construït a mitjans del segle xviii que consta de magatzems als baixos, i galeria arcada al primer pis. A totes les façanes que donen a ponent hi ha galeries. El segon pis són golfes. Contraforts al darrere de la casa. Finestres amb reixes de ferro forjat. Construcció en carreus a finestrals, portals i arestes; resta de reble i tàpia.

## Història

La construcció primitiva era amb coberta d'una vessant, amb l'entrada a ponent, una construcció que dataria de mitjans del segle xvii. A principis del segle xviii s'hi fan sèries modificacions; la més recent de totes és la del 1843, més o menys, en què s'adossa al cos principal tota una altra construcció al sector de llevant. Con moltes masies de la contrada, el seu moment de puixança econòmica és el segle xviii, amb la vinya, de la que sols en queden restes al celler (8 grans bótes amb congrenys).
La masia té cura de la capella de Sant Salvador del Canadell, propera a la masia, i de la que en guarda una campana de bronze que data del 1703.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Canadell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# EF

EF o ef té els següents significats:
* Educació física
* Ef: A Fairy Tale of the Two.
* Escala Fujita millorada
* exafarad, derivat del farad
* Energia de Fermi
# Edino Nazareth Filho

Edinho, nom real Edino Nazareth Filho, (Rio de Janeiro, el 5 de juny de 1955) és un exfutbolista del Brasil.
Va jugar defensa central amb el Fluminense Football Club, Grêmio Foot-Ball i amb la selecció del Brasil. En l'actualitat és comentarista esportiu.

## Referències

* ↑ «Edino Nazareth Filho». National Football Teams. [Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ «Match Report: Soviet Union - Brazil». FIFA.
* ↑ «Todos os brasileiros - 1978» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# El español y los siete pecados capitales

El español y los siete pecados capitales és una sèrie de televisió, dirigida per José María Forqué i emesa per TVE en 1980. Basada en la novel·la homònima de Ferran Díaz-Plaja i Contestí, adaptada per Juan Miguel Lamet.

## Argument

En cada episodi de la sèrie es fa un repàs a l'actitud dels espanyols cap als pecats capitals. Com a fil conductor, recrea una conferència en la qual el professor Marcelino Fernández Carballo (Jesús Puente) diserta sobre els successius pecats mitjançant anècdotes, que en pantalla apareixen dramatitzades. S'intercalen a més, les situacions d'antagonisme que viu Marcelino amb el seu antic amic i actual antagonista Margallo (Juanjo Menéndez), director de l'escola en la qual imparteix les seves lliçons.

## Llista d'episodis

* La soberbia (I). 24 d'octubre de 1980
* La soberbia (II). 31 d'octubre de 1980.
* De la avaricia a la gula. 7 de novembre de 1980.
* La envidia. 14 de novembre de 1980.
* La ira. 21 de novembre de 1980.
* La pereza. 5 de desembre de 1980.
* La lujuria. 12 de desembre de 1980.

## Referències

* ↑ «Crítica de El español y los siete pecados capitales». El País, 24-10-1980.
* ↑ «Crítica de El español y los siete pecados capitales». Diari ABC, 24-10-1980.
# Josep Altet i Font

Josep Altet i Font (Vendrell, abril de 1920-2003) va ser un promotor cultural català.
Havia treballat en una botiga d'electrodomèstics i durant la dècada de 1960 va ser regidor de l'ajuntament. Entre altres activitats locals va reforçar la Fira de Santa Teresa, va presidir la secció cultural del Club d'Esports Vendrell i va ser l'impulsor del Centre d'Iniciatives o Turisme (CIT). També va impulsar l'Escola Garbí i la Fundació Privada Santa Teresa. Però pel que ha estat més reconegut és per la creació de l'Associació Musical Pau Casals, promotora des dels anys seixanta, dels homenatges fets al reconeixement, memòria i homenatge al músic Pau Casals i Defilló, també nascut a la vila del Vendrell. Va impulsar la construcció de l'Escola de Música Pau Casals i l'Auditori Pau Casals. Tot això li va valdre rebre també una medalla de l'ONU i el 1999 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Acte d'homenatge pòstum al vendrellenc Josep Altet a vendrell.net, 22 d'abril de 2010
* ↑ El Vendrell homenatja amb tots els honors la figura de Josep Altet a naciodigital.cat
* ↑ DECRET 166/1999, de 18 de maig, de concessió de la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya
# Maxent

Maxent (en bretó Skirioù-Masen, en gal·ló Maczant) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.206 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.089 | 1.149 | 1.087 | 982 | 980 | 1.040 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2003 | Yves Le Roux | |
| 2003- | Jacques Guillemot | |
# Meridià 18 a l'oest

El meridià 18 a l'oest de Greenwich és una línia de longitud que s'estén des del pol Nord travessant l'oceà Àrtic, Groenlàndia, l'oceà Atlàntic, Àfrica, l'oceà Antàrtic, i l'Antàrtida fins al pol Sud.
El meridià 18 a l'oest forma un cercle màxim amb el meridià 162 a l'est. Com tots els altres meridians, la seva longitud correspon a una semicircumferència terrestre, uns 20.003,932 km. Al nivell de l'Equador, és a una distància del meridià de Greenwich de 2.004 km.

