OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districte Amhara

El govern, districte o província Amhara (Amara en italià) fou una divisió de l'Àfrica Oriental Italiana creada el 1936 i que va existir fins al 1941. La capital fou Gondar. L'Àfrica Oriental Italiana es va formar el 15 de gener de 1935 per la unió de les colònies d'Eritrea i Somàlia Italiana. El 3 d'octubre de 1935 els italians van envair Abissínia (Etiòpia) que fou formalment annexionada pel Regne d'Itàlia el 9 de maig de 1936 quedant incorporada a l'Àfrica Oriental Italiana; l'1 de juny següent es va establir una nova divisió interna per la qual es van crear sis districtes o províncies: Eritrea (a la que es va agregar la regió etiòpica de la Província de Tigre), Somàlia Italiana (a la que es va agregar la regió etiòpica de l'Ogaden), Galla-Sidama (país dels oromos i sud d'Etiòpia), Harar (nord-est d'Etiòpia), Amhara (nord-oest) i Addis Abeba (centre).
El districte d'Amhara va perdre una part del seu territori l'1 de gener de 1939, que fou agregat al districte d'Addis Abeba, que juntament amb territoris incorporats procedents del districte de Galla-Sidama, van formar el nou districte de Scioa. El maig de 1941 els britànics eren al districte però el governador Nasi (que el juliol va assolir el càrrec interí per tota l'Àfrica Oriental) no es va rendir fins al 27 de novembre de 1941.

## Governadors

* Alessandro Pirzio Biroli (1877 - 1962), governa de l'1 de juny de 1936 al 15 de desembre de 1937
* Ottorino Mezzetti (1877 - 1962), governa del 15 de desembre de 1937 a l'1 de gener de 1939
* Luigi Frusci (1879 - 1949), governa interinament de l'1 de gener de 1939 al 19 de maig de 1941
* Guglielmo Nasi (1879 - 1971), governa interinament del 19 de maig de 1941 al 27 de novembre de 1941

## Comissaries

* Beghemeder
* Debre Berhan
* Goggiam Occidentale
* Goggiam Orientale
* Gondar
* Semien
* Uollo Jeggiu
* Uag Lasta

## Enllaços externs

* Worldstatesmen
# Jean-Jacques N'Domba

Jean-Jacques N'Domba (Pointe-Noire, 1954 - Troyes, 15 d'octubre de 2024) va ser un futbolista de la República del Congo de la dècada de 1980. Fou internacional amb la selecció de futbol de la República del Congo. Pel que fa a clubs, destacà a Olympique de Marsella i Olympique de Lió.

## Referències

* ↑ Massampu, Kevin. «L’ancien de l’OM et l’OL Jean-Jacques N’Domba est décédé» (en francès), 16-10-2024. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «Congo-Brazzaville - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Jean-Jacques N'Domba a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Jean-Jacques N'Domba profile Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. at chamoisfc79.fr
# País Basc – Catalunya (29-12-2007)

La selecció catalana de futbol disputà un partit amistós contra la selecció del País Basc el 29 de desembre de 2007 a l'Estadi de San Mamés de Bilbao, davant de 40.000 espectadors, que acabà amb empat 1-1. Abans del partit, es redactà la Declaració de San Mamés, signada pel conseller de la Vicepresidència de la Generalitat de Catalunya, Josep Lluís Carod-Rovira, la consellera de Cultura i Esport de Galícia, Ánxela Bugallo, i la consellera de Cultura i portaveu del Govern Basc, Miren Azcarate, pel reconeixement oficial de les seves seleccions esportives.

