OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mount Scenery

El Mount Scenery és un volcà potentialment actiu a l'Illa de Saba (Carib Neerlandès). L'última erupció fou al voltant de l'any 1640 i va provocar explosions i fluxos piroclàstics. El volcà encara es considera potencialment perillós. S'hi pot pujar per un sender de 1.064 esglaons que comença al poble de Windwardside. Els costats de la muntanya estan recoberts de selva pluvial secundària. A prop del cim, que sovint està cobert de boira, s'hi troben meliàcies
D'ençà que Saba va passar a formar part dels Països Baixos el 10 d'octubre del 2010, Mount Scenery és el punt més alt del territori neerlandès. Des del 1975, quan Surinam va assolir la independència, ja era la part més alt del Regne dels Països Baixos. A partir de 550 metres, Mount Scenery forma part del Parc Nacional Terrestre de Saba.

## Referències

* ↑ (anglès) Global Volcanism Program: Saba
* ↑ Vaals draagt "dak van Nederland" over, Radio Nederland Wereldomroep, 18 novembre 2010.
# Muntanya de Saltèguet

La Muntanya de Saltèguet és una serra situada entre el municipi d'Alp, a la comarca del Baixa Cerdanya i França, amb una elevació màxima de 2.013 metres.
# Muur van Geraardsbergen

El Muur van Geraardsbergen (també conegut com a Kapelmuur i en francès com a Mur de Grammont) és un turó que s'eleva fins als 110 metres sobre el nivell del mar, a la localitat de Geraardsbergen, a Flandes Oriental, Bèlgica.
Aquesta ascensió forma part de diverses curses ciclistes, entre elles el Tour de Flandes, la Het Volk o l'Gran Premi E3, i és temut pel seu pendent del 9,2% de mitjana i pendents màxims de fins al 19% en els seus 1.000 metres de recorregut. En aquest petit recorregut supera 92 metres de desnivell. A més el ferm és cobert per llambordes, cosa que en dificulta en extrem la seva ascensió i sovint els ciclistes han de posar peu a terra. Va passar a formar part del recorregut del Tour de Flandes en l'edició de 1950 i amb la modificació del recorregut d'aquesta clàssica passà a ser determinant a l'hora de decidir-ne el vencedor final a partir dels anys 80 del segle xx. A partir del 2012 fou eliminat del recorregut del Tour del Flandes.

## Referències

* 1 2 3 Friebe, Daniel; Goding, Pete. Ascensiones míticas : 50 puertos de leyenda que deberías coronar. Barcelona: Lunwerg, 2012, p. 12-13. ISBN 9788497858618.
# Nadelhorn

El Nadelhorn és una muntanya de 4.327 metres que es troba a la regió del Valais a Suïssa.

## Enllaços externs

* «Camptocamp.org». [Consulta: 25 agost 2011].
* «Summitpost.com» (en anglès). [Consulta: 25 agost 2011].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :
# Gustavo Gutiérrez-Merino Díaz

Gustavo Gutiérrez-Merino Díaz (Lima, 8 de juny de 1928 - Lima, 22 d'octubre de 2024) va ser un filòsof i teòleg peruà, un dels precursors de la Teologia de l'alliberament.

## Biografia

Nasqué el 8 de juny de 1928 a la ciutat de Lima, i va estudiar medicina i literatura a la Universitat del Perú. Posteriorment es traslladà a França on es doctorà en filosofia i psicologia per la Universitat Catòlica de Lió. Fou ordenat sacerdot el 1959 i fundà l'Institut Bartolomé de las Casas. Va desenvolupar el càrrec de professor a la Universitat Pontifícia del Perú i va viatjar a l'estranger per a fer conferències sobre la Teologia de l'alliberament. En els seus llibres va criticar durament el marc polític que ha perpetuat la pobresa a Sud-amèrica.
Per a Gutiérrez-Merino, el veritable alliberament implica treus graus d'implicació:
* L'alliberament polític i social, amb l'eliminació de les causes immediates de la pobresa i injustícia.
* L'alliberament humà, amb l'emancipació dels pobres, marginats i oprimits «de totes aquelles coses que limiten la seva llibertat i capacitat de desenvolupament en llibertat i dignitat».
* L'alliberament teològic, amb l'eliminació de l'egoisme i el pecat, i el restabliment de la relació amb Déu i amb l'ésser humà.
El 1984 una assemblea de bisbes peruans intentaren que el Vaticà condemnés Gutiérrez-Merino per les seves idees sobre la Teologia de l'alliberament, però finalment no aconseguiren el seu propòsit.
Fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries de Comunicació i Humanitats l'any 2003, juntament amb Ryszard Kapuściński, per la seva «preocupació pels sectors més desafavorits i per la seva independència davant les pressions que han intentat tergiversar el seu missatge».

