OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca l'Acerbi

Ca l'Acerbi és una obra de Tossa de Mar (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici es compon de dos volums prismàtics col·locats en forma d'L. Les estances principals: menjador i sala de la planta baixa i habitacions del primer pis estan orientades a migdia per tal que rebin el màxim de llum possible.
A la cantonada trobem un volum cilíndric, amb un gran protagonisme, que acull l'escala de cargol.
La façana orientada a migdia presenta un joc esglaonat amb una terrassa a la planta pis i un porxo a la planta baixa.
L'interior de la planta baixa presenta un espai continu resolt amb un rectangle, un cercle i un quadrat.
Els sistema constructiu emprat és tradicional amb murs de càrrega i biguetes de formigó. La qualitat de l'obra és senzilla i ben executada els revoltons entre bigues estan formats per tres rajoles ceràmiques col·locades entre biga i biga en forma de mig hexàgon.

## Història

Tossa al primer terç del segle xx va ser un lloc d'acollida per artistes i refugiats polítics. Una primera onada tingué lloc entre 1915 i 1916 i una altra als anys 30 formada en gran part per jueus alemanys que fugien del règim de Hitler.
La casa Acerbi fou construïda just al costat de la vil.la romana dels Ametllers, descoberta el 1914 pel Dr. Ignasi Melé i Farré, en un lloc apartat del nucli de població prop de l'hospital de Sant Miquel.
Giusseppe Acerbi encarregà a Otto Boelitz una casa moderna, i aquest li proposà un disseny inspirat en els principis de l'escola de la Bauhaus

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Ca l'Acerbi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 agost 2021].
# Janusz Kusociński

Janusz Kusociński (Varsòvia, 15 de gener de 1907 - Palmiry, 21 de juny de 1940) va ser un atleta polonès, especialista en curses de fons, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre als Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la cursa dels 10.000 metres del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata al Campionat d'Europa d'atletisme de 1934 i deu campionats nacionals, dos dels 1.500 metres, tres dels 5.000, un dels 10.000, un dels 800 i tres de cross. Poc abans dels Jocs de 1932 aconseguí el rècord del món dels 3.000 metres i de les 4 milles.
Es retirà a la fi de la temporada de 1934, però el 1939 tornà momentàniament a la competició. Amb l'ocupació de Polònia per l'Alemanya nazi Kusociński es va presentar voluntari a l'exèrcit polonès, sent ferit dues vegades. Treballà com a cambrer, però en realitat era membre de la resistència polonesa. Fou arrestat per la Gestapo el 26 de març de 1940 durant l'AB-Aktion i fou empresonat a la presó de Mokotów. Fou executat tres mesos després a Palmiry, prop de Varsòvia.

## Millors marques

* 1.500 metres. 3'54.0" (1932)
* 5.000 metres. 14' 24.2" (1939)
* 10.000 metres. 30'11.42" (1932)

## Referències

* 1 2 3 4 «Janusz Kusociński Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 d’octubre 2009. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Wallechinsky, David, 1948-. The complete book of the Summer Olympics. Athens 2004 ed. Wilmington, Del.: Sport Classic Books, 2004. ISBN 1-894963-34-2.
* ↑ Karski, Jan, 1914-2000.. Story of a secret state. Safety Harbor, FL: Simon Publications, [2001]. ISBN 1-931541-39-6.
* ↑ Kusociński Janusz Tadeusz Fitxa a Comitè Olímpic Polonès (polonès)
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Zona de càrrega espacial

En electrònica, la zona d'esgotament, també anomenada zona de càrrega espacial (ZCE), o zona deserta, correspon a la regió que apareix en una unió PN, entre la zona dopada N i la zona dopada P. S'anomena "zona d'esgotament" o "zona de depleció" perquè no té portadors lliures, i s'anomena "zona de càrrega espacial" perquè consta de dues àrees de càrrega elèctrica (a diferència de la resta dels semiconductors N i semiconductors P que són globalment neutres) ...