## De Pol a Pol

Començant en el pol Nord i dirigint-se cap al pol Sud, aquest meridià travessa:
    Coordenades País, territori o mar Notes 90° 0′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿90.000°N,18.000°O﻿ / 90.000; -18.000﻿ (Oceà Àrtic) Oceà Àrtic 82° 8′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿82.133°N,18.000°O﻿ / 82.133; -18.000﻿ (Groenlàndia) Groenlàndia Illa Prinsesse Margrethe, Illa Prinsesse Dagmar, i el continent 79° 41′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿79.683°N,18.000°O﻿ / 79.683; -18.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic Mar de Groenlàndia 78° 47′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿78.783°N,18.000°O﻿ / 78.783; -18.000﻿ (Groenlàndia) Groenlàndia Illa Bourbon 78° 44′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿78.733°N,18.000°O﻿ / 78.733; -18.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic Mar de Groenlàndia 77° 46′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿77.767°N,18.000°O﻿ / 77.767; -18.000﻿ (Groenlàndia) Groenlàndia Ile de France 77° 37′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿77.617°N,18.000°O﻿ / 77.617; -18.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic Mar de Groenlàndia 75° 24′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿75.400°N,18.000°O﻿ / 75.400; -18.000﻿ (Groenlàndia) Groenlàndia Illa Shannon 75° 1′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿75.017°N,18.000°O﻿ / 75.017; -18.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic Mar de Groenlàndia 66° 33′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿66.550°N,18.000°O﻿ / 66.550; -18.000﻿ (Islàndia) Islàndia Illa de Grímsey 66° 31′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿66.517°N,18.000°O﻿ / 66.517; -18.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 66° 9′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿66.150°N,18.000°O﻿ / 66.150; -18.000﻿ (Islàndia) Islàndia 63° 31′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿63.517°N,18.000°O﻿ / 63.517; -18.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 28° 46′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿28.767°N,18.000°O﻿ / 28.767; -18.000﻿ (Espanya) Espanya Illa de La Palma 28° 45′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿28.750°N,18.000°O﻿ / 28.750; -18.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 27° 48′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿27.800°N,18.000°O﻿ / 27.800; -18.000﻿ (Espanya) Espanya Illa d'El Hierro 27° 38′ N, 18° 0′ O﻿ / ﻿27.633°N,18.000°O﻿ / 27.633; -18.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 60° 0′ S, 18° 0′ O﻿ / ﻿60.000°S,18.000°O﻿ / -60.000; -18.000﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 72° 32′ S, 18° 0′ O﻿ / ﻿72.533°S,18.000°O﻿ / -72.533; -18.000﻿ (Antàrtida) Antàrtida Terra de la Reina Maud — reclamada per Noruega

## Referències

* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
* ↑ «Vincenty formula for distance between two Latitude/Longitude points».

## Vegeu també

* Meridià 17 a l'oest
* Meridià 19 a l'oest
# Glossogobius brunnoides

Glossogobius brunnoides és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Description of a new generic form of Gobinae from the Amazon River. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7 (núms. 1-3). 45-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (editors) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Àfanes arvense

L'àfanes arvense (Alchemilla arvensis), és una espècie de planta amb flors dins la família de les rosàcies.
Addicionalment pot rebre els noms d'alquemil·la arvense i peu de lleó. També s'han recollit la variant lingüística afanes arvense.

## Distribució

És una planta nadiua d'Europa, incloent els Països Catalans, i nord d'Àfrica.

## Descripció

És una planta herbàcia perenne una mica més petita que Alchemilla vulgaris. Té les fulles d'un centímetre de llargada. Les flors no tenen peduncle i són també petites i verdoses.

## Propietats

* Són utilitzades com a diürètic, emolient i per afeccions renals.

## Taxonomia

Alchemilla arvensis va ser descrita per (Lamb.) Rich. i A.Rich. i publicada en Flora Carniolica, Editio Secunda 1: 115. 1771.