## Referències

* ↑ Duran, Pau M. «Mor Gustavo Gutiérrez, el pare de la Teologia de l’Alliberament que va arrelar a Catalunya». Catalunya Religió, 23-10-2024 [Consulta: 24 octubre 2024].
* ↑ Simon, Lluís. «Mor Gustavo Gutiérrez, el pare de la Teologia de l'Alliberament». [Consulta: 23 octubre 2024].
* ↑ «Muere a los 96 años el peruano Gustavo Gutiérrez, padre de la Teología de la Liberación» (en castellà), 23-10-2024. [Consulta: 23 octubre 2024].
* ↑ «2014». [Consulta: 23 octubre 2024].
# Alexandra Dascalu

Alexandra Dascalu (17 d'abril de 1991, Palma) és una jugadora internacional francesa de voleibol. Mesura 1,84 m i juga com a atacant.
És filla de l'antic jugador romanès Pompiliu Dascalu i actual entrenador de Terville-Florange, i germana de Silvana Dascalu, jugadora de voleibol a Sant-Cloud París Estadi francès. Va competir al Campionat Europeu de Voleibol Femení 2011.

## Clubs

| Club | País | | |
| Nantes Voleibol Femení | França | 2010-2011 | 2012-2013 |
| Ventes Voleibol | França | 2013-2014 | 2014-2015 |
| Sant-Cloud París Estadi francès | França | 2015-2016 | |

## Referències

* ↑ «Alexandra Dascalu » indoor tournaments :» (en anglès). [Consulta: 16 març 2021].
* ↑ «Alexandra Dascalu en Italie» (en francès). [Consulta: 16 març 2021].
# El Tarraconense (1893)

* Aquest article tracta sobre el diari sorgit i desaparegut el 1893. Si cerqueu la publicació intermitent entre 1837 i 1931, vegeu «El Tarraconense (1837-1931)».
El Tarraconense. Diario independiente, de noticias e intereses morales y materiales era un diari bisetmanal que va substituir al també bisetmanal El Ferrocarril. Editat, com el seu predecessor, a finals del segle xix a la impremta d'Adolf Alegret. La seu de la redacció es trobava al C. Méndez Núñez, 12 baixos de Tarragona. Com s'indica a la capçalera era un diari de notícies i de temes d'interès local. Va veure la llum entre abril i desembre de 1893. De tendència independent.

## Història

El Tarraconense es va començar a publicar el dijous 6 d'abril de 1893. Fundat pels mateixos que havien publicat el Ferrocarril: Joan Caballé Goyeneche, Adolf Alegret i Joan Ruiz Porta. Aquest últim era el seu director. Van ser col·laboradors i redactors: Alfred Opisso i Juan J. Permanyer.
Després d'un any de publicar El Ferrocarril van voler fer:
| « | ...un Periódico moderno, de verdadera opinión, que llenara las exigencias del público tarraconense (...) Convertimos El Ferrocarril en publicación diaria y bajp el título de El Tarraconense (...). | » |
El diari, però, va tenir ben aviat problemes econòmics. Els dèficits generats en els quasi 5 mesos de publicació diària els eixugaven els propietaris, però al 27 d'agost hi ha una nota titulada «A nuestros lectores», en què expliquen que el pressupost del diari no és suficient i que això els obliga a suspendre la publicació diària d'El Tarraconense abans de desaparèixer del tot.
El 31 d'agost de 1893, doncs, deixava de ser diari i es va convertir en bisetmanal, com el seu antecessor, sortint també els dijous i diumenges. Continuaran el mateix programa que havien exposat en el primer número del diari «por y para Tarragona». Com a publicació bisetmanal, s'edita fins al desembre del mateix any.
A la Biblioteca Hemeroteca Municipal de Tarragona (BHMT) es conserva del núm.4 (9-IV-1893) al núm.127 (23-IX-1893).