## Formació

Quan es posa en contacte un tipus semiconductor amb un semiconductor de tipus P (unió PN), els electrons predominen al costat N (respectivament els forats majoritaris del costat P). seran arrossegats cap a la zona P (respectivament cap a la zona N pels forats) on siguin minoritàries, per fenomen de difusió. En fer-ho, deixen enrere ions de les càrregues oposades, cosa que va assegurar la neutralitat elèctrica dels semiconductors N i P abans que es posessin en contacte. Finalment, els electrons (o forats) que s'han desplaçat a la zona P es recombinen amb els forats majoritaris (respectivament amb la majoria d'electrons a la zona N).
Per tant, hi ha una aparició en el semiconductor tipus N d'una zona lliure d'electrons a la unió (respectivament, una zona sense forats del semiconductor tipus P), mentre que aquesta zona sempre conté els ions resultants. àtoms de dopatge. Aquells ions la càrrega total Q> 0 (Q <0 a la zona P) deixa de ser compensada per electrons creen un camp elèctric que es pot calcular integrant la equació de Poisson. La juxtaposició d'aquestes dues zones privades de transportadors lliures i carregades elèctricament constitueix la zona d'esgotament
El camp elèctric generat per aquesta zona, orientat en la direcció de les càrregues positives (a la zona N) cap a les càrregues negatives (a la zona P), fa que els electrons i els forats en sentit contrari al fenomen de difusió. Així la unió arriba a un equilibri perquè el fenomen de difusió i el camp elèctric es compensen mútuament.

## Referències

* ↑ Olivier Bonnaud, Components semiconductors: de la física d'estats sòlids als transistors, ed. Ellipses, Plantilla:Coll., 2006, 241 Plantilla:Nb p. ISBN 978-2-7298-2804-2, p. 90-91.
* ↑ Olivier Bonnaud, Components semiconductors, Plantilla:Opcit, p. 93.

## Vegeu també

* Electrònica d'estat sòlid
* Dispositiu semiconductor
* Unió P-N
# Yassaq

Yassaq o Yasa fou la llei mongola. Literalment vol dir l'arranjament, i és la llei del costum consagrada pel gran kuriltai del 1206.
Aquesta llei establia que el kakhan com a representant de la força del cel, tenia autoritat sobre el poble i l'exèrcit, amb una disciplina estricte: pena de mort per l'assassinat, el robatori greu, la conspiració, l'adulteri, la sodomia, els maleficis, i altres; la desobediència civil i militar rebia greus càstigs. Aquestes normes del costum es va complementar amb uns dictats (bilik) de Genguis Kan que s'han perdut. Aquestes lleis van canviar la societat mongola tal com descriu clarament el franciscà Plan Carpin. Al mateix temps que fou consagrat el yassaq es va establir el registre de la legislació, una mena de jurisprudència, el kökö däbtär.

## Referències

* ↑ yassaq o yassa en turc, djassag o djassa en mongol

## Enllaços externs

* The Yasa of Chingis Khan. A code of honor, dignity and excellence
* Yasa: The law of the People
# Fonoll

* Aquest article tracta sobre la planta. Si cerqueu el poble de la Conca de Barberà, vegeu «El Fonoll».
El fenoll o fonoll (Foeniculum vulgare) és una espècie silvestre i conreada dins de la família Apiaceae, originària del sud d'Europa i el Pròxim Orient. És un dels condiments tradicionals de la cuina mediterrània.
Un lloc on abunda el fenoll és un fenollet, fenollar, una fenolleda o fenollosa.

## Descripció

Herba perenne de fulles fines i glauques que arriba a 2 metres d'alçada. Floreix a l'estiu i fa una umbel·la de flors grogues i fruits petits i aromàtics.
Aquesta planta té usos gastronòmics, medicinals i en perfumeria. Té un gust d'anís, ja que també conté anetol. És una planta molt resistent a la secada i es troba en molts llocs de la terra baixa.

## Distribució

És originari de la Mediterrània. Als Països Catalans és molt comú i àmpliament distribuït en fenassars i altres prats mediterranis fins a 1.300 metres d'altitud.

## Conreu

La varietat dulcis és un conreu típic d'Itàlia (finocchio), amb les fulles basals engruixides que fan com un "bulb". Se sembra directament a l'estiu i es cull a la primavera.
Les altres varietats són generalment plantes silvestres. Se'n cullen els fruits a la tardor i les fulles tendres a la primavera.