## Fitxa tècnica

| País Basc | 1 - 1 | Catalunya |
| Aritz Aduriz 69' | Mundo Deportivo L'Esportiu | 29' Bojan Krkić |
| País Basc | Catalunya |
PAÍS BASC: :
| PO | Iñaki Lafuente |
| PO | Asier Riesgo |
| DF | Asier del Horno |
| DF | Fernando Amorebieta |
| DF | Andoni Iraola |
| DF | Mikel Labaka |
| DF | Aitor López Rekarte |
| DF | Mikel González |
| DF | Jon Urzelai |
| CC | Xabier Prieto |
| CC | Pablo Orbaiz |
| CC | Mikel Aranburu |
| CC | Francisco Yeste |
| CC | Gaizka Mendieta |
| CC | Igor Gabilondo |
| CC | Patxi Puñal |
| DV | Joseba Etxeberria (c) |
| DV | Fernando Llorente |
| DV | Aritz Aduriz |
| DV | Joseba Llorente |
| Seleccionadors: |||
| José Ángel Iribar, Mikel Etxarri ||||
CATALUNYA: :
| PO | Albert Jorquera |
| PO | José Miguel Morales |
| DF | Carles Puyol |
| DF | David Belenguer |
| DF | David García |
| DF | Bruno Saltor |
| DF | Dani Tortolero |
| DF | Javi Chica |
| DF | Carlos García |
| CC | Sergio González (c) |
| CC | Xavi Hernández |
| CC | Joan Verdú |
| CC | Marc Crosas |
| CC | Àngel Martínez |
| DV | Bojan Krkić |
| DV | Ferran Corominas |
| DV | Sergio García |
| DV | Antoni Pinilla |
| DV | Josep Maria Soler |
| Seleccionador: |||
| Pere Gratacòs ||||

## Referències

* ↑ Solé, Albert; Javi, Chica «Fins i tot tenim heroi» (PDF). L'Esportiu, 30-12-2007, pàg. 4-5 [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ Brosa, Toni «Bojan empeny Catalunya» (PDF). Avui, 30-12-2007, pàg. 50 [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ Ayala, Manuel «Dos selecciones con futuro» (PDF) (en castellà). Mundo Deportivo, 30-12-2007, pàg. 2-3 [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ 324cat. «Catalunya, Euskadi i Galícia firmen un acord pro seleccions esportives», 29-12-2007. [Consulta: 19 maig 2024].
# Província d'Atahuallpa

La província d'Atahuallpa és una de les 16 províncies del Departament d'Oruro, a Bolívia. La seva capital és Sabaya.
# Província de Carangas

La província de Carangas és una de les 16 províncies del Departament d'Oruro, a Bolívia. La seva capital és Corque.
# Província de Saucarí

La província de Saucarí és una de les 16 províncies del Departament d'Oruro, a Bolívia. La seva capital és Toledo.
# Alberto Crespo

Alberto Augusto Crespo va ser un pilot de curses automobilístiques argentí que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Alberto Crespo va néixer el 16 de gener del 1920 a Buenos Aires, Argentina i va morir el 14 d'agost del 1991 a Buenos Aires, Argentina.

## A la F1

Va debutar a l'última cursa de la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 7 de setembre el GP d'Itàlia al circuit de Monza.
Alberto Crespo va participar en aquesta única cursa puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint classificar-se i no va poder disputar la cursa.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1952 | Enrico Platé | Maserati | Maserati/Platé | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | HOL | bgcolor="#FFCFCF"| ITA NVQ | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Miguel Ángel Guerra

Miguel Ángel Guerra, nascut el 31 d'agost del 1953 a Buenos Aires, Argentina, fou un pilot automobilístic argentí que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va arribar a disputar 4 Grans Premis, debutant al Gran Premi de l'oest dels Estats Units del 1981 encara que només es qualificà per a disputar una cursa, el Gran Premi de San Marino del 1981.
| Any | Equip | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Punts |
| 1981 | Osella | O.USA DNQ | BRA DNQ | ARG DNQ | SNM Ret | BEL | MON | ESP | FRA | GB | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN | USA | 0 Pts |
# Clemar Bucci

Clemar Bucci va ser un pilot de curses automobilístiques argentí que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Clemar Bucci va néixer el 4 de setembre del 1920 a Zenón Pereyra, Argentina, mort el 12 de gener del 2011.

## A la F1

Va debutar a la cinquena cursa de la temporada 1954 (la cinquena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 17 de juliol del 1954 el GP de Gran Bretanya al Circuit de Silverstone.
Clemar Bucci va participar en cinc curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades diferents, les corresponents als anys 1954 i 1955.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1954 | Equipe Gordini | Gordini | Gordini | ARG | 500 | BEL | FRA | GBR Ret | ALE Ret | SUI Ret | ITA Ret | ESP | - | 0 |
| 1955 | Officine Alfieri Maserati | Maserati | Maserati | ARG Ret* | MON | 500 | BEL | HOL | GBR | ITA | | | - | 0 |
(*) Cotxe compartit.

