OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph-Arthur Gobineau

Joseph-Arthur Gobineau (Ville-d'Avray, Illa de França, 14 de juliol de 1816 - Torí, Piemont, 13 d'octubre de 1882) va ser un diplomàtic i filòsof francès, la teoria racial del qual, impregnada d'antisemitisme, va arribar a ser emprada posteriorment com a justificació filosòfica del racisme nazi.

## Biografia

Gobineau va néixer a Ville d'Avray, una localitat pròxima a París, en el si d'una família de l'aristocràcia. Va ocupar diversos càrrecs diplomàtics a l'Iran, Alemanya, Grècia, Brasil i Suècia des de 1848 fins a 1877. A més de la seva activitat en política exterior, fou un prolífic escriptor. Va escriure novel·les influïdes per Stendhal i llibres sobre religió, filosofia i història. La seva obra més famosa és l'Éssai sur l'inégalité des races humaines (Assaig sobre la desigualtat de les races humanes, 1853–1855), en la qual afirma que la raça dels germans, que habita en Gran Bretanya, França i Bèlgica, és l'única raça pura d'entre aquelles que procedeixen de la raça superior dels aris, per estar les altres més barrejades amb les races «negra» i «groga».
La seva teoria sobre la superioritat racial va influir en alguns escriptors alemanys i va ser adoptada posteriorment per Adolf Hitler. Entre els restants treballs d'aquest autor destaca El Renaixement (1877), que tracta sobre els mòbils psicològics que van donar origen al Renaixement italià.

## Obres
### Assaigs

Història :
* Essai sur l'inégalité des races humaines, I i II (1853)
* Essai sur l'inégalité des races humaines, toms III i IV (1855)
* Mémoire sur l'état social de la Perse actuelle (1856)
* Histoire des Perses (1869)
* Ce qui se passe en Asie (1877)
* Histoire d'Ottar Jarl et de sa descendance (1879)
Filosofia :
* Les religions et les philosophies dans l'Asie centrale (1865)
* Mémoire sur diverses manifestations de la vie individuelle (1869).
Filologia :
* Lecture des écritures cunéiformes (1858)
* Traité des écritures cunéiformes (1864)
Pamflets :
* Ce qui est arrivé à la France en 1870 (1870)
* La Troisième République et ce qu'elle vaut (1877)

### Literàries

Contes i novel·les :
* Adélaïde (1869)
* Souvenirs de voyage : Le Mouchoir rouge Akrivie Phrangopoulo, La Chasse au caribou (1872; Folio-Gallimard, 1985)
* Les Pléiades (1874; Folio-Gallimard, 1997)
* Nouvelles asiatiques : La Danseuse de Shamakha, L'Illustre Magicien, Histoire de Gambèr-Aly, La Guerre des Turcomans, Les Amants de Kandahar i La Vie de voyage (1876; P.O.L., 1990)
* La Renaissance, scènes historiques (1877; GF-Flammarion, 1980)
Llibres de viatges :
* Trois ans en Asie, 1859 (Métailié, 1980)
* Voyage à Terre-Neuve, 1861 (Arléa, 1993)
Poesia :
* La Chronique rimée de Jean Chouan et de ses compagnons (1846)
* L'Aphroëssa (1869)
* Amadis (1876)
* Amadis (1887, rééd. intégrale, partiellement posthume)
* Tre poemi inediti (Firenze, Olschki, 1965)
Teatre :
* Les Adieux de Don Juan (1844)
* Alexandre le Macédonien (1847, posthume)
Crítica :
* Études critiques 1842-1847 (1984)
# Bakhtiyaris

Els bakhtiyaris (també bakhtiaris) són un conglomerat d'ètnies emigrades al segle x des de Síria cap a l'Iran, coneguts fins al segle xv com a grans lurs. La seva tradició diu que no són iranians però es pensa que havien emigrat a Síria des de Bactriana (de la que deriva el seu nom bakhtiyari) o bé que són una branca del poble kurd. La seva religió és xiïta i la llengua d'origen iranià però molt barrejada amb paraules àrabs i lurs. A la meitat del segle XX eren uns 400.000.
El lloc de població bakhtiari és entre Isfahan i Khuzestan, a una regió muntanyosa on s'han trobat molts camps de petroli.
Es divideixen en dos grans grups:
* Haft Lang, amb 55 subtribus
* Txahar Lang, amb 24 subtribus
Fins al segle XX foren ramaders nòmades. Cada tribu estava manada per un kan que tenia residència a alguna vila a més d'una residència d'estiu al camp. Les dones bakhtiyaris no han de portar vel i gaudeixen de gran llibertat al territori tribal. Les dones dels kan exerceixen algunes funcions de govern en absència del marit.