## Gastronomia

Les llavors s'aprofiten en la cuina de molts països. Es fan servir senceres o mòltes. A la zona del Mediterrani, les llavors serveixen per a condimentar certs productes de pastisseria. També serveixen com a ingredient de la cuina del Pròxim Orient i com a ingredient de la barreja d'espècies dels curris del subcontinent indi.
Les fulles verdes i crues es fan servir com a ingredient d'amanides. A l'Àsia del sud-est (Laos, Tailàndia, Xina) es mengen crues com a acompanyant de plats de peix o carn. En la gastronomia italiana, francesa i xinesa, les fulles fresques serveixen també per a preparar i condimentar sopes, i són un dels ingredients de plats de verdures, peixos i carns bullides similars a l'escudella.
Els bulbs de les varietats de fonoll conreades són molt populars en la cuina de Centreeuropa. Es preparen bullits amb vinagreta, per a acompanyar plats sencers gratinats amb beixamel i coberts de formatge o tallats en trossos en quiche, entre moltes altres formes.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible
* Anet

## Referències

* ↑ de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
* ↑ Bacallà amb pop i fonoll Arxivat 2022-03-31 a Wayback Machine..

## Bibliografia

* World Health Organization. WHO monographs on selected medicinal plants (volume 3) (en anglès). Ginebra: World Health Organization, 2007, p. 390. ISBN 978 92 4 154702 4.

## Enllaços externs

* Tronc de lluç amb mussolina de fonoll Arxivat 2010-05-07 a Wayback Machine..
# Jaroslav Škarvan

Jaroslav Škarvan (Plzeň, 3 d'abril de 1944 - 21 de juny de 2022) fou un jugador d'handbol txecoslovac que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, on guanyà la medalla de plata en la competició d'handbol.

## Referències

* ↑ «Jaroslav Škarvan Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 5 juny 2019].
# Àcid glucònic

L'àcid glucònic és un compost orgànic amb la fórmula molecular C₆H₁₂O₇ i fórmula estructural condensada HOCH₂(CHOH)₄COOH. És un dels 16 estereoisòmers de l’àcid 2,3,4,5,6-pentahidroxihexanoic.
En solució aquosa és lleugerament àcid i forma l’ió gluconat. Les sals químiques de l’àcid glucònic reben el nom de "gluconats". A la natura es troba sovint àcid glucònic, les seves sals i els seus èsters. S’origina per l’oxidació de la glucosa. Alguns medicaments s’injecten en forma de gluconats.

## Usos

L'àcid glucònic es troba de manera natural en fruits, mel, kombutxa, te i vi. Com a additiu alimentari (rep el Codi E E574), i és un regulador de l'acidesa. També es fa servir per netejar productes, ja que dissol dipòsits minerals especialment en solució alcalina. L'anió gluconat quelata Ca$^{2+}$, Fe$^{2+}$, Al$^{3+}$, i altres metalls.
El gluconat de calci, en la forma d'un gel, es fa servir per tractar les cremades produïdes per l'àcid hidrofluòric; també es fa servir contra la necrosi de teixits. i afegit a la quinina, contra la malària.

## Referències

* ↑ Current EU approved additives and their E Numbers. Food Standards Agency
* ↑ el Saadi MS, Hall AH, Hall PK, Riggs BS, Augenstein WL, Rumack BH «Hydrofluoric acid dermal exposure». Vet Hum Toxicol, 31, 3, 1989, pàg. 243–7. PMID: 2741315.
* ↑ Roblin I, Urban M, Flicoteau D, Martin C, Pradeau D «Topical treatment of experimental hydrofluoric acid skin burns by 2,5% calcium gluconate». J Burn Care Res, 27, 6, 2006, pàg. 889–94. DOI: 10.1097/01.BCR.0000245767.54278.09. PMID: 17091088.
* ↑ D. Thomas, U. Jaeger, I. Sagoschen, C. Lamberti and K. Wilhelm (2009), Intra-Arterial Calcium Gluconate Treatment After Hydrofluoric Acid Burn of the Hand. CardioVascular and Interventional Radiology, Volume 32, Number 1, pages 155-158, DOI 10.1007/s00270-008-9361-1

