OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dmitrij Kollars

Dmitrij Kollars (nascut el 13 d'agost de 1999) és un jugador d'escacs alemany, que té el títol de Gran Mestre des de 2017.

## Resultats destacats en competició

Nascut el 1999, Kollars va quedar quart al Campionat d'escacs d'Alemanya sub-12 de 2011. Va aconseguir entrar entre els 20 primers classificats als campionats d'escacs alemanys sub-14 de 2012 i 2013 abans d'aconseguir el segon lloc al campionat d'Alemanya d'escacs sub-16 de 2014. D'aquesta manera es va classificar per a la seva primera participació en el Campionat Mundial d'Escacs Juvenil. També va aconseguir el segon i tercer lloc al Campionat d'Escacs Escolar d'Alemanya el 2013 i el 2014, respectivament, i va quedar segon en el 15è Obert de Bad Harzburger.
Va aconseguir la seva primera norma de Mestre Internacional al Campionat d'Escacs d'Alemanya de 2014, acabant vuitè amb una puntuació de 5½/9. El 2015, va guanyar el Campionat d'Alemanya sub-16 i el seu títol de Mestre Internacional d'escacs, després d'aconseguir les normes restants al Nazari Chessfestival i al VMCG-Schachfestival, i va guanyar el Schlosspark Open. El 2016 va aconseguir la seva primera norma de Gran Mestre guanyant un torneig de GM a Jūrmala, i va acabar quart al Campionat del Món d'escacs sub-16. El 2017, Kollars va obtenir dues normes més de GM i va rebre el seu títol de GM.

## Referències

* ↑ Souleidis, Georgios. «Deutschlands jüngster Großmeister» (en german). ChessBase.
* ↑ «Dmitrij Kollars – DEM U14 2012 (Deutsche Schachjugend)». www.deutsche-schachjugend.de.
* ↑ «Dmitrij Kollars – DEM U14 2013 (Deutsche Schachjugend)». www.deutsche-schachjugend.de.
* ↑ «Ergebnisse 15. Bad Harzburger Open - Deutscher Schachbund - Schach in Deutschland». www.schachbund.de.
* ↑ «Paarungen/Ergebnisse/Partien - Deutscher Schachbund - Schach in Deutschland». www.schachbund.de.
* ↑ «DEM U16 2015, Tabellenstand nach der 9. Runde (Deutsche Schachjugend)». www.deutsche-schachjugend.de.
* ↑ 83rd 4th quarter Presidential Board Meeting 2015 FIDE
* ↑ «Rangliste (Open 2015) | Wiesbadener Schachverein 1885». www.schlosspark-open.de.
* ↑ «Turniersieg und GM-Norm für Dmitrij Kollars». Schach Nachrichten, 08-03-2016.
* ↑ «Warum Dmitrij Kollars nicht Weltmeister wurde! - Deutscher Schachbund - Schach in Deutschland». www.schachbund.de.
* ↑ «Chess-Results Server Chess-results.com - World Youth Chess Championship 2016 O18». chess-results.com.
* ↑ «Wie wird man eigentlich...Schachprofi?». chess24.com.
* ↑ 2nd quarter PB Meeting 2017 by written resolution FIDE
# Cryptosara

Cryptosara es un gènere de lepidòpters ditrisis de la família dels cràmbids (Crambidae).

## Taxonomia

* Cryptosara auralis (Snellen, 1872)
* Cryptosara caritalis (Walker, 1859)
* Cryptosara vadonalis Marion, 1956

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 23 desembre 2018].
# Svitlana Mankova

Svitlana Mankova (Iekaterinburg, 1 de desembre de 1962) és una exjugadora d'handbol russa de naixement però nacionalitzada ucraïnesa que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la de dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or al campionat del món d'handbol de 1986.
A nivell de clubs jugà al Spartak de Kíev amb qui guanyà diverses lligues soviètiques i dues Copes d'Europa 1987, 1988).