## Bibliografia

* V. Melkonian, The Bakhtiaris, Bàssora 1954

## Vegeu també

* Ram-Hurmuz
# Djuwayn

«Djuwayn» té aquests significats:
* Djuwayn, antiga vila de Fars, entre Shiraz i Arradjan, moderna Govum a l'Iran
* Djuwayn Abi Ahmad, antiga vila de la província de Darabgird, moderna Juvun a l'Iran
* Djuwayn o Guyan, districte del Khurasan
* Djuwayn o Guwayn, castell del Sistan a uns 3 km al nord de Lash. Part actual de l'Afganistan

## Referències

* Hartmann, R. « D̲j̲uwayn». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2012. 26 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/djuwayn-SIM_2128>
# Iñigo Pascual Lisarri

Iñigo Pascual Lisarri (Abartzuza, 15 d'octubre de 1976) és un jugador professional de pilota basca a mà, en la posició de rest, en nòmina de l'empresa Aspe. Va debutar l'any 1998 a al frontó de Lizarra.

## Palmarés

* Subcampió per parelles, 2003

## Enllaços externs

* Fitxa de l'empresa Arxivat 2009-01-15 a Wayback Machine.
# Tabala

Tabala (àrab: تبالة, Tabāla) és un uadi de l'Aràbia Saudita, al nord de la regió d'Asir. Una antiga població amb el mateix nom era a uns 200 km de la costa. Aquesta vila antiga figura a la literatura del Profeta en relació a dues expedicions el 629 i el 630. Els seus habitants aleshores eren quraixites.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 10
# Bàdminton als Jocs Olímpics d'estiu de 1988

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a la ciutat de Seül (Corea del Sud) es disputaren cinc proves de bàdminton, sent la segona vegada que aquest esport formava part del programa olímpic, si bé com a esport de demostració encara.
Hi participaren un total de 9 comitès nacionals diferents, i les proves es realitzaren el 19 de setembre de 1988 al Gimnàs de la Universitat Nacional de Seül.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual | Yang Yang | Icuk Sugiarto | Park Sung-hae |
| Dobles | R.P. de la Xina Tian Bingyi Li Yongbo | Corea del Sud Lee Sang-bok Lee Kwang-jin | Japó Shuji Matsuno Shinji Matsuura |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual | Han Aiping | Hwang Hye-young | Sumiko Kitada |
| Dobles | Corea del Sud Kim Yun-ja Chung So-young | R.P. de la Xina Lin Ying Guan Weizhen | Dinamarca Dorte Kjær Nettie Nielsen |

### Categoria mixta

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Dobles | Corea del Sud Park Joo-bong Chung Myung-hee | R.P. de la Xina Wang Pengren Shi Fangjing | Hong Kong Chan Chi Choi Amy Chan |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Corea del Sud | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 2 | R.P. de la Xina | 2 | 3 | 0 | 5 |
| 3 | Indonèsia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Japó | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 5 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | Hong Kong | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Notes

* ↑ Com a esport de demostració les madalles aconseguides no es tenen en compte en el còmput general de medalles de cada país.

## Enllaços externs

* (anglès) Official Olympic Report Arxivat 2007-06-12 a Wayback Machine.
# Ales en la nit

Ales en la nit (original: Wings in the Dark) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per James Flood, estrenada el 1935 i doblada al català

## Argument

Sheila Mason és una aviadora d'acrobàcies que s'enamora d'un aviador que està intentant descobrir millores de seguretat en els vols. Per culpa d'un accident, ell queda cec, la qual cosa no li impedeix d'anar a rescatar la noia quan ella està en perill en un vol entre Nova York i Moscou.

