OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sven Rydell

Sven Rydell (Göteborgs Kristine församling, 14 de gener de 1905 - Göteborg, 4 d'abril de 1975) fou un futbolista suec, que jugava com a davanter, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Era el pare de la gimnasta Ewa Rydell.
Amb 49 gols en 43 partits fou el màxim golejador de tots els temps de la selecció nacional sueca durant més de 80 anys, fins al 4 de setembre de 2014, quan Zlatan Ibrahimović marcà el seu gol número 50 amb la selecció. Mai va disputar cap Mundial de futbol i sols el 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de futbol.
Pel que fa a clubs, defensà els colors del Holmens ISIF (1920-1924), l'Örgryte IS (1924-1930 i 1931-1934) i, el Redbergslids IK (1930-1931). En retirar-se primer exercí d'entrenador de l'Örgryte IS entre 1934 i 1935 i posteriorment com a periodista esportiu, durant molts anys.

## Referències

* 1 2 «Sven Rydell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ «Sven Rydell – Goals in International Matches». Rsssf.com, 26-05-2001. [Consulta: 25 novembre 2011].
* ↑ Nouveau record pour Ibra a www.lequipe.fr, 4 setembre 2014.
* ↑ Sven Rydell. Commitè Olímpic Suec
# U.S. News & World Report

U.S. News & World Report és una revista nord-americàna publicada a Washington, DC. Va ser juntament amb Time i Newsweek per molts anys revista líder setmanalment, encara que s'enfocava més en política, economia, salut i educació que seus contraparts. És coneguda particularment pel seu sistema d'anual de reportis de les universitats i hospitals nord-americans.
El juny de 2008 la publicació canvi de ser setmanal a bisetmanal. El novembre de 2008 es va revelar que seria una edició mensual.

## Història de la publicació

United States News va ser fundada el 1933 per David Lawrence (1888-1973) que també va iniciar el World Report el 1946. Les dues revistes inicialment cobrien les notícies nacional i internacionalment per separat, però Lawrence les va fusionar en OS News & World Report el 1948 i subsecuentemente va vendre la revista als seus empleats. El 1984, va ser adquirida per Mortimer Zuckerman, qui també és el propietari de New York Daily News.
El 1995, va ser llançat el seu lloc d'internet 'usnews.com' donant accés a tots els articles de la seva edició impresa.
El 2007 US News va publicar per primera vegada la seva llista de les millors escoles a nivell superior.

## Millors col·legis

El 1983, la revista va publicar per primera vegada el seu informe sobre les millors escoles nord-americanes. Amb l'excepció de 1984, han estat compilades i publicades anualment des de 1985 i són les més requerides en el seu tipus als EUA

## Referències

* ↑ Pérez-Peña, Richard. "OS News Plans to Publish Biweekly and Expand Consumer Focus". The New York Times. June 11, 2008.
* ↑ Pérez-Peña, Richard. "OS News Will Become a Monthly Magazine". The New York Times. November 4, 2008.
# Ricard Lega Arredondo

Ricard Lega Arredondo (Sevilla, 31 de desembre de 1935 - Lleida, 12 de gener de 2014) fou un jugador d'escacs, àrbitre internacional, entrenador i monitor d'escacs andalús instal·lat a Catalunya.