## Referències

* ↑ «Svitlana Mankova Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 10 desembre 2019].
* ↑ Women Handball World Championship 1986 Netherlands - 04-14.12 Champion Soviet Union a todor66.com
* ↑ Olimpiska aleia a uni-sport.edu.ua (ucraïnès)
# Unió Progressista dels Nordistes

La Unió Progressista dels Nordistes (Northern Elements Progressive Union NEPU) fou el primer partit polític de Nigèria Del nord. Fou fundat a Kano el 8 d'agost de 1950, com a continuació d'una associació política preexistent. Va esdevenir el partit d'oposició principal a Nigèria del Nord després que la regió va aconseguir l'autogovern el 1954. En la Primera República va mantenir una aliança estable el Consell Nacional de Nigèria i els Cameruns (NCNC) contra el Congrés dels Pobles del Nord (NPC), que dominava el govern federal.
La seva bandera era blava, groga i verda horitzontal, amb un estel groc de cinc puntes prop del vol a la franja verda (inferior)

## Història

A finals dels anys 1940 es va celebrar una conferència constitucional (per l'anomenada Constitució de Richards) que va esperonar una crisi en la llavors existent Associació Socio-Cultural de Nigèria del Nord antecedent del NPC. Els conservadors volien protegir les tradicions del Nord i eren reticents a qualsevol transformació en la seva dinàmica sociocultural, mentre l'esquerra, dirigida per Sa'adu Zungur preconitzava una forma de modernització radical que anomenaven Humanisme Democràtic. Això va portar a un conflicte en els cercles esquerrans del Nord, i el 8 d'agost de 1950 van fer una conferència de gent d'esquerra amb el Spikin Movement i els modernistes pro-Zungur a un edifici de Kano, i van emetre la declaració de Sawaba proclamant un front polític que demana una revolució socialista a Nigèria del Nord. Això era va esdevenir el manifest del NEPU. Una traducció anglesa feta per Aminu Kano de l'original haussa fou publicada pel partit el 1953 i cridava al 'Talakawa' (les masses) a llançar una 'lluita de classe contra la classe governant'.
Després va seguir una lluita dins del partit entre Abba Maikwaru i Malam Aminu Kano (llavors un mestre d'escola). Un canvi de suport del Spikin Movement en la Convenció de Lafiya de 1953 va resultar en una victòria per Aminu Kano des d'aleshores el líder del partit fins al 1964, quan els mateixos radicals que li van donar suport es va girar en contra li i van crear una estructura paral·lela que van anomenar l'Organització de la Llibertat dels Nordistes.

## Referències

* ↑ W. Smith, Flags through the ages and aorund the world; a la wikipèdia anglesa la bandera que apareix es negre, verda i vermella horitzonatl, amb un estel blanc de cinc puntes al centre de la bandera, a la franja verda; un vídeo de You Tube assigna la primera bandera al Moviment de la Joventut de Bornu
* 1 2 Feinstien, Alan. African Revolutionary, the life and times of Nigeria's Aminu Kano. Spectrum Books.
* ↑ Kano, Aminu. Sawaba, A Declaration of Principles. Triumph Publishing Company, 1953.
# Gustav Freij

Gustav Freij (Malmö, 17 de març de 1922 - Malmö, 4 d'agost de 1973) va ser un lluitador suec, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes lleuger del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, guanyà la medalla de plata en la mateixa competició. Una lesió impedí la seva participació als Jocs Olímpics de 1956. El 1960, a Roma, disputà els seus tercers i darrers Jocs. En ells hi guanyà la medalla de bronze en la prova del pes lleuger del programa de lluita grecoromana.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or, una de plata i una de bronze al Campionat del món de lluita.

## Referències

* 1 2 Gustav Freij. Swedish Olympic Committee
* 1 2 «Gustav Freij Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 23 novembre 2019].
# Victor Basch

Victor Basch (Budapest, 1863 - Lyon, 1944) fou un filòsof francès d'origen hongarès que va contribuir al camp de l'estètica i que va distingir-se públicament per la denúncia de l'antisemitisme, especialment en el Cas Dreyfus, pel qual va ser perseguit i posteriorment assassinat juntament amb la seva esposa.
Va destacar com a estudiós de l'estètica de Kant. És considerat la principal influència de Valentin Feldman. En el seu honor s'han erigit diversos monuments a França.