## Repartiment

* Myrna Loy: Sheila Mason
* Cary Grant: Ken Gordon
* Roscoe Karns: Nick Williams
* Hobart Cavanaugh: Mac
* Dean Jagger: Top Harmon
* Russell Hopton: Jake Brashear
* Matt McHugh: Mecànic
* Graham Mcnamee: Anunciant ràdio

## Referències

* ↑ Ales en la nit
* ↑ «Wings in the Dark». The New York Times.
# Can Quelons

Can Calons és una masia gòtica de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia formada per una planta baixa, un pis i unes golfes. Coberta inicialment per una teulada a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, encara que en l'actualitat la seva estructura s'ha modificat notablement en desaparèixer el vessant dret, que s'ha vist convertit en un accés cobert a un pati interior. Del conjunt original destaca especialment l'eix central de l'edifici: el portal rodó dovellat, la finestra gòtica amb els brancals i l'ampit de pedra i la llinda treballada en forma d'arc conopial lobulat, el matacà entre dues finestres i una espitllera a la part inferior, i el coronament de merlets que amaga el carener i que dona un cert aire de fortificació a l'edifici.
L'interior ha estat modificat i adaptat a les necessitats actuals.

## Referències

* 1 2 «Can Calons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Kouros de Tenea

El kouros de Tenea o també Apol·lo de Tenea, és un kouros del segle vi aC esculpit a Corinti a l'antiga Grècia i que es va utilitzar com a monument funerari a la tomba d'un jove. Actualment es troba a la Gliptoteca de Múnic.

## Característiques

* Autor: Anònim (tallers de Corint)
* Època: 575- 550 aC
* Lloc: trobada a l'antic cementiri de Tenea, a uns 15 km de Corint
* Estil: Època arcaica grega
* Material: Marbre
* Alçada: 153cm

## Troballa

L'escultura va ser trobada l'any 1846, a l'antic cementiri de Tenea, (grec: Τενέα), antiga ciutat del nord-est del Peloponès, Grècia a uns 15 quilòmetres de Corint.

## Simbologia

La peça representa un Kouros (una estàtua d'un home jove, datada a partir del Període Arcaic d'art grec (del 650 aC al 500 aC). És un tipus d'escultura que va imperar durant els segles VIII - VI aC. L'equivalent femení són les kore.

## Conservació

La peça s'exposa de forma permanent en la Gliptoteca de Múnic, (Alemanya), des de 1854, on té assignat el número d'inventari 168.
# Pobles túrquics

Els pobles túrquics o turquesos del nord i el centre d'Euràsia són pobles que parlen llengües de la família túrquica, i que comparteixen diversos trets històrics i culturals en diferents graus. La paraula "túrquic" representa una caracterització lingüística molt àmplia i no necessàriament una caracterització ètnica. En canvi, "turc" representa només els ciutadans i la nació anomenada Turquia. Les llengües turqueses són una subdivisió de la família de les llengües altaiques i una de les més àmpliament esteses en el món, ja que es parlen en una vasta regió que va des d'Europa fins a Sibèria.

## Distribució geogràfica

Els pobles turquesos tenen moltes branques, i la seva població total és d'uns 150 milions de membres. Aproximadament, la meitat són turcs de Turquia, que en la seva major part habiten en el mateix estat i en les àrees dominades antigament per l'Imperi Otomà a Europa oriental, el nord d'Àfrica i el Pròxim Orient. L'altra meitat dels turquesos habita a Àsia central, Rússia, al sud del Caucas i al nord i centre de l'Iran.
En l'actualitat, hi ha sis estats turquesos independents: Azerbaidjan, el Kazakhstan, Kirguizstan, Turkmenistan, Turquia, i l'Uzbekistan, així com la República Turca de Xipre del Nord (només reconeguda per Turquia) i Nakhtxivan, una regió autònoma de l'Azerbaidjan. Hi ha diverses repúbliques autònomes turqueses i regions governades pels turquesos en la Federació Russa: Altai, Baixkortostan, Txuvàixia, Daguestan, Khakàssia, Karatxai-Txerkèssia, Tatarstan, Tuva i Iacútia. Cada república autònoma turquesa de la Federació Russa té la seva pròpia bandera, parlament, lleis i llengua oficial.
Hi ha dues regions autònomes turqueses importants: La regió autònoma Xinjiang Uigur (també coneguda com a Turquestan oriental) a l'oest de la Xina, i l'estat autònom de Gagaúsia, situat a Moldàvia oriental, que limita amb Ucraïna. A més, hi ha diverses regions turqueses no reconegudes a l'Iran i parts d'Iraq, Geòrgia, Bulgària, Grècia, Ucraïna (Crimea), Macedònia del Nord, Tadjikistan, Afganistan i l'oest de Mongòlia.