## Biografia

Establert a Lleida quan només tenia un mes de vida, començà a jugar als escacs a 13 anys i arribà a categoria preferent. Com a jugador veterà ha guanyat en tres ocasions el Campionat Provincial Individual de Lleida. En l'àmbit directiu s'inicià al Club Escacs Lleida (1958), que presidí a partir del 1967. Fou delegat d'escacs d'Educación y Descanso (1959–68), i fundador (1968) i president durant trenta anys de la Delegació Territorial d'Escacs de Lleida de la Federació Catalana d'Escacs. També fou vicepresident de la mateixa federació i president de la Comissió Esportiva, així com directiu de la Federació Espanyola d'Escacs durant més de vint anys. Va organitzar cinc Campionats d'Espanya: Absolut a Lleida, 1991; Femení a Lleida, 1983; i Juvenil a Lleida, el 1982 i a Balaguer el 1990. Va col·laborar també intensament en l'organització i desenvolupament, en els seus orígens, de grans torneigs com l'Obert de Benasque, l'Obert d'Andorra, l'Obert de Balaguer i l'Obert de Sort.
A més de l'àmbit escaquístic, Ricard Lega va col·laborar amb l'Esport de Lleida en general, especialment amb el Club de Futbol Lleida, va ser fundador de la Penya Barcelonista de Lleida, president del Llista Blava de d'Hoquei i va col·laborar amb la Federació de Natació, i Gimnàstica.
Una de les seves dites més habituals era:
| « | El cognom Lega ve de legalitat. Els dirigents d'un esport sempre s'han de regir per la legalitat i l'honestedat, han d'estar per servir l'esport i no per servir-se a ells mateixos | » |

## Guardons

Rebé la medalla d'or de la campanya Educación Física y Deporte para Todos (1974), el títol de Quijote de l'esport de Lleida (1975), la medalla Forjador de la Història Esportiva de Catalunya (1994) i la Insígnia d'or de la Federació Catalana. L'any 1988 rebé un homenatge dels clubs lleidatans.

## Referències

* ↑ Obituari
* 1 2 «Ricard Lega Arredondo». enciclopedia.cat. [Consulta: 7 febrer 2016].
* ↑ «Biografia Esportiva Ricard Lega». escacs.cat. [Consulta: 7 febrer 2016].
# Jack Dearlove

Jack Dearlove (Fulham, 5 de juny de 1911 - Bromley, 11 de juliol de 1967) fou un remer anglès que va competir en els anys posteriors a la Segona Guerra Mundial.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. N'era el timoner. El 1950 guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner als Jocs de l'Imperi Britànic.
Quan tenia 13 anys va patir un greu accident de cotxe que li va provocar l'amputació d'una cama. El seu fil, Richard Dearlove arribà a ser cap del MI6 i Master del Pembroke College de Cambridge.

## Referències

* ↑ Jack Dearlove's obituary
* 1 2 «Jack Dearlove Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de gener 2012. [Consulta: 12 juny 2019].
* ↑ «The Olympic hero they kept in hiding». Daily Telegraph, 04-07-2012 [Consulta: 8 gener 2013].
# Landon Donovan

Landon Donovan és un exfutbolista professional estatunidenc nascut a Ontario, Califòrnia el 4 de març del 1982. Que jugava com a migcampista.

## Vida primerenca i carrera

Fill de Timothy Donovan i Donna Kenney-Cash, Donovan va créixer en Redlands, Califòrnia, i assistí al Redlands East Valley High School. Com tots els joves va ser actiu en el món de la gimnàstica i fou convidat a assistir al taller de capacitació olímpic a causa de la seua habilitat en tot l'esport. Donovan fou membre de la classe inaugural de la Federació de Futbol dels Estats Units en el programa de residència Bradenton, Florida amb molts dels actuals jugadors de la selecció incloent a Oguchi Onyewu, DaMarcus Beasley i Bobby Convey. Competí en el Mundial de Futbol Sub-17 de 1999, acabant en el quart lloc. Donovan rebé el baló d'or com el jugador destacat del torneig. Poc després del torneig, Donovan signà un contracte professional amb el club alemany Bayer Leverkusen, convertint-se en el més jove d'Amèrica per a signar amb un club estranger.

## Enllaços externs

* LandonDonovan.com Arxivat 2012-03-05 a Wayback Machine. Pàgina oficial del jugador.
* Perfil al web del Los Angeles Galaxy Arxivat 2007-10-16 a Wayback Machine.
# Svetlana Priakhina

Svetlana Priakhina (Volgograd, 29 de juliol de 1970) és una exjugadora d'handbol russa que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics de Barcelona, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món d'handbol de 1990, la lliga soviètica de 1989 i 1992 i la Recopa d'Europa de 1987 i 1988. A nivell de clubs jugà al Kuban Krasnodar.