## Aspectes tècnics

Diari de gran foli, de 4 pàgines a 4 columnes. Costava 6 reals.

## Referències

* 1 2 Arco, Luis del: El periodismo en Tarragona. Ensayo histórico-bibliográfico. Tarragona: Establecimiento Tipográfico de F. Arís é Hijo, 1908, p.72
* ↑ 200 anys de premsa diària a Catalunya . -- Barcelona : Fundació Caixa de Catalunya, 1995, p.254
* ↑ 200 anys de premsa diària a Catalunya . -- Barcelona : Fundació Caixa de Catalunya, 1995, p.254.

## Bibliografia

* Arco, Luis del: El periodismo en Tarragona. Ensayo histórico-bibliográfico. Tarragona: Establecimiento Tipográfico de F. Arís é Hijo, 1908, p.71
* El Tarraconense. Diario independiente, de noticias e intereses morales y materiales.
* Virgili Bertran, M. Elena: Notes per a un estudi de la premsa tarragonina del segle xix. A: El temps sota control: Homenatge a F. Xavier Ricomà, pp. 577-586.

## Enllaços externs

* Diari digitalitzat a Biblioteca Hemeroteca Municipal de Tarragona
* El periodismo en Tarragona. Ensayo histórico-bibliográfico. Tarragona: Establecimiento Tipográfico de F. Arís é Hijo, 1908.
# Lennart Atterwall

Lennart Atterwall (Perstorp, 26 de març de 1911 - Sjöbo, 23 d'abril de 2001) va ser un atleta suec, especialista en el llançament de javelina, que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on fou quart en la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme.
En el seu palmarès destaquen una medalla d'or en la prova del llançament de javelina al Campionat d'Europa d'atletisme de 1946, i deu campionats nacionals, vuit de javelina, un de pentatló i un de decatló, entre 1934 i 1947. Entre 1936 i 1951 va posseir el rècord nacional de javelina.

## Millors marques

* llançament de javelina. 75,10 (1937)

## Referències

* 1 2 3 «Lennart Atterwall Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Stora Grabbar». [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 6 maig 2020].
# L'almirall: mar de foc

L'almirall: mar de foc (títol original en coreà, 명량; transcrit com a Myeongryang) és una pel·lícula d' acció i guerra èpica de Corea del Sud del 2014 dirigida i coescrita per Kim Han-min. Basada en la històrica batalla de Myeongnyang, és protagonitzat per un repartiment coral encapçalat per Choi Min-sik com el comandant naval coreà Yi Sun-sin. La pel·lícula es va estrenar als cinemes a Corea del Sud el 30 de juliol de 2014. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va registrar 10 milions d'espectadors en dotze dies després de la seva estrena i va establir un rècord a Corea del Sud per aconseguir un nombre tan elevat d'espectadors en el menor període de temps. La pel·lícula també va superar el rècord d'Avatar de 13 milions d'espectadors i es va convertir en la pel·lícula més vista i més taquillera de tots els temps a Corea del Sud amb 17,6 milions d'entrades i una recaptació mundial de 138,3 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ Sunwoo, Carla. «Roaring Currents takes epic sea battle to big screen». Korea JoongAng Daily, 25-07-2014. [Consulta: 25 juliol 2014].
* ↑ Baek, Byung-yeul. «Joseon's war hero back on screen: Choi Min-sik's Roaring Currents retraces 16th century maritime battle against Japan». The Korea Times, 30-06-2014. [Consulta: 4 juliol 2014].
* ↑ Chung, Joo-won. «Choi Min-sik, Ryu Seung-ryong pose for Roaring Currents». The Korea Herald, 19-06-2014. [Consulta: 20 juny 2014].
* ↑ «The Admiral: Roaring Currents». Goita què fan, ara!. [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ Lee, Hyo-won. «South Korean Box Office: Roaring Currents Beats Avatar to Become Biggest Film of All Time». The Hollywood Reporter, 17-08-2014. [Consulta: 19 agost 2014].
* ↑ Ma, Kevin. «Roaring Currents sets Korean B.O. record». Film Business Asia, 01-08-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-19. [Consulta: 19 agost 2014].
* ↑ «Roaring Currents Most Successful Korean Film of All Time». The Chosun Ilbo, 18-08-2014. [Consulta: 19 agost 2014].
# Yucca gloriosa

Yucca gloriosa és una espècie d'arbust de fulla persistent del gènere Yucca. Es pot fer servir com planta d'interior.