## Llista de pobles turquesos

Aquesta és una llista incompleta de pobles turquesos:
* Afxar
* Aini
* Altai (Oirots)
* Àzeris
* Balkars (junt amb Karatxais, parlants de la llengua karatxai-balkar)
* Baixkirs
* Baranjars
* Bayat
* Bayindir
* Cumans
* Çavuldur
* Dolgans
* Döger
* Eymir
* Gagaüsos
* Göklan
* Iacuts
* Kankli
* Kara Gözlu
* Karakalpaks
* Karapapak
* Karatxais (junt amb Balkars, parlants de la llengua karatxai-balkar)
* Kayı
* Kazakhs
* Khakassos
* Khàzars
* Khionites
* Kimaks
* Krymtxaks (parlen una forma modificada del tàtar de Crimea)
* Kumyks
* Kirguís
* Nogais
* Qaixqais
* Kizilbaix (descendents de les set tribus turcmanes que bastiren l'exèrcit Kizilbaix)
* Salars
* Sarts
* Tàtars
* Tàtars de Crimea
* Tàtars de Belarús
* Turcmans
* Turcmans de l'Iraq
* Turcs de Bulgària
* Turcs de Turquia
* Tuvinians
* Txulims
* Txuvaixos
* Uigurs
* Uzbeks
* Yörük

## Vegeu també

* Consell Turc
* Llista de grups turquesos.
# Neotinea

Neotinea és un gènere d'orquídies. Són plantes natives de la major part d'Europa, la regió mediterrània i les illes de l'est de l'Atlàntic, des de les Illes Canàries, Madeira i Islàndia fins a l'Iran i Sibèria occidental.

## Taxonomia
### Espècies

El 2014}, la World Checklist of Selected Plant Families n'accepta cinc espècies incloent una d'origen híbrid:
* Neotinea × dietrichiana (Bogenh.) H.Kretzschmar, Eccarius & H.Dietr. (N. tridentata × N. ustulata)
* Neotinea lactea (Poir.) R.M.Bateman, Pridgeon & M.W.Chase (sinònim Orchis lactea)
* Neotinea maculata (Desf.) Stearn
* Neotinea tridentata (Scop.) R.M.Bateman, Pridgeon & M.W.Chase (sin. Orchis tridentata)
* Neotinea ustulata (L.) R.M.Bateman, Pridgeon & M.W.Chase (sin. Orchis ustulata)

## Referències

* 1 2 3 World Checklist of Selected Plant Families. Royal Botanic Gardens, Kew [Consulta: 11 juny 2014]. «Search for Neotinea»
* ↑ Altervista Flora Italiana, Neotinea
* Pridgeon, A.M., Cribb, P.J., Chase, M.A. & Rasmussen, F. eds. (1999). Genera Orchidacearum 1. Oxford Univ. Press.
* Pridgeon, A.M., Cribb, P.J., Chase, M.A. & Rasmussen, F. eds. (2001). Genera Orchidacearum 2. Oxford Univ. Press.
* Pridgeon, A.M., Cribb, P.J., Chase, M.A. & Rasmussen, F. eds. (2003). Genera Orchidacearum 3. Oxford Univ. Press
* Berg Pana, H. 2005. Handbuch der Orchideen-Namen. Dictionary of Orchid Names. Dizionario dei nomi delle orchidee. Ulmer, Stuttgart
# Iranita

La iranita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany i dona nom al grup de la iranita. Rep el seu nom perquè va ser descoberta a l'Iran.

## Característiques

La iranita és un sulfat de fórmula química Pb$_{10}$Cu(CrO₄)₆(SiO₄)₂(OH)₂. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es troba en forma de cristalls aplanats i euèdrics, de fins a 1 mil·límetre. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. És l'anàleg hidroxil i amb coure de l'hemihedrita, amb la qual forma una sèrie de solució sòlida.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la iranita pertany a «07.FC - Cromats amb PO₄, AsO₄, SiO₄» juntament amb els següents minerals: vauquelinita, fornacita, molibdofornacita, hemihedrita, cassedanneïta i embreyita.

## Formació i jaciments

Es troba a les zones oxidades de filons hidrotermals plumbífers. Sol trobar-se associada a altres minerals com: dioptasa, fornacita, wulfenita, mimetita, cerussita i diaboleïta. Va ser descoberta l'any 1963 a la mina Sebarz, districte d'Anarak, al comtat de Nayin (Província d'Isfahan, Iran).