## Enllaços externs

* Gluconic acid on NIST.gov
* ChemSub Online: D-Gluconic acid.
# Yudjá

Els yudjá o juruna són un poble indígena del Brasil. Antigament eren la tribu principal al llarg del riu Xingu, però ara es divideixen en dos grups, un grup occidental del nord prop d'Altamira (Pará) prop del gran revolt del Xingu i un grup més conservador al Parc indígena del Xingu a la capçalera del Xingu a Mato Grosso. El grup del sud viu a dos pobles situats a prop de la desembocadura del riu Maritsauá-Mitau, a Pará, a la Terra Indígena Paquiçamba i l'Àrea Indígena do Km 17. Pesquen i conreen mandioca.

## Nom

"Yudjá" és com ells mateixos es diuen i que ara són el nom estàndard. "Juruna" és un exònim, aparentment de língua geral que significa ‘boca negra’ d'una mena de pintura facial o tatuatge que abans utilitzaven. "Juruna" (llengües yuruna) també és el nom d'un grup d'idiomes.
Altres grafies són Iuruna, Jaruna, Yudya, Yurúna, Juruna, Yuruna, Juruhuna, Jurûna, i Geruna.

## Població i història

Les estimacions de població són: 1500: 7,000; 1842: 2,000; 1884: 200; 1896: 150; 1916: 52; 1950: 37; 2001: 278
Una vegada van ser la tribu principal al llarg dels Xingu. Es van trobar amb els portuguesos un temps després del 1615 i cap al 1750 havien abandonat el Xingu inferior. El 1686 van derrotar els portuguesos i els seus aliats kuruaya. Durant la febre del cautxú, un grup va fugir cap a prop de la ciutat de São Félix do Xingu al sud de Mato Grosso. Més tard, van treballar per a un altre baró del cautxú, equipant vaixells riu avall fins a Altamira. Quan, el 1916, van morir 22 d'aquests homes, van fugir més al sud cap al que ara és el parc indígena del Xingu. Aquí van lluitar contra els kamayurá i suyá i van ser conquerits pels suyÁ fins que els Suya van ser derrotats per un baró del cautxú portuguès des del riu avall.
El 1989 només un membre del grup del nord es va poder comunicar en juruna.

## Llengua

El yudjá o juruna pertany a la família llengües yuruna, una de les llengües tupí.

## Referències

* ↑ Yudjá/Juruna, «Quadro Geral dos Povos»
* ↑ 1500 de Hemming, Red Gold,1995, p516, altres del web Os Povos. Xifres posteriors poden excloure el grup Altamira i hi ha hagut barreja amb altres tribus.
* ↑ "Jurúna." Ethnologue. 2009. Retrieved 26 March 2012.
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Vela als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - 0-½ tona

Vela als  Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
0-½ tona (2 proves) :
½-1 tona :
1-2 tones (2 proves) :
2-3 tones (2 proves) :
3-10 tones :
10-20 tones :
Classe oberta :
* 1908>
La competició de vela de 0 a ½ tona va ser una de les proves de vela dels Jocs Olímpics de París de 1900. Aquesta fou la categoria més lleugera de totes les disputades en aquestes olimpíades. Es van disputar dues curses, i ambdues han estat reconegudes pel Comitè Olímpic Internacional. La primera de les curses es disputà el 22 de maig de 1900 i la segona el 24 de maig. Hi van participar 12 mariners repartits en 7 vaixells, tots francesos.

## Medallistes

| Cursa | Or | Plata | Bronze |
| 1 | Baby Pierre Gervais | Quand-Même Jean Charcot Robert Linzeler Texier I Texier II | Sarcelle Henri Monnot Léon Tellier Gaston Cailleux |
| 2 | Fantlet Emile Sacré | Quand-Même Jean Charcot Robert Linzeler Texier I Texier II | Baby Pierre Gervais |

## Resultats

Els handicaps s'afegeixen al temps real de cada vaixell per tal de donar un temps ajustat real. Amb tots, aquestes modificacions no afecten cap vaixell de les dues curses.