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Ulises Dumont

Ulises Dumont (Buenos Aires, 7 d'abril de 1937 — Buenos Aires, 29 de novembre de 2008), va ser un prolífic actor argentí, figura de primer ordre del cine del seu país. Va treballar sota la direcció dels més importants cineastes de l'Argentina, actuant tant en comèdies com en drames.
També va ser actor de teatre, i va actuar en obres de directors també molt importants al seu país.

## Filmografia

* Horizontal/Vertical (2008)
* Tus ojos cuando llueven (2008)
* Yo la recuerdo ahora (2007)
* Ese mismo loco afán (2007)
* peso, 1 dólar (2006)
* Próxima salida (2004)
* Un mundo menos peor (2004)
* Diarios de motocicleta (2004)
* Conversaciones con mamá (2004)
* Rosas rojas... rojas (2003)
* La esperanza (2003)
* Sueños atómicos (2003)
* Rosarigasinos (2001)
* Los días de la vida (2000)
* Una historia de tango (corto - 2000)
* Ciudad sin luz (1999)
* El mar de Lucas (1999)
* El astillero (1999)
* Cerca de la frontera (1999)
* Sólo gente (1999)
* El mismo amor, la misma lluvia (1999)
* Yepeto (1999)
* El viento se llevó lo que (1998)
* Doña Bárbara (1998)
* Sus ojos se cerraron (1998)
* Zapallares (corto - 1998)
* El Che (1997)
* El paseo de Maltecci (corto - 1997)
* Historias clandestinas en La Habana (1996)
* Policía corrupto (1996)
* Juntos, in any way (corto - 1996)
* El cóndor de oro (1995)
* El censor (1995)
* Fotos del alma (1995)
* Historias de amor, de locura y de muerte (1994)
* Sin opción (1994)
* Bar de mala muerte (corto - 1993)
* Al filo de la ley (1992)
* La redada (1991)
* Le roi de Patagonie (telefilm - 1990)
* Billetes, billetes... (1988)
* Bajo otro sol (1988)
* Gracias por los servicios prestados (1988)
* Sur (1987)
* El año del conejo (1987)
* Con la misma bronca (inconclusa - 1987)
* La película del rey (1986)
* Te amo (1986)
* De halcones y palomas (inèdita - 1986)
* Contacto ninja en la Argentina (inèdita - 1986)
* Cuarteles de invierno (1984)
* La Rosales (1984)
* Los chicos de la guerra (1984)
* El hombre que ganó la razón (no estrenada comercialment - 1984)
* No habrá más penas ni olvido (1983)
* Los enemigos (1983)
* La invitación (1982)
* Últimos días de la víctima (1982)
* El hombre del subsuelo (1981)
* Tiempo de revancha (1981)
* Los crápulas (1981)
* Las vacaciones del amor (1981)
* Sentimental (1980)
* Este loco amor loco (1979)
* La fiesta de todos (1978)
* La parte del león (1978)
* Nunca dejes de empujar, Antonio (mediometraje - 1978)
* El casamiento de Laucha (1977)
* Crecer de golpe (1976)
* ¡Quiero besarlo Señor! (1973)
* Autocine mon amour (1972)
* Estoy hecho un demonio (1972)
* La gran ruta (1971)
* Dos quijotes sobre ruedas (1964)

## Enllaços externs

* Nota sobre el falleciment de l'actor a l'agència TELAM.
# Olga Orozco

Olga Orozco (castellà: Olga Nilda Gugliotta Orozco) (Toay, 17 de març de 1920 - Buenos Aires, 15 d'agost de 1999) fou una poetessa argentina.
La seva infància va transcórrer a Bahía Blanca fins que als 16 anys es traslladà amb els seus pares a Buenos Aires on va iniciar la seva carrera literària. Va estudiar lletres a la Facultat de Filosofia i Lletres de la UBA; molt jove va ésser una de les integrants del grup literari surrealista Tercera Vanguardia.
Va treballar en el periodisme emprant diversos pseudònims i va dirigir algunes publicacions literàries. També va organitzar l'horòscop del diari Clarín el 1968 i 1974.
Va morir el 1999 a Buenos Aires d'una aturada cardíaca als 79 anys.

