OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Michael Wheeler

Michael Wheeler (Watford, 14 de febrer de 1935 - Poole, 15 de gener de 2020) fou un atleta anglès, especialista en els 400 metres, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics de Melbourne, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Formant equip amb Francis Higgins, Derek Johnson i John Salisbury guanyà la de bronze en els 4x400 metres, mentre en els 400 metres, quedà eliminat en sèries.
Guanyà el campionat nacional de les 440 iardes de 1956 i va millorar en dues ocasions el rècord nacional dels 4x400 metres.

## Millors marques

* 400 metres. 47.4" (1955)

## Referències

* ↑ «Michael Wheeler | Announcements | Death Notices & Obituaries», 26-01-2020. [Consulta: 27 gener 2020].
* 1 2 Michael Wheeler a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «British Athletics Championships 1945-1959». [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 203. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 10 juliol 2020].
# Andrés Gómez Domínguez

Andrés Gómez Domínguez (Guadalajara, 30 de novembre de 1913 - Ciutat de Mèxic, 26 de juliol de 1991) fou un jugador de bàsquet mexicà que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de bronze en la competició de bàsquet.

## Referències

* ↑ «Andrés Gómez Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 15 desembre 2018].
# Arveu IV de Donzy

Arveu IV de Donzy (francès Hervé IV de Donzy), mort el 1222, fou un senyor de Donzy i comte de Nevers de 1199 a 1222. Era fill d'Arveu III († 1187), senyor de Donzy, i de Matilde Gouët.
Vassall de Pere II de Courtenay, comte de Nevers, d'Auxerre i de Tonnerre, es va revoltar contra ell per a la possessió del castell de Gien, el va derrotar a Cosne-Cours-sur-Loire i el va fer presoner. Per al seu alliberament, Pere es va veure obligat a donar la mà de la seva filla Matilde de Courtenay, així com el comtat de Nevers. Pere de Courtenay va conservar vitalíciament els comtats d'Auxerre i de Tonnerre. El papa es va negar en principi a atorgar la dispensa de consanguinitat per al matrimoni, i no la va concedir més que al cap d'uns quants anys, imposant a Arveu la participació en alguna croada.
Va participar per això el 1209 a la croada albigesa al costat entre altres del seu veí i rival el duc Eudes III de Borgonya. Va participar en les preses de Besiers i de Carcassona, però va refusar adquirir la possessió de les vescomtats de Besiers i de Carcassona que se li havia proposat. Els quaranta dies de serveis passats, es nega a combatre més temps per a la croada i torna al seu comtat.
Va combatre igualment a Bouvines (1214) del costat flamenc; va participar en la campanya d'Anglaterra que pretenia posar a Lluís VIII de França sobre el tron d'aquest país; després a la cinquena croada (1217), i finalment a la seu de Marmande.
El 1217, el seu sogre Pere que marxava a Constantinoble per prendre possessió de la corona de l'Imperi Llatí li va cedir el comtat de Tonnerre, probablement contra una suma de diners. A la mort de Pere el 1219 la seva dona va heretar finalment el comtat d'Auxerre que d'aquesta manera va caure també a mans, de fet, d'Arveu. Pero va morir al seu torn el 23 de gener de 1222 al castell de Saint-Agnan Fou enterrat a l'abadia de Pontigny.

## Matrimoni i fills

Es va casar l'octubre de 1199 amb Matilde de Courtenay (1188 † 1257), filla de Pere II de Courtenay i d'Agnès de Nevers i van tenir a:
* Guillem, mort entre 1207 et 1214, promès a Beatriu del Vienès
* Agnès II († 1237), comtessa de Nevers, Auxerre i Tonnerre, casada el 1223 amb Guiu de Châtillon, comte de Saint Pol.