## Referències

* ↑ Basch, Françoise Victor Basch: de l'affaire Dreyfus au crime de la milice. Librairie Plon. Paris: 1994
# Iván Faragó

Iván Faragó (Budapest, 1 d'abril de 1946 - 12 de desembre de 2022) fou un jugador d'escacs hongarès, que té el títol de Gran Mestre des de 1976.

## Resultats destacats en competició

Faragó va guanyar el campionat d'Hongria el 1986. Va ser un jugador en actiu durant cinquanta anys, i va seguir jugant a la Bundesliga d'escacs, on representava el club d'escacs de Griesheim.

## Referències

* ↑ http://schachverein-griesheim.de/verein/1213_m1_team.html Arxivat 2014-06-06 a Wayback Machine.
# Milan Puzrla

Milan Puzrla (Veselí nad Moravou, 18 d'abril de 1946 - Nemocnice Břeclav, 24 de maig de 2021) va ser un ciclista txecoslovac, d'origen txec. Va competir en pista i en carretera. Va guanyar una medalla de bronze al Campionat del Món de persecució per equips de 1965 i una de plata al Campionat del Món de contrarellotge per equips de 1970. Va participar en els Jocs Olímpics de 1968, 1972 i els de 1976.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Jack Oosterlaak

Justus Kinloch Ayres "Jack" Oosterlaak (Wellington, 15 de gener de 1896 - Pretòria, 5 de juny de 1968) va ser un atleta sud-africà, que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà quatre proves del programa d'atletisme. En la cursa del 4x400 metres relleus, formant equip amb Henning Dafel, Clarence Oldfield i Bevil Rudd, guanyà la medalla de plata. En els 200 metres fou sisè, mentre en els 100 metres i el 4x100 metres relleus quedà eliminat en sèries.

## Millors marques

* 100 metres. 11.0" (1920)
* 200 metres. 21.7" (1922)
* 400 metres. 48.9" (1921)

## Referències

* 1 2 «Jack Oosterlaak Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2012. [Consulta: 12 novembre 2017].
* ↑ Jock Oosterlaak a trackfield.brinkster.net
# Takashi Yokoyama

Takashi Yokoyama (japonès: 横山隆志) (Kōchi, 24 de desembre de 1913 - Kōchi, 1945) va ser un nedador japonès que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va disputar dues proves del programa de natació. Guanyà la medalla d'or en els 4×200 metres lliures, formant equip amb Masanori Yusa, Yasuji Miyazaki i Hisakichi Toyoda, mentre en els 400 metres lliures fou quart.

## Referències

* ↑ «Hisakichi Toyoda Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 9 desembre 2018].
# Utx Kara Bahadur