## Premis

* «Primer Premio Municipal de Poesía»
* «Premio de Honor de la Fundación Argentina» (1971)
* «Gran Premio del Fondo Nacional de las Artes»
* «Premio Esteban Echeverría»
* «Gran Premio de Honor» de la SADE
* «Premio Nacional de Teatro a Pieza Inédita» (1972)
* «Premio Nacional de Poesía» (1988)
* «Láurea de Poesía de la Universidad de Turin»
* «Premio Gabriela Mistral»
* «Premio de Literatura Latinoamericana Juan Rulfo» (1998).

## Obres principals

* Desde lejos (1946)
* Las muertes (1951)
* Los juegos peligrosos (1962)
* La oscuridad es otro sol (1967)
* Museo salvaje (1974)
* Veintinueve poemas (1975)
* Cantos a Berenice (1977)
* Mutaciones de la realidad (1979)
* La noche a la deriva (1984)
* En el revés del cielo (1987)
* Con esta boca en este mundo (1994)
* También la luz és un abismo (1998)
* Relámpagos de lo invisible (1998)

## Enllaços externs

* http://amediavoz.com/orozco.htm
* http://www.artelatino.com/articulos/orozco.asp Arxivat 2005-11-08 a Wayback Machine.
# Paulus Fabi Màxim

Paulus Fabi Màxim (en llatí: Paulus Fabius Q. f. Q. n. Maximus) va ser procònsol de la Tarraconense
Era fill de Quint Fabi Màxim i germà d'Africà Fabi Màxim. Formava part de la gens Fàbia i era de la família dels Fabi Màxim.
L'any 12 aC, August l'envià a la Gal·lècia per signar un pacte amb els seus habitants, pel qual s'establia que es mantendrien lleials i en pau, que habitarien establement les ciutats i campaments romans, i que en elles residiria el consell del poble i una d'elles, Lucus Augusti (Bosc Sagrat d'August), seria la capital del territori, iniciant immediatament els treballs de construcció de la nova ciutat (ciutat actual de Lugo). També va fundar Bracara Augusta, al nord de Portugal.
L'11 aC va ser nomenat Cònsol juntament amb Quint Eli Tuberó.

## Referències

* ↑ (castellà) Ibercronox, Gobernadores de la província Tarraconense

## Enllaços externs

* (anglès) Tacitus, Annals, Book 1, Chapter 5, English translation
* (anglès) Coins of Paullus Fabius Maximus
# Pep Sant Pont

Pep Sant Pont (Barcelona, 1945) és un físic català.
Llicenciat en Ciències Físiques per la Universitat Complutense de Madrid el 1968. Aquest mateix any comença a treballar a l'empresa Piher Semiconductores, primer com a investigador, després com a director d'investigació i finalment com a director tècnic. Ha participat en diversos plans d'investigació del Ministeri d'Indústria.
S'introdueix en el món del disseny fent algunes col·laboracions amb Ramon Bigas amb qui el 1983 va fundar l'empresa AD Associate Designers, on va treballar fins a la seva dissolució el 1995. Entre els seus treballs s'ha de destacar el llum de taula i de pinça Micro (1986) o la unitat de rodalies 446 per a RENFE, tots dos realitzats en col·laboració amb Ramon Bigas. També van dissenyar el peveter olímpic per als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ Favà i Compta, Maria. Petits paisatges de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2003, p. 52-55. ISBN 84-7306-860-2.

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Pep Musté i Nogué

Josep «Pep» Musté i Nogué (Sant Quirze de Besora, 8 d'agost de 1957) és un pagès i lluitador independentista català.