## Referències

* 1 2 «Svetlana Pryakhina Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 d'octubre 2012. [Consulta: 4 novembre 2019].
* ↑ Светлана Пряхина: стержневая фигура a aksport.ru (rus)
# Gifu

Gifu (岐阜 市) és la ciutat capital de la prefectura de Gifu, a la regió de Chūbu, al centre del Japó. Té una àrea de 202,89 km² i una població de 423.449 habitants.

## Història

El nom de la ciutat va ser donat en l'era Sengoku per Oda Nobunaga, que governava gran part del Japó en el segle xvi, anteriorment la localitat es deia Inokuchi. Va viure al castell de Gifu per nou anys i el va usar com a base per unificar el país.
Va ser un gran centre industrial a la Segona Guerra Mundial, i incloïa una fàbrica al centre de la ciutat que feia parts d'avions, per tant la ciutat va ser objectiu de constants bombardejos per la Força Aèria dels Estats Units, destacant el bombardeig del 9 juliol 1945, on gairebé la ciutat va ser destruïda i van morir 900 persones. Posterior a la guerra la ciutat es va recuperar i es va poder restablir la indústria i la manufactura a la ciutat.

## Ciutats germanes

* Campinas, estat de São Paulo, Brasil (1982)
* Cincinnati, Ohio, Estats Units (1988)
* Florència, Itàlia (1978)
* Hangzhou, Zhejian, Xina (1979)
* Meidling, Viena, Àustria (1994)
* Mérida (Veneçuela)

## Persones il·lustres

* Aki Shimazaki

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2021-02-28 a Wayback Machine.(japonès)
# Can Birrot

Can Birrot és una masia del municipi de Torà (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a un kilòmetre de Torà (direcció a Biosca), a peu de la carretera C-1412. Consta de quatre façanes i tres plantes. La coberta és de dos vessants (est-oest), acabada amb teules. Destacar que totes les façanes estan arrebossades excepte els extrems de cadascuna on es deixen lluir els carreus de pedra.
A la façana nord-est (la que dona a la carretera), a la planta baixa, hi ha l'entrada original en arc de mig punt i amb porta de fusta de doble batent. A la clau de volta hi duu la data de 1718. A cada banda se situa una finestra amb llinda de pedra. A la planta següent hi ha tres finestres, en dimensions diferents, amb ampit. A la zona de golfes es troba una petita finestra al centre i una altra en un extrem.
A la façana nord-oest, a la planta baixa hi ha una petita espitllera. A la planta següent hi ha tres petites finestres escalonades a diferents nivells. A la darrera planta hi ha una finestra.
A la façana sud-oest, és on hi ha l'accés actual a l'edifici. Aquest té la llinda de pedra i porta de fusta de doble batent, a cada banda té una finestra, la de l'esquerra és més petita. Al primer pis se situen quatre finestres en dimensions diferents. A la darrera planta hi ha dues finestres juntes en arc de mig punt.
A la façana sud-est, hi ha un edifici adjunt que ocupa també gran part de la façana anterior. Aquest edifici adjunt, que forma part de l'habitatge, en les cares exteriors té diverses obertures en arc de mig punt que conformen una galeria.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Birrot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Pere Ortís i Escuer

Pere Ortís i Escuer (Bellpuig, 3 de novembre de 1930 - Solsona, 29 d'octubre de 2024) fou un escriptor català.

## Biografia

Va cursar els estudis eclesiàstics al Seminari de Solsona i va ser ordenat prevere el dia 1 de maig de 1955. Va viure 13 anys a Hondures (entre 1955 i 1968) i 18 anys a Nova York. Es llicencià en literatura i en filologia romànica a la Universitat de Nova York. Va viure a Tàrrega, on va desenvolupar tant la seva tasca d'escriptor com la de sacerdot, aquesta darrera al municipi de Preixana.
Fou l'autor d'una vintena de llibres de narrativa i d'assaig lingüístic. Fins ara s'han publicat 5 volums de la seva obra completa. També va traduir de l'anglès al català l'obra Catalònia Infelix de l'hispanista anglès Edgar Allison Peers. Així mateix, no va deixar de publicar articles de temàtica variada a revistes catalanes com Serra d'Or, Llengua Nacional, Nova Tàrrega, El Pregoner d'Urgell i altres.