## Grup de la iranita

El grup de la iranita és un grup de minerals que està integrat per tres espècies:
| Espècie | Fórmula |
| Hemihedrita | Pb$_{10}$Zn(CrO₄)₆(SiO₄)₂(F,OH)₂ |
| Iranita | Pb$_{10}$Cu(CrO₄)₆(SiO₄)₂(OH)₂ |
| Raygrantita | Pb$_{10}$Zn(SO₄)₆(SiO₄)₂(OH)₂ |

## Referències

* ↑ «Iranite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2016].
* 1 2 «Iranite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2016].
* 1 2 «Iranite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 15 juliol 2016].
* ↑ «Hemihedrite-Iranite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2016].
# Mecànic d'automòbil

Un mecànic d'automòbil és un professional amb coneixements de mecànica d'automòbils suficients per a fer eventuals reparacions en aquest tipus de vehicles. El local on treballa generalment és conegut com a taller mecànic. A part dels tallers clàssics hi ha associacions d'usuaris que ofereixen un servei d'assistència mòbil gratuït als seus membres, amb tallers ambulants, com ara l'AA al Regne unit.
Quan es repara un cotxe, es preveu que un professional pugui fer un diagnòstic ràpid i precís. Normalment en el servei d'atenció al client que diagnostica abans de començar la reparació, o després de la reparació per a la seva inspecció.

## Especialització

Amb el ràpid avanç en la tecnologia de l'automòbil, el servei va evolucionar des de quelcom purament mecànic fins a arribar a incloure una electrònica complexa. Així, com que els vehicles moderns disposen de sistemes electrònics complexos i ordinadors a bord, el mecànic necessita estar constantment entrenant per operar el sofisticat equip de diagnòstic proporcionat pels fabricants de vehicles. És molt comú que el mecànic s'especialitzi en alguna característica específica de l'automòbil, com ara "suspensió i frens", "planxa i pintura"(reparació de la carrosseria), "circuit elèctric, so i alarmes", "injecció electrònica" etc.

## Manteniment preventiu

Als països industrialitzats, el manteniment preventiu és una de les principals activitats d'un mecànic. Però, als països menys desenvolupats, solen anar al mecànic només quan el vehicle ja mostra signes de mal funcionament. Atès que molts components es solen canviar durant el manteniment preventiu fins i tot encara que no presentin cap problema aparent, molts propietaris prefereixen evitar aquesta despesa extra, malgrat els riscos que comporta.

## Equips de pit-lane

Els equips de pit-lane són una forma especialitzada de treball realitzada per grups de mecànics. De vegades es retrata amb glamour a les pel·lícules i la televisió i es considera prestigiós en algunes parts de la indústria de l'automòbil. Treballar en un equip de pit-lane en circuits professionals de carreres és un treball potencialment perillós i molt estressant a causa dels marges molt ajustats d'error i les possibles pèrdues i guanys financers dels equips de competició, però la perícia mecànica dels equips de pit-lane és generalment alta i reflecteix una habilitat extra amb nivells d'estrès.

## Vegeu també

* Analitzador de gasos d'escapament
* Vàlvula EGR
* Coeficient Lambda

## Referències

* ↑ www.theaa.com/about The AA. Retrieved 21 September 2015.
* 1 2 Tamra B. Orr. A Career as an Auto Mechanic. The Rosen Publishing Group, Inc, 15 August 2010, p. 64–. ISBN 978-1-4358-9471-6.
* ↑ Delmar, Cengage Learning. ASE Test Prep- T8 Preventive Maintenance. Cengage Learning, 3 February 2012, p. 18–. ISBN 1-285-40095-X.
* ↑ «Expenses of a Formula 1 Team in 2015 Arxivat 2017-06-20 a Wayback Machine.». [Consulta: 25 febrer 2016].
# Europa, Orient Mitjà i Àfrica