## Notes i referències

* 1 2 Foundation for Medieval Genealogy
* ↑ Dominique Paladilhe, Simon de Montfort, Librairie Académique Perrin, 1988 (réimpr. 1997), 324 pàg. ISBN 2-262-01291-1
* ↑ «Antic blasó». Arxivat de l'original el 2009-02-08. [Consulta: 7 agost 2012].
* ↑ Jacquillat-Despréau, Notice sur le comté de Tonnerre, a la revista Annuaire historique de l'Yonne, 1839.
# Brisbane Broncos RLFC

El Brisbane Broncos Rugby League Football Club (o Brisbane Broncos RLFC) és un club de rugbi lliga australià de la ciutat de Brisbane.

## Història

Els èxits a les lligues de Queensland durant els anys 80, portaren a la New South Wales Rugby League (NSWRL) convidar un equip de Brisbane a ingressar a la lliga. D'aquesta manera nasqueren els Brisbane Broncos l'any 1988. Des d'aleshores s'ha convertit en un dels clubs importants de la lliga australiana, amb diversos campionats nacionals i internacionals.

## Palmarès

* World Club Challenge (2): 1992, 1997
* National Rugby League (6): 1992, 1993, 1997, 1998, 2000, 2006
* Minor Premiership (4): 1992, 1997, 1998, 2000
* Panasonic Cup (1): 1989
* Lotto Challenge Cup (1): 1991
* Tooheys Challenge (1): 1995

## Galeria

| Darren Lockyer jugant pels Broncos el 2004. | Suncorp Stadium. | Brisbane Broncos el 2004. |

## Referències i notes

* ↑ inclosos New South Wales Rugby League, Australian Rugby League i National Rugby League.

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial
* (anglès) Broncos Leagues Club Arxivat 2007-04-04 a Wayback Machine.
* (anglès) Estadístiques Arxivat 2009-04-18 a Wayback Machine.
* (anglès) Història
# Pablo Ricardi

Pablo Ricardi (Buenos Aires, 25 de febrer de 1962), és un jugador d'escacs argentí, que té el títol de Gran Mestre des de 1985.
A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2020, hi tenia un Elo de 2458 punts, cosa que en feia el jugador número 19 (en actiu) de l'Argentina. El seu màxim Elo va ser de 2553 punts, a la llista de l'abril de 2004.

## Resultats destacats en competició

Ricardi ha guanyat cinc cops el Campionat de l'Argentina, els anys 1994, 1995, 1996, 1998 i 1999, i n'ha estat subcampió en una ocasió el 2005 per darrere del GM Diego Flores.
Va ser campió Panamericà l'any 1987 a La Paz.
Va participar, representant l'Argentina en onze olimpíades d'escacs els anys 1984, 1986, 1988, 1990, 1992, 1994, 1996, 1998, 2002, 2004 i 2006, i en dos Campionats Panamericans d'escacs per equips els anys 1985 i 1995, aconseguint l'any 1985, a Villa Gesell, la medalla d'or per equips i la medalla d'or individual al primer tauler reserva, i l'any 1995, a Cascavel, la medalla de plata per equips i la medalla d'or individual en el segon tauler.

## Periodista d'escacs

Escriu tots els divendres la seva columna Frente al Tablero, a la secció d'esports del diari La Nación de Buenos Aires, una secció sobre escacs que va tenir com a antecessors, entre d'altres, els mestres Roberto Grau o Julio Bolbochán.

## Notes i referències

* 1 2 3 «Nota biogràfica de Pablo Ricardi» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 5 gener 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Argentina"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ «Evolució Elo de Pablo Ricardi» (en anglès). FIDE consulta= 18 de juliol de 2020.
* ↑ «Torneigs Majors i Campionats de l'Argentina (notes en castellà)». Arxivat de l'original el 25/10/2009.
* ↑ «Campions de l'Argentina fins al 2003» (en castellà). Web de la Federació Argentina d'Escacs. Arxivat de l'original el 2012-10-25. [Consulta: 5 gener 2013].
* ↑ «Fitxa de Pablo Ricardi» (en anglès). OlimpBase. [Consulta: 5 gener 2013].
* ↑ «Campionats Panamericans per equips» (en anglès). OlimpBase. [Consulta: 5 gener 2013].
* ↑ «Fitxa de Pablo Ricardi als campionats Panamericans per equips, 1985» (en anglès). OlimpBase. [Consulta: 5 gener 2013].
* ↑ «Selecció de l'Argentina als Campionats Panamericans de 1995» (en anglès). OlimpBase. [Consulta: 7 gener 2013].
# Gerd Wimmer