### Cursa1

El pal de Sacré es trenca durant la cursa.
| Posició | Embarcació | Mariners | Nació | Temps | Handicap | Total |
| | Baby | Pierre Gervais | França | 1h 01' 52" | 4' 24" | 1h 06' 16" |
| | Quand-Même | Jean Charcot Robert Linzeler Texier I Texier II | França | 1h 04' 30" | 4' 24" | 1h 08' 54" |
| | Sarcelle | Henri Monnot Léon Tellier Gaston Cailleux | França | 1h 15' 51" | 3' 40" | 1h 19' 31" |
| 4 | Souriceau | Maurice Monnot | França | 1h 17' 21" | 3' 40" | 1h 21' 01" |
| 5 | Plume-Patte | Jacques de Constant | França | 1h 18' 45" | 2' 52" | 1h 21' 37" |
| 6 | Giselle | Georges Semichon | França | 1h 18' 56" | 4' 24" | 1h 23' 30" |
| - | Fantlet | Emile Sacré | França | DNF | DNF | DNF |
DNF: No finalitza la cursa

### Cursa 2

| Posició | Embarcació | Mariners | Nació | Temps | Handicap | Total |
| | Fantlet | Emile Sacré | França | 1h 31' 35" | 4' 24" | 1h 35' 59" |
| | Quand-Même | Jean Charcot Robert Linzeler Texier I Texier II | França | 1h 36' 08" | 4' 24" | 1h 40' 42" |
| | Baby | Pierre Gervais | França | 1h 44' 20" | 4' 24" | 1h 48' 44" |
| 4 | Sarcelle | Henri Monnot Léon Tellier Gaston Cailleux | França | 2h 04' 12" | 3' 40" | 2h 07' 52" |
| 5 | Souriceau | Maurice Monnot | França | 2h 04' 24" | 3' 40" | 2h 08' 04" |
| 6 | Giselle | Georges Semichon | França | 2h 29' 45" | 4' 24" | 2h 34' 09" |
| - | Plume-Patte | Jacques de Constant | França | DNF | DNF | DNF |
DNF: No finalitza la cursa

## Referències

* Base de dades del COI
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Sailing 1900". Accés 2 de març de 2006. Consultable a Herman's Full Olympians: "Sailing 1900" Arxivat 2005-02-26 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Jarosława Jóźwiakowska

Jarosława Jóźwiakowska (Poznań, 20 de gener de 1937) és una atleta polonesa ja retirada, especialista en salt d'alçada, que va competir entre finals de la dècada de 1950 i finals de la de 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de plata en la prova del salt d'alçada del programa d'atletisme. Compartí la medalla de plata amb la britànica Dorothy Shirley. Quatre anys més tard, als Jocs de Pequín, fou desena en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en el salt d'alçada al Campionat d'Europa d'atletisme de 1966 i dues de bronze a les Universíades de 1957 i 1959. Va ser vuit vegades campiona de Polònia en aquesta modalitat (1957, 1959-1962, 1964-1966), alhora que va establir el rècord polonès en quinze ocasions, passant del 1,60 metres el 1958 a 1,75 metres el 1964.

## Millors marques

* Salt d'alçada. 1,75 metres (1969)

## Referències

* 1 2 Jarosława Jóźwiakowska a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «World Student Games (Pre-Universiade)». [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «World Student Games (Universiade - Women)». [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «Biografie • Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). Arxivat de l'original el 2020-07-20. [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Romeria de Sant Pasqual