EMEA és una designació de taquigrafia que significa Europa, Orient Mitjà i Àfrica. L'acrònim s'utilitza per les institucions i els governs, així com en el màrqueting i els negocis quan es refereixen a aquesta regió: és una forma de referència de per als tres continents alhora. És particularment comú entre les empreses nord-americanes i s'utilitza principalment a l'hora de dividir les operacions d'una empresa per geografia.
Com el seu nom indica, la regió inclou tots els països que es troben als continents d'Àfrica i Europa, així com els països que formen l'Orient Mitjà. En general, la regió inclou totes les nacions europees i totes les nacions africanes i s'estén a l'est fins a l'Iran, inclosa Rússia. També pot incloure Kazakhstan, però normalment l'acrònim no inclou territoris independents d'altres països de la regió continental, com la Guaiana Francesa. Tanmateix, el terme no és del tot clar, i, tot i que es refereix generalment a Europa, Pròxim Orient i Àfrica, no és rar que les empreses i altres institucions modifiquin lleugerament els països que inclouen sota aquest terme.
Una de les raons per les quals el terme s'utilitza àmpliament és perquè és útil amb finalitats comercials, ja que la majoria de la regió es troba dins de quatre zones horàries, cosa que facilita la comunicació i els viatges.
El terme relacionat "EMEAA" fa referència a "Europa, Orient Mitjà, Àfrica i Àsia".

## Referències

* ↑ Kenton, Will. «Europe, Middle East and Africa (EMEA)» (en anglès).
* ↑ «Sekiro Sales Dethrone The Division 2 in Global Charts». PlayStation LifeStyle, 30-03-2019 [Consulta: 30 març 2019].
# Mudhàffar-ad-Din Uzbeg

Mudhàffar-ad-Din Uzbeg fou atabeg ildegízida de l'Azerbaidjan (1210-1225), fill de Muhàmmad Pahlawan i successor del seu germà Nusrat al-Din Abu Bakr. Només se li coneix el títol de Muzaffar al-Din. Es va casar amb Malika Khatun filla del sultà seljúcida Toghrul III ibn Arslan Shah (1174–1194).
A la mort del seu pare el 1186/1187 va rebre Hamadan que va governar pacíficament en general com a supeditat al seu germà Nusrat al-Din Abu Bakr; el 1195 es va establir la sobirania del califa abbàssida sobre Hamadan i Isfahan; després va fer una incursió a Xiraz (dels atabegs salghúrides) que va ocupar breument el 1203/1204. En aquest temps va ser reconegut en part del Djibal del nord dominat per ghulams pahlawanites. Va tenir diversos ghulams protectors: Ay-Aba, Gökče, i Ay-Toghmish. El seu visir principal fou Rabid al-Dawla, notable protector de poetes.
Quan va morir el seu germà Nusrat al-Din Abu Bakr ibn Muhammad Pahlawan (1210) no va tenir cap problema per ser reconegut a l'Azerbaidjan i Arran. La capital probablement fou Tabriz; a Ardabil va emetre les monedes, però hi havia un governant local. Se sap que Uzbeg tenia diversos senyors locals vassalls i per les monedes es coneixen els maliks d'Ahar (dinastia dels pixkínides) i una altra sense nom al Mughan.
Va perdre Arran enfront dels georgians, excepte Naxçıvan i va haver de reconèixer la sobirania d'Ala al-Din Muhammad xa de Coràsmia (1217/1218) que van ocupar Isfahan; a canvi del seu reconeixement el xa de Coràsmia el va confirmar en la possessió d'Arran i l'Azerbaidjan; però també va haver de pagar tribut al georgians; el 1220/1221 i altre cop el 1221/1222 va poder evitar el saqueig de Tabriz pagant un fort tribut als mongols, encara que van saquejar algunes ciutats del seu territori. El 1224 una nova expedició mongola va derrotar els corasmis a Rayy i va avançar altre cop cap a Tabriz. Ozbeg els va haver de lliurar als refugiats corasmis que s'hi havien refugiat.
Finalment, ja força vell, va cedir la sobirania al xa de Coràsmia Djalal al-Din Manguberti (1225) que el juny havia ocupat Tabriz, al que va donar també la seva dona (filla del sultà Toghrul), a la que va haver de repudiar; va perdre també Gandja i va morir a la vila d'Akendjak (Alindja) al Nakhitxevan, suposadament del disgust quan va saber que el xa de Coràsmia s'havia casat amb la seva dona. El seu fill Kizil Arslan Khamush (el silenciós) que era sord i mut, es va casar amb una princesa ahmadílida i va acabar al servei del xa de Coràsmia Djalal al-Din Manguberti.

## Bibliografia

* Marie-Nicolas Bouillet i Alexis Chassang, Dictionnaire universel d'histoire et de géographie, 1878
* Cambridge History of Iran, volum V