Gerd Wimmer (Laa an der Thaya, 9 de gener de 1977) és un exfutbolista professional austríac que va jugar com a migcampista.

## Carrera de club

Wimmer va néixer a Laa un der Thaya, Àustria Baixa. El seu primer club va ser el SV Laa an der Thaya de la seva ciutat natal. El seu primer club professional va ser l'Admira Wacker, i posterirment va marxar a l'Sturm Graz el 1995 i va retornar a l'Admira més tard aquell any a l'inici de la temporada 1995–1996. El 1997, va fitxar pel club de Viena Rapid Viena pel qual va jugar tres temporades, abans de marxar a l'estranger per jugar per equips alemanys com ara Eintracht Frankfurt, Hansa Rostock i Podridura-Weiß Oberhausen.
El 2005, va retornar a Àustria per jugar pel VfB Admira Wacker Mödling i un any més tard va signar pe l'Àustria Wien. El 18 d'abril de 2006 va rebre una sanció rècord de 12 partits després d'atacar l'entrenador assistent del Wacker Tirol, Klaus Vogler,després d'un partit.

## Carrera internacional

Wimmer Va fer el seu debut per Àustria l'agost de 1999 en un partit amistós contra Suècia a Malmö i va acabar disputant-hi 5 partits, sense cap gol. El seu darrer partit internacional fou un setembre de 2002 en partit de qualificació per a l'Eurocopa contra Moldàvia.

## Enllaços externs

* Ràpid stats - Ràpid Archive
* Perfil - Àustria Archive
* Gerd Wimmer - Eintracht-archiv
* Gerd Wimmer a National-Football-Teams.com (anglès)
# Mihály Bozsi

Mihály Bozsi (2 de març de 1911 a Budapest - 5 de maig de 1984 a Budapest) va ser un jugador de waterpolo hongarès que va competir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936. Va formar part de l'equip hongarès que va guanyar la medalla d'or. Va jugar sis partits, inclosa la final. D'ell es destaca l'habilitat que va desenvolupar, "xut de bozsi" (batejat pel nom de l'autor), i avui dia encara s'utilitza.

## Referències

* ↑ «Bozsi Mihály dr.». Úszósport, 23, 6, június 1984 [Consulta: 20130919].
* ↑ (hongarès) Az 1936-os berlini olimpián győztes pólócsapat tagjai
* ↑ «Mihály Bozsi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 16 gener 2019].
# Anikó Meksz

Anikó Meksz (Szekszárd, 18 de juny de 1965) és una ex-jugadora d'handbol hongaresa que va competir a finals del segle xx.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Atlanta, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món d'handbol de 1995. Entre 1990 i 1997 va jugar 110 partits amb la selecció nacional.
A nivell de clubs jugà al Tatabánya KC (1982-1986) i Dunaújvárosi Kohász KA (1986-1996) d'Hongria i l'AS Bondy (1996-1999) i Alfortville (1999-2002) de França. El 1995 guanyà la Recopa d'Europa. Un cop retirada de la competició esportiva, per culpa d'una lesió, es quedà a França per exercir la direcció professional de l'Alfortville.