## Referències

* ↑ Simón, Lluís «Mor l’escriptor i sacerdot Pere Ortís i Escuer». El Punt Avui, 31-10-2024 [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «Defunció de Mn. Pere Ortís i Escuer». Naciodigital.cat Solsona, 31-10-2024 [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «Pere Ortís i Escuer». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «Institució de les Lletres Catalanes». [Consulta: 8 juliol 2018].
* ↑ «PEN Català».
# Walon Green

Walon Green (Baltimore 5 de desembre de 1936) és un director i guionista estatunidenc de cinema documental, tant de televisió com de cinema.

## Carrera

Green va produir i va dirigir documentals per a National Geographic i David Wolper, inclosos The Hellstrom Chronicle, pels quals va rebre l'Oscar al millor documental i el BAFTA el 1972, i The Secret Life of Plants el 1979. Entre els seus crèdits de guió es troben les pel·lícules Grup salvatge, Sorcerer, El robatori més gran del segle, Eraser: Eliminador, Terra de cowboys i RoboCop 2. A la televisió, va escriure i produir episodis de Hill Street Blues, Law & Order, ER i NYPD Blue pels que el 1995 va rebre el Premi Edgar. Més recentment, va ser un consultor creatiu per a la sèrie de televisió de ciència-ficció de Chris Carter Millennium ', on va coescriure l'episodi "Paper Dove" amb Ted Mann. També destaca per permetre que un mil·lipede s'arrossegui per la seva cara a l'escena del túnel a Un món de fantasia.
A la tardor de 2008, va assumir el càrrec de productor executiu per als episodis de Vincent D'Onofrio-Kathryn Erbe de Law & Order: Criminal Intent, i el 2010 va assumir el càrrec productor executiu per a tots els episodis de la novena temporada. El 2008 fou el show runner de Bunker Hill, protagonitzada per Donnie Wahlberg i Bridget Moynahan i dirigida per Jon Avnet. The pilot was not picked up for a series. El 2010 fou productor eecutiu de
El 2015 a escriure l'adaptació a minisèrie de Killing Jesus: A History.

## Premis i nominacions

Walon Green va ser nominat el 1970 a l'Oscar al millor guió original per Grup salvatge. Va ser guardonat amb un Oscar el 1972 pel seu documental The Hellstrom Chronicle, pel qual també va guanyar El Gran Premi Tècnic a Cannes el 1971 i el Flaherty Documentary Award.
Va ser nominat a Primetime Emmys el 1986 per Hill Street Blues, el 1993 i 1994 pel seu treball a Law & Order i va guanyar un Emmy el 1995 per NYPD Blue.
Green va ser nominat a un Premi Emmy per co-escriure (amb Robert Nathan) l'episodi de Law & Order de 1993 "Manhood". L'episodi va guanyar un GLAAD Media Award per a un episodi de televisió dramàtica excepcional.
Green va ser nominat al Premi Edgar el 1993 per a un episodi de Law & Order i va guanyar el mateix premi el 1995 que va compartir amb David Milch i Steven Bochco per al seu episodi Simone Says de NYPD Blue.