## Biografia

Fill de treballadors del tèxtil en una fàbrica de Sant Quirze de Besora, Musté va estudiar al col·legi del poble fins als vuits anys que va anar intern a l'escola Salesians de Ripoll, fins als setze anys. Després va anar a fer el COU a Vic, però ho va deixar perquè ja treballava de comptable en una empresa de la seva vila natal. Va prendre consciència política quan Enron va pretendre extreure urani de l'Esquirol.
Va ser dinamitzador dels Comitès de Solidaritat amb els Patriotes Catalans i fundador, el 1984, del Moviment de Defensa de la Terra a la comarca d'Osona conjuntament amb Albert Anglada i Jordi Fàbrega.
Durant la ràtzia de l'Operació Garzón de 1992 un mes abans de la inauguració dels Jocs Olímpics de Barcelona, va ser detingut i torturat amb electroxocs a les extremitats, i acusat finalment de ser el màxim responsable de l'aparell logístic de Terra Lliure durant la darrera etapa de l'organització armada. Amb tot, va ser condemnat a 140 anys de presó en diferents judicis, fet que el converteix en l'independentista amb la condemna més llarga de la història. Va sortir en llibertat el 1996 beneficiat per l'indult col·lectiu a nombrosos independentistes. Actualment forma part de la Candidatura d'Unitat Popular de Montesquiu.
El 29 de gener de 2023, unes dos-centes persones van concentra-se a la Plaça Major de Vic, en el mateix lloc on durant anys van mantenir una parada al mercat setmanal, en un acte d'homenatge a Pep Musté i la seva companya Teresa Putellas, com a «els primers referents polítics» de tota una generació i en reconeixement de llur trajectòria de dècades i compromís social i polític.

## Obra publicada

* Terra Lliure: punt de partida (1979-1995). Una biografia autoritzada. Barcelona: Edicions del 1979, 2012. ISBN 978-84-940126-0-0.

## Referències

* 1 2 Barnils, Andreu. «A Terra Lliure mai vam plantejar-nos assassinar». Vilaweb, 31-01-2023. [Consulta: 1r febrer 2023].
* ↑ «Commemoració dels 30 anys "d'estratègia independentista"». L'Accent, 19-06-2009. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Tant se me'n fot què li ha passat a Garzón, hauria volgut que el condemnés Estrasburg». Diari de Girona, 20-07-2012.
* ↑ «Terra Lliure va néixer per conscienciar la gent que tenim dret a decidir com a poble». El 9 Nou, 21-12-2012. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Pep Musté recorda l'operació Garzón 25 anys després». El 9 Nou, 06-07-2017. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ Fiter, Carles. «Homenatge de Pep Musté i Teresa Putellas». El 9 Nou, 31-01-2023. [Consulta: 1r febrer 2023].
* ↑ «Sense Terra Lliure segurament no existiria l'Esquerra Independentista actual». Llibertat.cat, 27-05-2012. [Consulta: 8 abril 2021].
# Pep Elias

Pep Elias i Gàlvez (Igualada, 1967) és un escriptor i periodista català. Llicenciat en filologia catalana, ha publicat diverses obres, combinant novel·la i relats. Al llarg de la seva trajectòria s'ha dedicat al periodisme, sector en què ha treballat a Regió 7 i ha col·laborat en nombrosos mitjans locals i comarcals, com La Veu de l'Anoia i la revista d'Igualada. En l'àmbit docent, ha fet de professor del Màster de Literatura en l'Era Digital de la UB i ha impartit cursos d'escriptura creativa. També ha treballat al Consorci per a la Normalització Lingüística. En l'àmbit institucional, ha dirigit l'Oficina de Comunicació del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i ha estat cap Comunicació de l'Ajuntament d'Igualada, durant un període que inclou la gestió informativa del tancament perimetral de la Conca d'Òdena a causa de la pandèmia de Covid-19. Ha format part del gabinet de la presidenta del Parlament Laura Borràs, també com a responsable de comunicació.
Per la seva obra escrita, ha rebut diversos premis, entre els quals destaca el Premi Ciutat de Mollerussa o el Rei en Jaume de narrativa breu. La seva novel·la "Olor de gas" va ser adaptada al teatre en una versió produïda pel Teatre de l'Aurora el 2013, interpretada per l'actor Joan Valentí Arxivat 2019-10-23 a Wayback Machine. i dirigida per Marc Hervàs

## Publicacions

* Literalment incapaç de matar una mosca
* Olor de gas (Pagès Editors)
* IHC, de l'Astòria a les Comes (coautor)
* Amb sense tu (Voliana, 2017)

## Premis i reconeixements

* Premi Rei en Jaume de Narrativa Breu
* Premi Ciutat de Mollerussa de novel·la breu 2010 per Olor de gas.

