OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Carles Sabater

El Premi Carles Sabater és un premi atorgat a la millor lletra de cançó en català de l'any pel Centre de la Cultura Catalana.

## Llista de premiats

* 2009: Anna Roig i L'ombre de ton chien, per Corro sota la pluja. Segon premi: Projecte Bu amb la cançó Giro, giro, giro....
* 2008: Wantun, per Spectiu. Segon premi: Ërase, per Aquesta nit.
* 2007: Anímic, per Hospital per a animals. Segon premi: DO, per Cridem la nit.
* 2006: Hemisferi Centre, per Presa del meu cos. Segon premi: Gerard Sesé, per Sento.
* 2005: Lluís Cartes, per Camina descalç. Segon premi: Culdesac, per Del Nord.
* 2004: Miquel Abras, per Fent camí. Segon premi: Marc Escarabat per Di-li.
* 2003 Nevera, per Períodes de revolució. Segon premi: Carnal, per Rèquiem per un amor.
* 2002: Relk, per Mà sobre el cor. Segon premi: UF...!, per Sempre.
* 2001: Sapo, per Jols. Segon premi: La banda magnètica, per Lluna plena.
* 2000: Estefania Alimbau, per Estimar-te. Segon premi: Ni idea, per El teu nord.
* 1999: Indiskrets, per Mil i una nits.

## Vegeu també

* Premi Disc Català de l'Any
* Premi Cerverí per votació popular

## Referències

* ↑ http://demo.diariandorra.ad/index.php?option=com_k2&view=item&id=824%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ https://www.elpuntavui.cat/noticia/article/5-cultura/19-cultura/107824-anna-roig-i-lombre-de-ton-chien-guanyen-lonze-premi-carles-sabater.html
* ↑ https://www.elpuntavui.cat/noticia/article/5-cultura/19-cultura/248968-wantum-guanya-el-dese-premi-carles-sabater-a-la-millor-canco-en-llengua-catalana-amb-spectiu.html
* ↑ https://www.elpuntavui.cat/noticia/article/5-cultura/19-cultura/231424-animic-guanya-el-premi-carles-sabater.html
* ↑ http://relk.cat/noticias_ya_com_%2820-11-2002%29.htm Arxivat 2010-10-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.carlessabater.com/premi.htm

## Enllaços externs

* Web del premi Arxivat 2011-01-28 a Wayback Machine.
* http://ccandorra.wordpress.com/premi-carles-sabater
# Premi Capital Verda Europea

El Premi Capital Verda Europea és un guardó instituït i gestionat per la Comissió Europea per reconèixer a les ciutats que millor s'ocupen del medi ambient i de l'entorn vital dels seus habitants. La ciutat que cada any ostenta la capitalitat exerceix de model d'actuació verda i comparteix les seves pràctiques amb altres ciutats.
El premi està obert, a més dels 27 països membres de la Unió Europea, als països candidats oficials (Turquia, Montenegro, Macedònia, Croàcia i Islàndia), així com als països de l'Espai Econòmic Europeu (Islàndia, Noruega i Liechtenstein).

## Ciutats guardonades

* 2010: Estocolm
* 2011: Hamburg
* 2012: Vitòria
* 2013: Nantes
* 2014: Copenhaguen
* 2015: Bristol
* 2016: Ljubljana
* 2017: Essen
* 2018: Nimega
* 2019: Oslo
* 2020: Lisboa
* 2021: Lahti
* 2022: Grenoble
* 2023: Tallinn
* 2024: València

## Designacions
### 2010 i 2011

35 ciutats van presentar la seva sol·licitud per ser designades Capital Verda Europea 2010 o 2011. Estocolm i Hamburg van resultar escollides respectivament per un jurat específic al febrer de 2009. Les altres finalistes van ser: Amsterdam, Bristol, Copenhaguen, Friburg de Brisgòvia, Münster i Oslo.

### 2012 i 2013

Per a la convocatòria de 2012 i 2013 es van presentar 17 ciutats. En el transcurs de la conferència de Capital Verda Europea a Estocolm, el 21 d'octubre de 2010, es va designar a Vitòria i Nantes com a Capital Verda Europea 2012 i 2013 respectivament. Les altres quatre finalistes van ser: Barcelona, Malmö, Nuremberg i Reykjavik.

### 2014

18 ciutats es van presentar com a candidates al premi. En una cerimònia celebrada a Vitòria el 29 de juny de 2012, Copenhaguen va ser designada Capital Verda Europea 2014. Les altres dos finalistes van ser: Bristol i Frankfurt del Main.

## Referències

* ↑ «Viu vostè en una "ciutat verda"?». ec.europa.eu, 2008.
* ↑ «Winning Cities». ec.europa.eu.
* ↑ «La CE elige a Vitoria Capital Verde Europea para 2012». abc.es, 2010. Arxivat de l'original el 2014-03-27. [Consulta: 22 desembre 2012].
* ↑ «Environment: Copenhagen European Green Capital 2014». europa.eu, 29-06-2012.

## Enllaços externs

* Premi Capital Verda Europea - Lloc web oficial
# Portal de Berrós

El Portal de Berrós és una obra de Sort (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic portal del recinte emmurallat de la vila de Sort. Actualment resta el corredor que s'obre en un arc de mig punt format per dovelles de notables dimensions, molt ben tallades. Al pis superior hi ha un habitatge. A l'altre extrem del carrer Major existí fins no gaire anys un portal de característiques similars.