## Referències

* ↑ «Anikó Meksz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ Women Handball World Championship 1995 in Austria and Hungary - 05-17.12 Champion South Korea a todor66.com
* ↑ Válogatott játékosok rangsora - női
* ↑ «Ha csak a pénzért csinálná, már biztos máshol dolgozna». teol.hu/, 22-07-2014 [Consulta: 4 abril 2020]. Arxivat 23 August 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-08-23. [Consulta: 4 abril 2020].
# Natàlia Sokolova

Natàlia Sokolova (Moscou, 6 d'octubre de 1949), nascuda Kulitxkova (Куличкова) va ser una atleta russa, especialista en els 400 metres, que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de bronze en els 4x400 metres relleus, formant equip amb Inta Kļimoviča, Liudmila Aksionova i Nadejda Ilyina. En els 400 metres quedà eliminada en semifinals.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en els 4x400 metres relleus del Campionat d'Europa d'atletisme de 1974. També guanyà 2 campionats soviètics.

## Millors marques

* 400 metres. 51.43" (1976)

## Referències

* 1 2 3 «Nataliya Sokolova Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 13 novembre 2019].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Zurab Sturua

Zurab Sturua (nascut el 28 de novembre de 1964), és un jugador d'escacs georgià, que té el títol de Gran Mestre des de 1991.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2021, hi tenia un Elo de 2529 punts, cosa que en feia el jugador número 10 (en actiu) de Geòrgia. El seu màxim Elo va ser de 2600 punts, a la llista d'abril de 2001 (posició 100 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Sturua ha guanyat el Campionat d'escacs de Geòrgia en cinc ocasions, els anys 1975, 1977, 1981, 1984 i 1985
Va guanyar el Masters Open del Torneig de Biel els anys 1991 i 1996. El 1997, empatà als llocs 1r–5è amb Jaan Ehlvest, Christopher Lutz, Gyula Sax i Aleksandr Dèltxev al fort obert de Pula. El 1998 empatà als llocs 7è–11è amb Guiorgui Bagatúrov, Ioannis Nikolaidis, Angelos Vouldis i Aixot Nadanian al Torneig Zonal de Panormo, Creta, classificatori pel Campionat del món de la FIDE de 1999.
El 2005 empatà als llocs 1r–2n amb Mikheil Kekelidze a Dubai. El 2009, va guanyar l'obert dels Emirats Àrabs Units amb 7.5/9. L'agost de 2010 fou 2n al Masters d'Abu Dhabi (Emirats Àrabs Units).
El 2014 es proclamà campió del món sènior en la categoria de més de 50 anys, després d'empatar al primer lloc amb l'anglès Keith Arkell i superar-lo per millor desempat. El maig de 2015 tornà a tenir un gran èxit en coronar-se campió d'Europa sènior en la categoria de més de 50 anys, a Erètria. El 2016 fou tercer al Campionat del món sènior (+50 anys) a Marianske Lazne (el campió fou Giorgi Bagaturov), i repetí triomf al Campionat d'Europa de més de 50 anys, a Erevan.

### Participació en competicions per equips

Sturua ha participat, representant Geòrgia, a les Olimpíades d'escacs de 1992, 1994, 1996, 1998, 2002 i 2004.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Zurab Sturua» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 11 desembre 2011].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Geòrgia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Zurab Sturua «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-03-29. [Consulta: 11 desembre 2011].
* ↑ «Historial de guanyadors del Campionat d'escacs de Geòrgia» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 11 desembre 2011].
* ↑ «Històric de guanyadors del Festival Internacional de Biel» (en anglès). BielChessFestival.ch. [Consulta: 11 desembre 2011].
* ↑ «11è obert de Pula, 1997» (en anglès). 365Chess.com. [Consulta: 11 desembre 2011].
* ↑ Crowther, Mark. «The Week in Chess 209: Zonal 1.5 Panormo, Crete». London Chess Center, 09-11-1998. [Consulta: 11 desembre 2011]. (anglès)
* ↑ «Classificació final del campionat del món d'escacs sènior (+50)». chess-results.com. [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ Friedel, Frederic. «European Senior Championships in Eretria» (en anglès). ChessBase, 17-05-2015. [Consulta: 20 maig 2015].
* ↑ «World Senior Chess Championship 2016». englischess.org, 05-12-2016. [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ Bartelski, Wojciech. «Men's Chess Olympiads: Zurab Sturua». OlimpBase. [Consulta: 12 novembre 2011].
# Leptoromys

Leptoromys és un gènere de rosegador extint de la família dels aplodòntids, que actualment només conté una espècie vivent, el castor de muntanya. Visqué a Nord-amèrica durant l'estatge Rupelià de l'època de l'Oligocè.