## Referències

* ↑ Mar López Ligero El falso documental: Evolución, estructura y argumentos del fake
* ↑ https://www.imdb.com/name/nm0338396/awards
* ↑ Courrier, Kevin, and Susan Green (2000). Law & Order: The Unofficial Companion. Macmillan. ISBN 1-58063-108-8. p. 205
* ↑ Tropiano, Stephen (2002). The Prime Time Closet: A History of Gays and Lesbians on TV. Applause Theatre & Cinema Books. ISBN 1-55783-557-8. p. 83

## Enllaços externs

* Walon Green on NPR's Fresh Air (March 10, 2003)
# Bjart Ording

Bjart Ording (Nes, 19 de maig de 1898 - Nes, 12 d'octubre de 1975) va ser un genet noruec que va competir durant el segon quart del segle xx.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va disputar quatre proves del programa d'hípica. Va guanyar la medalla de plata en la prova de concurs complet per equips, mentre en el concurs complet individual fou sisè. En ambdues proves va participar amb el cavall And Over. En les altres dues proves disputades, el salts d'obstacles per equips i individual, fou onzè i trenta-sisè respectivament amb el cavall Fram I. Vint-i-quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, fou vint-i-novè en la prova de salts d'obstacles individual amb el cavall Fram II.

## Referències

* 1 2 «Bjart Ording Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d'agost 2011. [Consulta: 19 juliol 2018].
# Knut Østby

Knut Østby (Modum, 12 de novembre de 1922 - Bærum, 6 d'agost de 2010) fou un piragüista noruec que va competir entre les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa de piragüisme. Formant parella amb Ivar Mathisen va guanyar la medalla de plata en el K-2 10.000 metres, mentre en el K-2 1.000 metres fou quart. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, tornà a disputar dues proves del programa de piragüisme. En ambdues proves fou cinquè. La tercera i darrera participació en uns Jocs va tenir lloc el 1956, quan als Jocs de Melbourne va disputar dues proves del programa de piragüisme. Destaca la vuitena posició en el K-1 10.000 metres.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les de 1950 i quinze títols nacionals entre 1946 i 1959. Guanyà la Copa del Rei al millor piragüista el 1955, 1956 i 1957.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ivar Mathisen». [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ Borgen, Per Otto. «Østby, Knut». A: Asker og Bærum leksikon (en norwegian). Drammen: Forlaget for by- og bygdehistorie, 2006. ISBN 82-91649-10-3.
# Bernard Bourreau

Bernard Bourreau (Garat, Charente, 2 de setembre de 1951) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1973 i 1984, sempre a l'equip Peugeot. Quan era amateur va guanyar la medalla de bronze al Campionat del Món en ruta per darrere dels polonesos Ryszard Szurkowski i Stanisław Szozda. Va participar en els Jocs Olímpics de 1972. Actualment és el seleccionador nacional francès.

## Palmarès

* 1971
** 1r al Manx Trophy
* 1973
** 1r a la Ruta de França
** 1r al Tour del Gavaudan
** Vencedor de 2 etapes al Girobio
* 1974
** 1r al Gran Premi d'Isbergues
* 1975
** 1r a la Ruta nivernaise
** Vencedor d'una etapa al Circuit de La Sarthe
* 1976
** Vencedor d'una etapa a l'Étoile des Espoirs
* 1978
** Vencedor d'una etapa al Tour del Llemosí
* 1980
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valclusa
* 1981
** 1r al Tour de Vendée
* 1982
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1974. 36è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1974. 52è de la classificació general
* 1975. 40è de la classificació general
* 1976. 30è de la classificació general
* 1977. 34è de la classificació general
* 1978. 28è de la classificació general
* 1979. 79è de la classificació general
* 1980. 40è de la classificació general
* 1981. 72è de la classificació general
* 1982. Abandona (17a etapa)
* 1983. 53è de la classificació general
* 1984. 86è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Ulric III de Rappolstein

Ulric III dit el Jove fou senyor de Rappolstein, fill d'Ulric II de Rappolstein el Vell.
Destacable senyor per la seva bondat i la seva generositat. Va morir bastant jove el 1278 i la seva vídua, filla del comte de Frobourg, es va retirar el 1281 al convent de les germanes minorites del Paradís, prop de Schaffhausen, on va morir en l'acompliment de totes les virtuts religioses el 1297. De la seva unió procedeixen: Anselm III; Ulric V (+ 13 d'abril de 1283) casat amb Adelaida filla de Simó de Hohen-Geroldseck; Hermann que va fortificar el castell de Guémar el 1277; i Enric II el Jove.