Utx Kara Bahadur o Utj Kara Bahadur (segles XIV - XV) fou un amir de Tamerlà.
El 1376 en l'expedició al Mogolistan contra Kamar al-Din, Tamerlà va derrotar el kan enemic que es va retirar, sent perseguit per l'amir Utj Kara; el va atrapar i li va matar el cavall, però va poder fugir ferit i a peu, amb nomes 8 servidors.
El 1380 el seu fill l'amir Muzaffar fou assignat al servei de Miran Xah quan aquest fou nomenat governador del Khurasan.
El 1383 va estar a la sisena campanya al Mogolistan. Quan Tamerlà va arribar a Sabzawar d'Herat (Isfizar) i va veure que hauria d'assetjar la fortalesa de Bedrabad, va enviar una part de l'exèrcit cap a [[Gorgan (ciutat)|Astarabad]] per combatre a Amir Wali ibn Ali Hindu, sota el comandament de Shaikh Ali Bahadur i Utx Kara Bahadur. Al final de la campanya de Gurgan i Mazanderan, Tamerlà va encarregar a Utx Kara Bahadur i Ak Bugha de passar el hivern amb l'exèrcit a Astarabad i ell mateix amb 3 de cada dotze soldats va sortir cap a l'Iraq Ajamita en direcció a Rayy.
El 1389 va participar en la campanya de Mogolistan. Tamerlà va enviar a Jahan Xah Bahadur i Utx Kara Bahadur a la zona de l'Irtish amb 30.000 soldats a cavall i es van dividir en dos parts seguint cada part per un costat del riu, fent incursions a les petites illes al mig del riu; es van fer molts presoners una part dels quals fou executada i la resta enviada al campament de l'emperador, i es va agafar força bestiar.
Al final de la campanya de Pèrsia el 1393, Tamerlà va acampar a la plana d'Hamadan i Utx Kara Bahadur fou un dels encarregats de portar l'equipatge cap a Sultaniya En la campanya contra els turcmans a Kulaghi, el 28 de juliol de 1393 Tamerlà va acampar a la vora del riu Ak Say, a la plana de Kulaghi. Miran Xah fou enviat a assetjar Sarek Kurgan i Utx Kara a assetjar Karutoy; les dues places foren conquerides i destruïdes i els defensors passats a ganivet. En l'expedició cap a Kirkuk i Mossul (1393) va tenir la custàdia de l'equipatge junt amb Kay al-Din Terkhan
Deixa de ser esmentat un temps per tornar a aparèixer com a Shams al-Din Utx Kara al servei de Xah Rukh al Khurasan a la mort de Tamerlà (1405); no se sap quan va obtenir el títol de Shams al-Din, però es improbable que es tracti d'un amir diferent. Xah Rukh el va assignar al servei de Qaydu ibn Pir Muhammad ibn Jahangir el 1407.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 17
* ↑ Ibid, II, 30
* ↑ Ibid., II, 42
* ↑ Ibid., II, 43
* ↑ Ibid., II, 49
* ↑ Ibid, III, 5
* ↑ Ibid., III, 27
* ↑ Ibid., III, 29
* ↑ Ibid., III, 35
* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accessible a Google Books
# Charles Kouyos

Charles Kouyos (Marsella, 10 de febrer de 1928 - 19è districte de París, 12 de desembre de 1994) va ser un lluitador francès, especialista en lluita lliure, que va competir en els anys posteriors a la Segona Guerra Mundial.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes gall del programa de lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, fou eliminat en sèries en la mateixa prova.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Charles Kouyos». [Consulta: 11 abril 2022].
# Torre dels Pardals

La Torre dels Pardals era una masia del barri del Guinardó de Barcelona, actualment desapareguda.

## Història

Els seus orígens caldria buscar-los en alguna vil·la romana, donat que al segle xix s'hi varen trobar vestigis d'unes termes. En època medieval es va bastir un edifici de forts murs amb una torre alta a un costat que li conferien gairebé el caràcter de castell. De fet va servir de fortalesa en moments de conflicte, per lluitar contra la pirateria o bé en diferents setges de Barcelona. Els turons que envoltaven la masia estaven coberts de vinyes, però l'any 1881 arribà la fil·loxera i les va matar totes.
A la darreria del segle xix, la casa fou comprada per Josep Maria Valls i Vicens, un advocat barceloní que la va utilitzar com casa d'estiueig. Després de ser heretada per alguns dels seus fills, el 1915 va ser venuda a Joan Roig i Mallafré, un ric industrial farinaire de Reus, qui la va reformar convertint-la en una casa senyorial d'estil modernista, imperant a l'època. Va encarregar la remodelació al seu cunyat, l'arquitecte Joan Rubió i Bellver, un dels primers deixebles d'Antoni Gaudí, amb qui havia treballat a la Sagrada Família, la Casa Batlló o a la Torre Bellesguard, entre altres obres.
Durant la Guerra Civil, es convertí en l'Escola de la natura, dirigida pel pedagog Joan Puig Elies (President de l'Escola Nova Unificada) i per la seva muller, la mestra Roca. Era una escola de signe racionalista i estava sostinguda pel sindicat del tèxtil de la CNT.
Finalment va ser enderrocada entre els anys 1943 i 1947. Actualment hi ha una illa de cases.

## Vegeu també

* Torrent de Lligalbé

## Referències

* 1 2 «10. La Torre dels Pardals». Rutes Històriques per Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'http://www.bcn.cat/horta-guinardo/rutes/ruteshistoriques/1-10.shtml original] el 22-09-2013.
* ↑ «Paviment de Passeig de Gràcia». Casa Batlló, 02-03-2015.