### Sinònims

* Aphanes arvensis L. basiònim
* Alchemilla arvensis (L.) Scop.
* Alchemilla cuneifolia Nutt. ex Torr. i A.Gray
* Alchemilla occidentalis Nutt. ex Torr. & A.Gray
* Aphanes occidentalis (Nutt. ex Torr. & A.Gray) Rydb
* Alchemilla delicatula Germà Sennen
* Aphanes delicatula Sennen
* Percepier arvensis (L.) Moench

## Bibliografia

* Abrams, L. 1944. Buckwheats to Kramerias. 2: 635 pp. In L. Abrams Ill. Fl. Pacific States. Stanford University Press, Stanford.
* Anonymous. 1986. List-Based Rec., Soil Conserv. Serv., U.S.D.A. Database of the U.S.D.A., Beltsville.
* Bailey, L. H. & E. Z. Bailey. 1976. Hortus Third i–xiv, 1–1290. MacMillan, New York.

## Referències

* 1 2 «Alchemilla arvensis». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 22 març 2022].
* ↑ «Alchemilla arvensis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 3 novembre 2012].
* ↑ Sinònims a «Alchemilla arvensis». Catalogue of Life. (anglès)
# Aus Italien

Aus Italien (Des d'Itàlia), op. 16, és un poema simfònic per a orquestra compost en 1886 per Richard Strauss, quan el músic tenia vint anys.
L'obra està inspirada en el viatge que el compositor va realitzar per Itàlia en l'estiu del mateix any. El va començar a esbossar encara en la mateixa Itàlia i la seva partitura va quedar finalitzada a Múnic el 12 de setembre de 1886. L'estrena va tenir lloc el 2 de març de 1887, també a Múnic, a càrrec de l'Orquestra de la Cort, dirigida pel mateix compositor. Està dedicada al seu mentor, el director d'orquestra Hans von Bülow.
Aus Italien pot considerar-se el primer poema simfònic de Richard Strauss, que va preferir anomenar l'obra com "fantasia simfònica", i és també l'únic per al qual va escriure un programa detallat. Representa una transició entre l'estil juvenil de Strauss i les seves obres de maduresa i està mig camí entre una simfonia de música programàtica, a l'estil de la Simfonia Fantàstica d'Hector Berlioz, i un poema simfònic pròpiament dit.

## Bibliografia

* Del Mar, Norman. Richard Strauss, A Critical Commentary on His Life and Works, vol. 1. London, 1962.
# Timothy Garton Ash

Timothy Garton Ash (Londres, 12 de juliol de 1955) és un escriptor, catedràtic d'Estudis Europeus de la Universitat d'Oxford i col·laborador habitual dels periòdics The Guardian i El País. És considerat un dels intel·lectuals més influents del món. L'any 2016 va publicar Free Speech: Ten Principles for a Connected World, i és autor d'altres obres com Free World: America, Europe, and the Surprising Future of the West i Europa. Una història personal (Arcàdia, 2023), el primer llibre traduït al català.

## Obres publicades

* Europa. Una història personal. Traducció d'Anna Llisterri. 560 pàgines (Arcàdia, 2023)
* Free Speech: Ten Principles for a Connected World (Yale University Press, 2016) ISBN 9780300161168
* Facts are Subversive: Political Writing from a Decade without a Name (Atlantic Books, 2009) ISBN 1-84887-089-2
* Free World: America, Europe, and the Surprising Future of the West (Random House, 2004) ISBN 1-4000-6219-5
* History of the Present: Essays, Sketches, and Dispatches from Europe in the 1990s (Allen Lane, 1999) ISBN 0-7139-9323-5
* The Fitxer: A Personal History (Random House, 1997) ISBN 0-679-45574-4
* In Europe's Name: Germany and the Divided Continent (Random House, 1993) ISBN 0-394-55711-5
* The Magic Lantern: The Revolution of 1989 Witnessed in Warsaw, Budapest, Berlin, and Prague (Random House, 1990) ISBN 0-394-58884-3
* The Uses of Adversity: Essays on the Fate of Central Europe (Random House, 1989) ISBN 0-394-57573-3
* The Polish Revolution: Solidarity, 1980–82 (Scribner, 1984) ISBN 0-684-18114-2
* Und willst du nicht mein Bruder sein ... Die DDR heute (Rowohlt, 1981) ISBN 3-499-33015-6

## Referències

* ↑ via OTRS
* ↑ Burdeus, Joan «Timothy Garton Ash: "M’agradaria que emergís una generació europea del 22"». Núvol, 16-11-2023.