## Descripció

És caulescent de 0,5-2,5 m d'alt, normalment amb diverses tiges, en els espècimens adults la base està engruixida, té rizoma, les fulles són erectes, molt punxegudes, de 0,3-0,5 m de llarg i de 2-3,5 cm d'ample, llises. La inflorescència és paniculada de 0,6-1,5 m d'alt, les flors són campanulades blanques de vegades amb tints porpres o vermells de 3,5 cm de llargada, els fruits són verds i quan maduren són marronosos, indehiscents, 5–8 cm de llarg, 2,5 cm d'amplada, obovat, llavors negres.
Yucca gloriosa creix en les dunes de sorra al llarg de la costa i illes del sud-est dels Estats Units, junt amb Yucca aloifolia i Y. gloriosa var. tristis.
A la Península Ibèrica es comporta com una espècie invasora, tant a zones de clima atlàntic com mediterrani.
Existeixen moltes formes i híbrids. És una planta molt resistent i no presenta danys en els fulles amb una gelada de −20 °C.
Causa irritació en la pell i també al·lèrgies, les fulles poden foradar la pell.

## Referències

* ↑ «World Checklist of Selected Plant Families». [Consulta: 23 febrer 2012]., search for "Yucca recurvifolia"
* ↑ «EXOCAT. Sistema d'informació de les espècies exòtiques de Catalunya.». CREAF.
* ↑ «hgic.clemson.edu». Arxivat de l'original el 2007-03-03. [Consulta: 1r març 2007].
# Nirou Chani

Nirou Chani és una luxosa casa minoica a Nirou, a Archanes, a la prefectura d'Iràklio, a Creta.
Es tracta d'una casa de dos pisos, amb les parets reforçades per quadres de fusta i cobertes de marbre; un pati pavimentat, una capella, magatzems agrícoles, escales i habitacions amb bancades. Es considera la casa del gran sacerdot pels nombrosos objectes pel culte que contenia.
Es creu que fou construïda el segle xvi aC i fou destruïda pel foc el segle xv aC, essent llavors abandonada.
# Nòdul

«Nòdul» té aquests significats:
* Nòdul (geologia), forma geològica agrupada com per exemple els nòduls de manganès
** Nòdul polimetàl·lic de manganès o marí, concreció rocosa del fons del mar formades per capes concèntriques de ferro i hidròxid de manganès al voltant d'un nucli
* Nòdul (medicina), petita agregació de cèl·lules.
** Nòdul auriculoventricular o d'Aschoff-Tawara, estructura anatòmica especialitzada en la formació i conducció d'impulsos cardíacs
** Nòdul sinusal, sinoauricular o de Keith i Flack, estructura del sistema de conducció elèctrica del cor
** Nòdul limfàtic, component del sistema limfàtic que actua com a filtre per a partícules estranyes i contenen leucòcits
* Nòdul radicular, un punt de creixement de les arrels de les lleguminoses per part de bacteris simbiòtics fixadors de nitrogen
# Nota verbal

La nota verbal és una comunicació oficial escrita adreçada per una missió diplomàtica al Ministeri d'Afers Exteriors de l'estat receptor o viceversa que, en el seu origen, recollia els termes d'una conversa (d'ací el seu nom) i era, molt freqüentment, lliurada al terme d'aquesta.
Actualment la nota verbal és la nota diplomàtica per excel·lència i el seu ús s'ha generalitzat fins al punt que constitueix el vehicle normal de comunicació escrita entre les ambaixades i el Ministeri d'Afers Exteriors de l'estat receptor. Ja no fan referència, gairebé mai, a una conversa prèvia que generalment no ha tingut lloc, i s'empren per a qualsevol tipus de gestió, de les més estrictament diplomàtiques (comunicació d'una informació, petició de suport en una instància internacional...) fins a les purament administratives (sol·licitud d'una franquícia, comunicació d'una cessació de personal...)
El nivell inferior de comunicació entre dos estats sobirans, per sota de la nota verbal, tencara que sense capacitat per a obligar, seria el document oficiós.
La nota pot lliurar-se personalment per un diplomàtic o remetre's per qualsevol altre conducte. La nota verbal es redacta en tercera persona seguint fórmules del tipus següent: "L'Ambaixada de ... saluda atentament el Ministeri d'Afers Exteriors i té l'honor de (comunicar-li, pregar-lo, informar-lo, sol·licitar-li, etcètera) ... l'Ambaixada de ... aprofita l'avinentesa per a reiterar al Ministeri de Relacions Exteriors el testimoni de la seva alta consideració".
La nota verbal no se signa, però generalment es rubrica o es col·loquen les inicials del cap de missió a la fi del seu text, que es conclou amb la data. La nota verbal es pot emprar igualment per a la comunicació entre les diferents missions diplomàtiques acreditades en una mateixa capital.
Constitueix també el mitjà de comunicació normal en les relacions entre una missió permanent i una organització internacional.