## Bibliografia

* Bou i Roura, Lluís. Ajuntament de Barcelona. Itineraris Horta-Guinardó, 2002. ISBN 84-7609-991-6.
# Àcid 4-aminobenzoic

L'àcid 4-aminobenzoic, també conegut com a àcid p-aminobenzoic o para-aminobenzoic (PABA), és un compost orgànic de fórmula molecular de C₇H₇NO₂, caracteritzat per ser una pols cristaŀlina de color blanquinós, inodora, de sabor amarg i lleugerament soluble en aigua. L'estructura química de la molècula consisteix en un anell de benzè lligat a un grup amino i un grup carboxil.

## Usos

El PABA és essencial per al metabolisme d'alguns bacteris i de vegades és designat com vitamina B$_{10}$. No és essencial per al metabolisme dels éssers humans, per tant no es considera una vitamina en ells, però, s'empra en productes de protecció solar sota el nom de vitamina Bx. En forma de sal potàssica, s'indica en alguns trastorns fibròtics de la pell.

## Referències

* ↑ [MedlinePlus]. «Ácido paraaminobenzoico» (en castellà). Enciclopedia médica en español, febrer 2008. [Consulta: 11 octubre 2008].

## Vegeu també

* Vitamines del grup B
* Trimetoprim
* Sulfamida
# Tapani Niku

Tapani Niku (Haapavesi, 1 d'abril de 1895 - Lahti, 6 d'abril de 1989) fou un esportista finlandès, especialitzat en esquí de fons, que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de bronze en la prova d'esquí de fons 18 km. En la cursa dels 50 km es va veure obligat a abandonar.
Niku guanyà nou campionat nacionals: en els curses de 10 km (1923–26), 30 km (1921, 1923 i 1925–26) i 60 km (1925). També guanyà la cursa dels 50 km dels Jocs d'esquí de Lahti entre 1923 i 1925. Es retirà el 1926.

## Referències

* 1 2 «Tapani Niku Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 4 desembre 2017].
# Batalla de La Créancière

La Batalla de La Créancière va tenir lloc el 15 de gener de 1796 durant la Segona Guerra de la Revolta de La Vendée.

## Preludi

Després de la seva derrota a la batalla de La Bruffière i el fracàs de la seva expedició a Anjou, Charette es va mantenir constantment en moviment pels voltants de Poiré-sur-Vie, Belleville, Saligny i Dompierre. Abandonat per la majoria dels seus combatents, només tenia al seu comandament uns quants centenars d'homes. Principalment emigrants i desertors. Per evitar les columnes de Travot al seu rastre, va viatjar principalment amb genets i va utilitzar els boscos de Gâts com a cau.

## Procés

Tanmateix, el 15 de gener de 1796, a l'alba, les tropes de Travot i Charette es trovaren a La Créancière, prop de Dompierre-sur-Yon. Els republicans van agafar ràpidament l'avantatge. Segons el general republicà, onze homes van ser suficients per enderrocar els Vendéans i sablear els fugitius.

## Pèrdues

Segons l'adjudant general Travot, van morir entre 25 i 30 genets de la Vendée. Lazare Hoche, per la seva banda, esmenta la mort de 20 genets. {nota, 1.} També foren capturades dues amazones, una de les quals, segons Hoche, era l'amant del general de la Vendée.

## Conseqüències

Després de la lluita, Travot va capturar deu cavallers i alguns infants de la Vendée a La Bignonière, prop de Saligny, davant la denúncia d'un camperol. Aleshores, dotze rebels més van ser fets presoners prop del bosc de Gâts. Travot escriu: "Vaig veure que el desànim està entre ells fins a un punt que ha de desarmar el líder". Tanmateix, es va veure obligat a abandonar la persecució per proveir els seus homes de pa. Per guanyar velocitat, també va decidir en aquest moment dividir les seves tropes en dues petites columnes, cadascuna de 300 infants i 25 genets.