## Notes

* ↑ Poble del cantó de Basilea

## Referències

* Sitzmann, Édouard : Dictionnaire de biographie des hommes célèbres de l'Alsace, Rixheim, Imprimerie F. Sutter & Cie, 1910, 2 volumes
# Kurt Pettersén

Kurt Pettersén (suec: Kurt Arne Pettersén) (Borås, 21 de juny de 1916 - Borås, 15 de novembre de 1957) va ser un lluitador suec, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes gall del programa de lluita grecoromana.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles de plata al Campionat d'Europa de lluita.

## Referències

* 1 2 «Kurt Pettersén Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 18 novembre 2019].
* ↑ Kurt Pettersén Comitè Olímpic de Suècia
# Veritat lògica

Una veritat lògica és una fórmula ben formada d'un llenguatge formal que és veritable sota totes les interpretacions dels components (diferents de les constants lògiques) d'aquest llenguatge. En alguns contexts, les veritats lògiques es coneixen com a fórmules lògicament vàlides (que tenen validesa lògica ). Hi ha dues característiques generalment acceptades de les veritats lògiques: que són formals i que són necessàries. Que siguin formals implica que qualsevol instanciació d'una veritat lògica és també una veritat lògica. Que siguin necessàries significa que és impossible que siguin falses, és a dir que en totes les situacions contrafàctiques, les veritats lògiques segueixen sent veritats lògiques.
De vegades es confon a les veritats lògiques amb les tautologies. Les tautologies són les veritats lògiques de la lògica proposicional. Si bé tota tautologia és una veritat lògica, no tota veritat lògica és una tautologia.
Alguns exemples coneguts de veritats lògiques en la lògica proposicional són:
* $\neg (p\land \neg p)$
* $P\lor \neg p$
* $P\leftrightarrow p$
I en la lògica de primer ordre:
* $\forall x\,(Px\lor \neg Px)$
* $\forall x\,(x=x)$
* $\exists x\,(x=x)$
I en la lògica de segon ordre:
* $\forall P(Pa\lor \neg Pa)$
* $\forall P\,\forall x\,(Px\lor \neg Px)$

## Vegeu també

* Tautologia (lògica)

## Notes i referències

* ↑ «logical truth». A: Simon Blackburn. The Oxford Dictionary of Philosophy (en anglès). Oxford University Press [Consulta: 11 octubre 2009].
* ↑ Kirwan, Christopher. «logical truth». A: The Oxford Companion to Philosophy (en anglès). Oxford University Press [Consulta: 11 octubre 2009].
* ↑ Vegeu per exemple:Hunter, Geoffrey. «secció 19». A: Metalogic: An Introduction to the Metatheory of Standard First-Order Logic. Universitat de Califòrnia Press, 1971.
* 1 2 3 Gomez-Torrent, Mario. «Logical Truth». A: Edward N. Zalta. Stanford Encyclopedia of Philosophy (en anglès). Fall 2008 Edition [Consulta: 11 octubre 2009].
# Steele Bishop

Steele Bishop, (Perth, 29 d'abril de 1953) fou un ciclista australià que combinà tant el ciclisme en pista com la ruta. Fou professional del 1975 al 1984. Va participar en els Jocs Olímpics de Múnic de 1972; i va guanyar la medalla d'or al Campionat del món de Persecució de 1983.

## Palmarès en pista

* 1983
** Campió del món en Persecució

## Palmarès en ruta

* 1983
** 1r a la Griffin 1000 i vencedor de 3 etapes

## Referències

* ↑ «Steele Bishoop, Campeón Mundial de Persecución». El Mundo Deportivo, 28-08-1983 [Consulta: 5 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Jack Murdoch

Jack Murdoch (anglès: John Lawrence Cosgrave Murdoch) (Toronto, 18 de juliol de 1908 - Terneuzen, 10 d'octubre de 1944) fou un remer canadenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà la prova del vuit amb timoner del programa de rem, en què guanyà la medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «Jack Murdoch Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 1r setembre 2018].