La Romeria de Sant Pasqual se celebra a Montfort (Vinalopó Mitjà) des de 1637, concretament a la pedania d'Orito, cada 17 de maig. Milers de pelegrins hi acudeixen a visitar la Cova de Sant Pasqual i a dipositar els exvots pels favors rebuts. Aquests dies se celebra una important fira, de segles de tradició. És una de les peregrinacions més importants que es produeixen al País Valencià a causa del gran nombre de persones que professen devoció a aquest Sant. El 2011, va ser declarada Festa d'Interés Turístic Provincial del País Valencià.
La Romeria de Sant Pasqual supera els 250.000 visitants durant tot el mes de maig. De fet, el dia de màxima afluència és el 17 de maig, moment en què se celebra la festivitat de Sant Pasqual. A més, destaca el recorregut, que finalitza a la part alta de la Serra de les Àguiles, a la Cova de Sant Pasqual, on es troba protegit el Sant, i segons la tradició tots els pelegrins han de tocar el seu cordó. D'altra banda, trobem la popular Fira de Sant Pasqual, en la qual es venen els tradicionals garrots de Sant Pasqual, les cistelles de vimen o parament de cuina entre altres productes i que romandrà oberta a Orito durant tot el mes de maig.
La Romeria mana escalar a peu l'escarpada costa que accedeix a la cova, des de la qual es pot observar una panoràmica de la Vall del Vinalopó Mitjà i la costa. La Romeria té com a destinació la Cova de Sant Pasqual, on el Sant és venerat.

## Cova de Sant Pasqual

La Cova de Sant Pasqual està situada en la faldilla de la Serra de les Àguiles, a 2 km aproximadament d'Orito. Anteriorment, aquesta cova havia sigut refugi de pastors davant el mal temps. Va ser després de la beatificació del sant quan la hi va anomenar "Cova de Sant Pasqual". Aquesta es compon de dues habitacions, una on es troba la talla en fusta policromada del sant, així com totes les peces dels pelegrins i una altra (crematori) situada una mica més a baix i utilitzada per posar les tradicionals espelmes al sant.
A la cova no només es pot accedir a peu, també s'hi pot en automòbil, on hi ha habilitats uns aparcaments especials i zones d'acampada. Es pot observar un monument a Sant Pasqual (de 6 m d'altura) de pedra calcària, fidel reproducció que hi ha a l'interior de la cova.

## Referències

* ↑ «Romería de San Pascual Bailón» (en català). Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «La Generalitat da el sí a la Romería de San Pascual» (en castellà). Información, 30-03-2011. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «San Pascual recibe a miles de feligreses en las fiestas de Orito» (en castellà). Informació, 21-05-2017. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Orito, una romería centenaria» (en castellà). Información, 16-05-2019. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «GUIÓN DE LA RUTA DE ORITO» (en castellà). [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Ermita-Cueva de San Pascual (Orito)» (en castellà). [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Cueva de San Pascual» (en castellà), 21-05-2017. [Consulta: 26 abril 2020].
# Zaida Muxí

Zaida Muxí Martínez (Buenos Aires, 1964) és arquitecta i urbanista llicenciada a la Facultat d'Arquitectura, Disseny i Urbanisme (Universitat de Buenos Aires), doctora per l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Sevilla i professora a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona. És codirectora juntament amb Josep Maria Montaner del Màster Laboratori de l'Habitatge del Segle XXI de la Universitat Politècnica de Catalunya. Col·labora en el suplement Cultura/s de La Vanguardia. És reconeguda per la seva experiència en qüestions d'espai i gènere. Va ocupar el penúltim lloc en la llista de Ricard Gomà Carmona (ICV) de la candidatura per Barcelona a les eleccions municipals espanyoles de 2011.

## Publicacions

Des de 2009 dirigeix Visions, la revista de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona.
* El espacio público: ciudad y ciudadanía (Electa, 2003)
* Elemental, reflexiones en torno a la vivienda mínima (Edicions ETSAB, 2004)
* La arquitectura de la ciudad global (Gustavo Gili, 2004)
* Sota les llambordes, la platja = bajo los adoquines, la playa (Eumo, 2007)
* Habitar el presente: herramientas para la vivienda del siglo XXI (2011)

## Referències

* ↑ Currículum en el portal La Mujer Construye http://www.lamujerconstruye.org/capitulos_mas/CVs/cvzmuxi.htm Arxivat 2009-12-20 a Wayback Machine.
* ↑ Artículo en Ergosfera http://www.ergosfera.org/archivo/ciudaddomestica/info/fase1/invitados/zaida.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Noms mediàtics a les candidatures del 22-M http://www.ara.cat/especials/eleccions22m/Noms-mediatics-candidatures-del_0_475752747.html

## Enllaços externs

* Máster Laboratorio de la Vivienda del Siglo XXI.
* Col·lectiu Punt6.