## Referències

* 1 2 «L'igualadí Pep Elias publica un nou recull de relats 'Amb sense tu'» (en catalan). [Consulta: 10 agost 2019].
* 1 2 «Pep Elias narra sobre contradicciones humanas en relatos de», 06-03-2018. [Consulta: 10 agost 2019].
* ↑ «Revista d'Igualada Autors Pep Elias Gálvez». [Consulta: 11 agost 2019].
* ↑ Anoia, Redacció / Info. «‘Amb sense tu', nou llibre de Pep Elias - 28 nov 2017». [Consulta: 10 agost 2019].
* ↑ Regió7. «L'escriptor igualadí Pep Elias guanya el Premi Ciutat de Mollerussa de Novel·la Breu». [Consulta: 11 agost 2019].
# Pic de Coma Mitjana

El Pic de Coma Mitjana és una muntanya de 2.732 m alt situada en el terme comunal de Fontpedrosa, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situat a prop de l'extrem sud-est del terme comunal, prop del termenal tant amb Mentet, de la comarca del Conflent, com amb Setcases, de la del Ripollès. És al nord-est de la Coma de l'Infern, al nord del Pic de l'Infern i al nord-oest del Pic de Dalt de Coma Mitjana.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Bibliografia

* Becat, Joan. «67 - Fontpedrosa». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Fontpedrosa». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ El Pic de Coma Mitjana en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Cerstin Petersmann

Cerstin Petersmann (Dortmund, 27 de novembre de 1964) és una exremadora alemanya que va competir durant les dècades de 1980 i 1990. Fins a la reunificació alemanya ho va fer sota bandera de la República Federal Alemanya.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on fou setena en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, guanyà la medalla de bronze en la mateixa prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata i una de bronze al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Cerstin Petersmann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com - FISA
# Charles Borah

Charles Borah (Fairfield, 11 de novembre de 1906 - Phoenix, 4 de novembre de 1980) va ser un atleta estatunidenc, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla d'or en la competició dels 4x100 metres relleus, formant equip amb Frank Wykoff, Jimmy Quinn i Henry Russell, mentre en els 200 metres quedà eliminat en sèries.
Borah guanyà els campionats de l'AAU de 100 iardes de 1926, 220 iardes de 1927 i 200 metres el 1928. Com a estudiant de la University of Southern California guanyà el campionat de l'IC4A de 100 i 220 iardes el 1927. Igualà el rècord del món de 100 iardes de Charley Paddock de 9.6" en dues ocasions, el 1926 i 1927.

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.7" (1928)
* 200 metres llisos. 21.3" (1928)
* 4x100 metres relleus. 41.0" (1928)

## Referències

* 1 2 3 «Charley Borah Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ Charles Borah a trackfield.brinkster.net
# Charles Day

Charles Day (Colville, 19 d'octubre de 1914 - Seattle, 26 de maig de 1962) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
Estudià a la Universitat de Washington.

## Referències

* 1 2 «Chuck Day Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 14 març 2019].
* ↑ Lange, Greg. «HistoryLink: Rowing crew of the University of Washington wins the Olympic Gold Medal on August 14, 1936». HistoryLink.org, 15-01-1999. [Consulta: 25 juliol 2009].
# Charles Doe

Charles Webster "Charlie" Doe, Jr. (San Francisco, Califòrnia, 4 de setembre de 1898 - Walnut Creek, Califòrnia, 19 de novembre de 1995) va ser un jugador de rugbi a 15 estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va ser seleccionat per jugar amb la selecció dels Estats Units de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla d'or. Quatre anys més tard, als Jocs de París, tornà a guanyar la medalla d'or en la competició de rugbi.

## Referències

* 1 2 «Charlie Doe Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 21 setembre 2017].