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Mikuláš Athanasov

Mikuláš Athanasov (Košice, 28 de novembre de 1930 - Košice, 26 de desembre de 2005) va ser un lluitador eslovac, especialista en lluita grecoromana, que va competir sota bandera txecoslovaca durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes lleuger del programa de lluita grecoromana.

## Referències

* ↑ «Mikuláš Athanasov Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 24 novembre 2019].
# Anne Jahren

Anne Jahren (Bærum, 20 de juny de 1963) és una esquiadora de fons noruega, ja retirada, que destacà a la dècada del 1980.

## Biografia

Va néixer el 20 de juny de 1963 a la ciutat de Bærum, població situada al comtat d'Akershus. Va estudiar a l'Escola Noruega de les Ciències de l'Esport.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 realitzats a Sarajevo (Iugoslàvia), on va aconseguir la medalla d'or en la prova de relleus 4x5 km i la medalla de bronze en la prova de 20 quilòmetres. A més va finalitzar cinquena en la prova dels 10 km i setena en la prova dels 5 quilòmetres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Canadà) va aconseguir la medalla de plata en la prova de relleus 4x5 km, a més de finalitzar quarta en la prova dels 5 km i setzena en la prova dels 10 quilòmetres.
Al llarg de la seva carrera esportiva va aconseguir guanyar quatre medalles en el Campionat del Món d'esquí nòrdic, destacant la medalla d'or aconseguida l'any 1987 en la prova dels 10 quilòmetres.

## Referències

* ↑ Bugge, Mette «40 år og fortsatt full fart» (en noruec). Aftenposten, 05-09-2008, p. 20.
* ↑ Anne Jahren a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «JAHREN Anne - Athlete Information». [Consulta: 28 febrer 2021].
# Nicolò Vittori

Nicolò Vittori (Izola, 13 de març de 1909 - Trieste, 26 de maig de 1988) fou un remer italià que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Valerio Perentin, Giliante D'Este, Giovanni Delise i el timoner Renato Petronio. El 1936, als Jocs de Berlín, va quedar eliminat en la repesca de la prova del quatre amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat d'Europa de rem, quatre d'or, una de plata i una de bronze, entre 1929 i 1935, sempre en la prova dels quatre amb timoner.

## Referències

* 1 2 «Nicolò Vittori Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 de setembre 2011. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Ramachandran Ramesh

Ramachandran Ramesh (nascut a Chennai el 20 d'abril del 1976) és un jugador d'escacs indi que té el títol de Gran Mestre des de 2003. Ramesh està casat amb la WGM Aarthie Ramaswamy. Són la primera parella de Grans Mestres de l'Índia.
A la llista d'Elo de la FIDE del gener de 2016, hi tenia un Elo de 2464 punts, cosa que en feia el jugador número 38 (en actiu) de l'Índia. El seu màxim Elo va ser de 2507 punts, a la llista de l'abril de 2006 (posició 630 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 2002 va guanyar el Campionat de la Gran Bretanya i el 2007 el Campionat d'escacs de la Commonwealth.
El 2008 va fundar el Chess Gurukul, una acadèmia d'escacs a Chennai per entrenar joves jugadors aspirants. De Chess Gurukul han sortit molts escaquistes indis campions internacionals, entre els quals Aravind Chithambaram.
Ramesh va assolir la fama amb els seus excel·lents comentaris al Campionat del món de 2013 entre Anand i Carlsen, on va ser comentarista oficial juntament a la Gran Metre Susan Polgar.