## Notes

| « | "Travot va vèncer rudament a Charette abans-d'ahir; va matar 20 genets, inclòs un cap; li va prendre dues dones, una de les quals és la seva amant. Si us porten aquestes dues amazones, feu-les portar al castell de Saumur. Encara ens queda una mesura per prendre Charette, que és formar tres columnes mòbils de cavalleria, cadascuna de 50 a 60 homes forts; fent-los marxar de nit, podien acabar ràpidament amb la guerra. La tercera divisió té principalment molta cavalleria; Us demano que ordeneu aquesta mesura." | » |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 Dumarcet 1998, p. 496-497.
* 1 2 3 Savary, t. VI, 1827, p. 122.
* ↑ Dumarcet 1998, p. 506.

## Bibliografia

* Lionel Dumarcet, François Athanase Charette de La Contrie: Une histoire véritable, Les 3 Orangers, 1998, 536 p. (ISBN 978-2912883001).
* Jean Julien Michel Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. VI, París, Baudoin Frères, Libraires-éditeurs, 1827, 360 p. (llegir en línia [arxiu]).
# Michael Newman

Michael Newman (Comtat de Los Angeles, 21 d'agost de 1956 - Los Angeles, 20 d'octubre de 2024) va ser un socorrista, bomber i actor de televisió estatunidenc. Va ser socorrista durant 20 anys i es va fer conegut per participar en la sèrie de televisió Baywatch interpretant-se a si mateix.
Va adquirir fama per interpretar-se a si mateix a la sèrie de televisió Baywatch (1989-2000), alguns cameos a Baywatch Nights (1995) i l'especial Baywatch: White Thunder at Glacier Bay (1998). També va aparèixer a la pel·lícula fent el mateix personatge de la sèrie: Els vigilants de la platja: Missió Hawaii (TV) (2003). Amb 109 aparacions va ser un dels personatges que van aparèixer més vegades a la sèrie, només superat per David Hasselhoff i Jeremy Jackson.
Estava casat amb Sarah Newman, amb qui va tenir dos fills. Al novembre de 2011 va revelar que va ser diagnosticat amb síndrome de Parkinson. Va morir el 20 d'octubre de 2024 als 68 anys.

## Referències

* 1 2 Palomino, Ester. «Murió Michael Newman, estrella de “Baywatch”, por complicaciones cardíacas» (en castellà). Infobae, 22-10-2024. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Baywatch guard a real pro» (en anglès), 07-10-1995. [Consulta: 23 octubre 2024].
* ↑ «Mor Michael Newman, actor de "Los vigilantes de la playa", als 68 anys». 324cat, 22-10-2024. [Consulta: 23 octubre 2024].
# Jacqueline Mazéas

Jacqueline Mazéas (Denain, 10 d'octubre de 1920 - Darnétal, 9 de juliol de 2012), de soltera Martin, fou una atleta francesa, especialista en el llançament de disc, que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en la prova dels llançament de disc del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaquen dos campionats nacionals de disc, el 1946 i 1947. Va establir tres rècords nacionals i fou la primera francesa en superar els 40 metres en el llançament de disc.

## Millors marques

* llançament de disc. 40,49 metres (1949)

## Referències

* ↑ «Jacqueline Mazéas n'est plus». site athle.fr. (alors doyenne des Françaises médaillées olympiques encore en vie).
* ↑ Thuilliez, Francis «Au moins cinq Denaisiens, et non trois, ont déjà participé aux Jeux olympiques». La Voix du Nord, 15-11-2011, pàg. 18.
* 1 2 Jacqueline Mazéas a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «- Championnats de France». [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ «les Records. Seniors | Femmes | Disque (1.0 kg)». [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Tetsuo Satō

Tetsuo Satō (japonès: 佐藤哲夫) (Sōma, 12 de març de 1949) és un ex-jugador de voleibol japonès que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, guanyà la medalla d'or en la mateixa competició. El 1976, a Mont-real, disputà els seus tercers i darrers Jocs Olímpics, en què fou quart en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or als Jocs Asiàtics de 1970 i 1974.

## Referències

* ↑ «Tetsuo Sato Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 1r octubre 2019].