## Referències

* ↑ Roberts, Ivor. Satow's Diplomatic Practice (en anglès). 6 ed.. Oxford University Press, 2009, p. 45–66. ISBN 978-0199693559.
* ↑ Sri Kulkarni, Yotam Goren. «Communication with Host Government: Terms» (en anglès), 04-10-2017. [Consulta: 17 desembre 2023].
# Neocymbopteryx

Neocymbopteryx és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Neocymbopteryx heitzmani, que es troba a Amèrica del Nord, on s'ha registrat a Arkansas.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 7 abril 2019].
# Nepouïta

La nepouïta és un mineral de la classe dels silicats aue pertany a l'anomenat subgrup de la serpentina. Va ser descoberta l'any 1906 a una mina de la localitat de Népoui de la comuna de Nouméa, a l'arxipèlag de Nova Caledònia (França), sent nomenada així pel nom d'aquesta localitat. També se la coneix com a genthita.

## Característiques químiques

Químicament és un fil·losilicat, amb anells tetraedres i octàedres de sílice intercalats amb capes de caolinita, amb catió de níquel, hidroxilat. Molt semblant a altres minerals del grup de la serpentina al qual pertany. És dimorf amb el mineral pecoraïta (Ni₃Si₂O₅(OH)₄), d'igual fórmula química però que cristal·litza en un altre sistema.
Forma una sèrie de solució sòlida amb el mineral lizardita (Mg₃Si₂O₅(OH)₄), en la qual la substitució gradual del níquel per magnesi va donant els diferents minerals de la sèrie.
A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses petites quantitats de magnesi.

## Formació i jaciments

Apareix en jaciments de roques ultramàfiques de tipus laterita enriquits en níquel, per alteració secundària d'aquestes roques.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: serpentina, clorita, silicats de níquel hidratats, òxids de ferro.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Balcoll (Falset, Priorat).

## Referències

* ↑ «Népouite from Balcoll Mine, Falset, Priorat, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 29 gener 2024].

## Enllaços externs

* Nepouïta, webmineral.com.
* Manual de nepouïta, Mineral Data Publishing.
# Nepticúlids

Els nepticúlids (Nepticulidae) és una família de lepidòpters heteroneures de la superfamília dels nepticuloïdeus (Nepticuloidea). Inclou 819 espècies d'arnes moltes petites distribuïdes arreu de la Terra.
La seva característica més destacada és la seva mida petita, que les converteixen en el microlepidòpters més reduïts; algunes de les espècie d'aquest gènere no superen 1 mil·límetre de longitud en repòs.

## Referències

* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* «Nepticúlids». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nepriakhin

Nepriakhin (en rus: Непряхин) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 545 habitants. Pertany al districte municipal d'Ozinki.

## Referències

* ↑ «История административно- территориального деления Саратовской губернии 1917 - 1928 годы. Справочник. Дергачевский, Новоузенский и Покровский уезды.». Arxivat de l'original el 2017-12-21.
# Nóva Derévnia (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Nóvaia Derévnia».
Nóva Derévnia (en (ucraïnès): Нова Деревня, en rus: Новая Деревня, Nóvaia Derévnia) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 384 habitants. Pertany al districte rural de Pervomàiske.