## Enllaços externs

* Els atacs a la llibertat d'expressió, conferència al CCCB el 2017
# Herbert Albert

Herbert Albert (Lausigk (Saxònia), 26 de desembre, 1903 - Bad Reichenhall (Berchtesgadener Land, Baviera), 15 de setembre, 1973) va ser un pianista i director d'orquestra alemany.

## Biografia

Va estudiar a Bremen amb Manfred Gurlitt, a Hamburg i a Leipzig. Després de formar-se amb Karl Muck a Hamburg i amb Hermann Grabner i Ilse Fromm-Michaels i Robert Teichmüller a Leipzig, Albert va debutar inicialment com a pianista, però ràpidament es va dedicar a la carrera de director. De 1926 a 1934 va ser successivament mestre de capella a Rudolstadt, Kaiserslautern i Wiesbaden. El 1933 va ser nomenat primer director de banda municipal a Baden-Baden, on va establir el Festival Internacional de Música Contemporània, que va tenir lloc per primera vegada el 1936. El 1937 es va traslladar a l'Òpera Estatal de Stuttgart com a director general de música i el 1944 a l'Òpera de Breslau.
Després de la guerra va ser director de banda de Gewandhaus a Leipzig de 1946 a 1948. El 1947 va dirigir l'estrena de les Variacions orquestrals de Boris Blacher sobre un tema de Paganini. De 1950 a 1952 va treballar com a director general de música a Graz i de 1952 a 1963 al Teatre Nacional de Mannheim, el nou edifici del qual es va inaugurar el 13 de gener de 1957 amb el Der Freischütz de Weber sota la seva direcció.
A partir de l'any 1963, Herbert Albert, excel·lent pianista, ocupava sovint la part de solista en concerts de piano i dirigia l'orquestra des del piano de cua.

## Bibliografia

* Herbert Albert. A: Paul Frank, Wilhelm Altmann: Kurzgefaßtes Tonkünstlerlexikon. 14a edició. Gustav Bosse Verlag, Regensburg 1936, p. 718.
* Fred K. Prieberg: Handbuch Deutsche Musiker 1933–1945. Lèxic CD-ROM, Kiel 2009, 2a edició, pàgs. 117–119. en línia
* Otto Renkhofff: Nassauische Biographie. Kurzbiographien aus 13 Jahrhunderten, 2a edició. Wiesbaden 1992. ISBN 3-922244-90-4, p. 7, núm.
# Fundació Esclerosi Múltiple

Fundació Esclerosi Múltiple (FEM) és una entitat privada sense afany de lucre nascuda a Barcelona l'any 1989, que té com a principal objectiu aturar l'impacte de l'esclerosi múltiple i millorar la vida de les persones que tenen aquesta malaltia sense cura. La seva presidenta és Maria José Abella, mentre que la presidenta honorífica és Rosa Maria Estrany Llorens, que el 1999 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Organització

El Patronat de la Fundació Esclerosi Múltiple és el seu òrgan rector.

## Activitats

Impulsa campanyes de sensibilització social com Mulla't per l'Esclerosi Múltiple des del 1994, que ha permès donar a conèixer la malaltia i aconseguir finançament per oferir serveis a les persones amb esclerosi múltiple. La Fundació Esclerosi Múltiple va obrir a Barcelona el primer hospital de dia de neurorehabilitació de tot l'Estat espanyol i avui compta amb centres neurorehabilitadors també a Lleida i Reus, a més de serveis a Girona. També edita publicacions monogràfiques sobre temes que considera d'interès per a les persones amb esclerosi múltiple i el seu entorn familiar. Igualment publica la revista de la Fundació, que recull les activitats generades per les diferents àrees d'acció de la FEM, informa de la creació de nous serveis i aporta articles en profunditat sobre temes d'interès i novetats en aspectes tan importants com la investigació i els tractaments.

## Referències

* ↑ «Mulla't per l'esclerosi múltiple». Consorci de Salut i Social de Catalunya, 2012. [Consulta: 17 juliol 2012].
* ↑ «Participació rècord a la campanya "Mulla't per l'esclerosi múltiple", amb més de 630 piscines adherides». 324, 08-07-2012. [Consulta: 17 juliol 2012].

## Enllaços externs

* (català) (castellà) Pàgina de la Fundació Esclerosi Múltiple
# Matawan

«Matawan, Mattawan o Matewan» té aquests significats:
* Toponímia:
** Matawan (Nova Jersey), localitat estatunidenca
** Mattawan (Michigan), localitat estatunidenca
** Matewan (Virgínia de l'Oest), localitat estatunidenca
* Cinema: Matewan (pel·lícula), pel·lícula estatunidenca de 1987 dirigida per John Sayles