## Referències

* ↑ «http://www.geocities.com/SiliconValley/Lab/7378/relative.htm&date=2009-10-25+09:50:51 Relatives of Chessplayers». Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Índia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 25 gener 2016].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Krishnan Sasikiran «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-02-03. [Consulta: 25 gener 2016].
* ↑ «Llista de campions britànics d'escacs» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 29 desembre 2014].
* ↑ «Partides i torneigs guanyats». chessgames.com. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ «Acadèmia Chess Gurukul». Arxivat de l'original el 3 de setembre 2014. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* Chess Gurukul
# Niglarodon

Niglarodon és un gènere de rosegador extint de la família dels aplodòntids, que actualment només conté una espècie vivent, el castor de muntanya. Visqué a Nord-amèrica durant l'Oligocè.

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Min Hye-sook

Min Hye-sook (15 de març de 1970) és una ex-jugadora d'handbol sud-coreana que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics de Barcelona, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol.

## Referències

* ↑ «Min Hye-Suk Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 13 desembre 2019].
# Antonio Siddi

Antonio Siddi (Sàsser, 16 de juny de 1923 - Sàsser, 21 de gener de 1983) va ser un atleta italià, especialista en el curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de bronze en els 4x100 metres relleus, formant equip amb Michele Tito, Enrico Perucconi i Carlo Monti, mentre en els 4x400 metres relleus quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, disputà, sense sort, dues proves del programa d'atletisme
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en la cursa dels 4x400 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1950. Formà equip amb Baldassare Porto, Armando Filiput i Luigi Paterlini. Als Jocs del Mediterrani guanyà tres medalles, dues d'or i una de plata, en l'edició que es va disputar el 1951 a Alexandria. A nivell nacional guanyà sis campionats nacionals: un dels 100 metres (1950), un dels 200 metres (1948) i quatre dels 400 metres (1947, 1949, 1951, 1953).

## Millors marques

* 100 metres. 10.5" (1948)
* 200 metres. 21.4" (1948)
* 400 metres. 47.2" (1950)

## Referències

* 1 2 Antonio Siddi a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Mediterranean Games». [Consulta: 18 maig 2020].
* ↑ Campionati "assoluti" – uomini. Tutti i campioni italiani – 1906-2018 a sportolimpico.it
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 18 maig 2020].
# Paràbola de la figuera

La paràbola de la figuera és una paràbola de Jesucrist explicada en els tres Evangelis sinòptics: Mateu XXIV, 32-35; Marc XIII, 28-31; i Lluc XXI, 29-33. No ha de ser confosa amb la Paràbola de la figuera estèril, a sant Lluc, XIII, 6-9.
Aquesta paràbola és immediatament seguida d'una exhortació a la vigilància.

## Text

* Evangeli segons Lluc:
* 29 I els digué una paràbola:
* --Mireu la figuera i els altres arbres: 30 quan veieu que comencen a brotar, coneixeu que l'estiu és a prop. 31 Igualment, quan veureu que succeeix tot això, sapigueu que és a prop el Regne de Déu. 32 Us asseguro que no passarà aquesta generació sense que tot això hagi succeït. 33 El cel i la terra passaran, però les meves paraules no passaran.

## Interpretació

Jesús explica més endavant que aquesta paràbola ha de ser inclosa en una perspectiva escatològica. Com el Discurs a la muntanya de les Oliveres, on Jesús empra un vocabulari apocalíptic, se serveix de la figuera per evocar els fins últims i l'arribada del temps de la Passió.
El doctor de l'Església Joan Crisòstom diu, a la seva homilia 77, que un estiu espiritual vindrà a esborrar l'hivern penós d'aquest món, però afegeix que el Messies agafa l'exemple de les estacions per tal de mostrar la naturalesa real del món, i que el que es professa és immutable.

## Referències

* ↑ «Lc 21,29-33 - BIBLIJA.net - La Bíblia a Internet». [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ Homilia 77 sobre sant Mateu de sant Joan Crisòstom, primer paràgraf
Paràboles de Jesús del Nou Testament :