## Referències

* ↑ «Телефонные коды городов Крыма после присоединения». Предложения по отдыху в Крыму. Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Nóvaia Gazeta

Nóvaia Gazeta (en alfabet ciríl·lic Новая газета, "Novaia gaseta") és un setmanari rus fundat l'any 1993, de línia editorial crítica amb el govern de Vladímir Putin, que té una distribució de 550.000 exemplars. L'expresident soviètic Mikhaïl Gorbatxov i el general Aleksandr Lébedev controlen el 49% de la propietat de la publicació, i els treballadors el 51% restant. Una coneguda articulista de la publicació era Anna Politkóvskaia, assassinada el 2006. Va ser una de les candidatures que va sonar amb més força en l'edició dels premis Nobel de la pau de 2014. Ielena Milaixina, reconeguda per les seves investigacions sobre els Drets Humans a Rússia, també treballa per al setmanari. El 2021 el redactor en cap del setmanari, Dmitri Muràtov va rebre el premi Nobel de la pau conjuntament amb la periodista filipina Maria Ressa.
El març de 2022, se'n va suspendre la publiació arràn dels advertiments del Roskomnadzor, el regulador rus de les comunicacions, sobre el tractament de la Invasió russa d'Ucraïna, Després de l'aprovació d'una llei que perseguia la difusió d'"informació falsa" sobre l'exèrcit rus, Nóvaia Gazeta havia deixat d'informar sobre la campanya militar russa. El setembre de 2022, a petició del Roskomnadzor, un tribunal de Moscou va revocar la llicència del diari.

## Referències

* 1 2 «Premi Nobel: com Dmitri Muratov va crear el diari més valent de Rússia». Vilaweb, 08-10-2021 [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ «Nobel Peace Prize 2014: PRIO Director's Speculations» (en anglès). [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ «Tanca ‘Nóvaia Gazeta’, l’últim diari independent de Rússia». ARA, 28-03-2022 [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Un tribunal de Moscou revoca la llicència del diari Novaya Gazeta». Vilaweb, 05-09-2022 [Consulta: 5 setembre 2022].

## Enllaços externs

* (rus) Nóvaia Gazeta
# ORCID

ORCID ( pronunciació en anglès (?·pàg.)), acrònim d'Open Researcher and Contributor Identifier (en català, identificador obert d'investigadors i contribuïdors) és un codi numèric que té l'objectiu d'identificar de manera unívoca els autors acadèmics. Aquest codi vol resoldre el problema de diferenciar els autors de les publicacions científiques, ja que hi ha molts noms que poden correspondre a persones diferents. A més, el nom d'una persona pot patir canvis al llarg de la seva vida (per casament, canvi d'hàbits...), amb la qual cosa una persona pot trobar-se anomenada amb variants, en el conjunt de la documentació on apareix esmentada. Un codi numèric resol aquest problema, com també el generat pels noms dels autors que compten amb més d'un cognom i se citen diferent, segons les cultures. El projecte vol crear una identitat única i permanent per a cada autor, semblantment a la que existeix per identificar llibres (ISBN), publicacions en sèrie (ISSN) o objectes digitals (DOI). ORCID ofereix un registre independent que vol convertir-se de facto en un estàndard per a la citació científica clàssica, des que el 16 d'octubre de 2012 l'organització va llençar els seus serveis de registre i va començar a fer servir aquest identificador.

## Referències

* ↑ Editorial (2009). "Credit where credit is due". Nature. 462: 825. doi:10.1038/462825a
* ↑ ORCID website
* ↑ News (30 maig 2012) "Scientists: your number is up: ORCID scheme will give researchers unique identifiers to improve tracking of publications.", Declan Butler, "Nature". 485: 564 doi:10.1038/485564a
* ↑ «Ten things you need to know about ORCID right now». ImpactStory, 10-04-2014. [Consulta: 15 abril 2014].
* ↑ CrossRef & ORCID
* ↑ «ORCID Launches Registry». Arxivat de l'original el 14 de març 2013. [Consulta: 18 octubre 2012].
* ↑ «ORCID vs ISNI; ORCID lanceert vandaag hun Author Register - Artikel - SURFspace». Arxivat de l'original el 13 d’abril 2014. [Consulta: 24 octubre 2012].
* ↑ «Register for an ORCID iD». [Consulta: 18 octubre 2012].

## Enllaços externs

* ORCID - Lloc web oficial