## Referències

* ↑ «Portal de Berrós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Pfaffenheim

Pfaffenheim (en alsacià Pfàffene) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 1.307 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.031 | 1.007 | 1.103 | 1.087 | 1.130 | 1.186 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Romain Siry | |
# Porno tou

El porno tou o porno suau (en anglès: softcore porn) és un gènere pornogràfic en el qual no es mostren actes sexuals explícits.
Normalment la major part de les escenes solen ser protagonitzades per dones soles o en parella que mostren els seus cossos nus, s'acaricien i es besen amb la finalitat d'excitar a l'espectador, però sense arribar a consumar cap acte sexual. El més explícit que es pot veure en la pornografia tova és la masturbació. Poc sovint es veuen escenes amb homes en aquest gènere eròtic.
La pornografia suau sol ser considerada com un art. Un dels directors més famosos en aquest gènere és el director porno Andrew Blake i és habitual de trobar aquest gènere de pornografia en algunes revistes eròtiques. En algunes produccions de porno tou, es fa servir la tècnica del handbra, que consisteix a amagar totalment o parcialment els pits amb les mans. Hi ha revistes com Playboy, en les quals apareixen escenes de porno tou.

## Referències

* ↑ porno blando mejor que soft porno
# Philautus rugatus

Philautus rugatus és una espècie extinta de granota que va viure a Sri Lanka.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & de Silva, A. 2004. Philautus rugatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Philautus rus

Philautus rus és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & Pethiyagoda, R. 2004. Philautus rus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Philautus sanctisilvaticus

Philautus sanctisilvaticus és una espècie de granota que es troba a l'Índia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Das, I., Dutta, S., Vasudevan, K. & Vijayakumar, S.P. 2004. Philautus sanctisilvaticus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Macià Vila i Mateu

Macià Vila i Mateu (Igualada, 1811 - Reus, 25 d'octubre de 1865) va ser un empresari català, conegut popularment com «El Sisos».

## Biografia

El 1823 es va traslladar a Reus i més tard es va casar amb la filla d'un industrial de la ciutat. Íntim amic de Joan Prim, el 1843 va participar en l'aixecament contra la regència d'Espartero; l'Ajuntament de Reus, del qual Vila era regidor, va donar suport a l'aixecament i va posar Prim al front de les tropes de la ciutat de Reus. El 1846 va fundar una fàbrica tèxtil que el 1852 va esdevenir La Fabril Cotonera, coneguda també com el «Vapor Nou», una de les més importants del país, amb capital del banquer madrileny Jaime Ceriola, de l'oligarca conde de Retamoso i del polític Pascual Madoz, i, segons sembla, amb la mà mitjancera de Prim. L'incendi intencionat d'una fàbrica de la seva propietat a Igualada no el va desanimar.
El mateix 1852 va ser un dels fundadors de la Societat El Círcol. El 1854 va fundar amb altres la societat del Gas Reusense i va ajudar a fundar el Banc de Reus i la Societat de Crèdit Mercantil de Barcelona. Va participar també a la fundació de la Sedera Reusense el 1864. Va participar activament en la vida social de Reus i va donar suport a l'Ateneu Igualadí de la Classe Obrera. Tenia diverses propietats rurals i es preocupà pels problemes teòrics de l'agricultura, tema sobre el que va reunir una important biblioteca. Corria la llegenda, propagada per Eduard Toda, que la seva fortuna va tenir origen en la falsificació de moneda, que batia al castell d'Escornalbou. Va militar al Partit Progressista.
Va morir a Reus el 25 d'octubre de 1865 d'una malaltia cardíaca. La ciutat de Reus li ha dedicat un carrer, que va de l'avinguda de Jaume I fins a la de Vidal i Barraquer.

## Notes

* ↑ Segons Eduard Toda, les monedes de coure eren conegudes com a «peces de sis», fàcils de falsificar, i per això se l'anomenava amb aquest renom. Eduard Toda. Història d'Escornalbou. Reus: Centre de Lectura, 1984, pàg. 21.

## Referències

* ↑ Cabana i Vancells, Francesc. «Macià Vila i la Fabril Cotonera de Reus». enciclopedia.cat. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ El protocol de 1850 del notari de Reus Francesc Sostres i Soler i del seu connotari Magí Sostres i Torra, naturals de Calaf, vol. 1. Barcelona: Fundació Noguera, 2009, p. 20 (Acta notariorum Cataloniae, 19).
* 1 2 Anguera, Pere. Societat, sociabilitat i ideologia a l'àrea reusenca. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1999, p. 84-85. ISBN 8492176180.
* 1 2 Cabana, 1992.
* ↑ Mestre i Campi, Jesús (dir.). Diccionari d'història de Catalunya. Barcelona: Edicions 62, 1992, p. 1118. ISBN 8429735216.
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 88. ISBN 9788497916929.

## Bibliografia

* Benavent de Barberà i Abelló, Pere. Macià Vila Mateu: esbós biogràfic d'un pròcer industrial progressista del Reus de mitjan segle XIX. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1966.
# Zona Franca de Kaunas

La Zona Franca de Kaunas (ZFK) (en lituà: Kauno laisvoji ekonominė zona) és una zona de lliure comerç (zona franca) prop de Kaunas, Lituània. Es tracta d'una àrea de desenvolupament industrial de 534 hectàrees, que ofereix impostos més petits i favorables per als inversors que inverteixin un mínim d'un milió d'euros. Els inversors són majoritàriament empreses estrangeres, ja que més del 70% del total de les inversions a la ZFK són inversions estrangeres directes (IED).
La Zona Franca de Kaunas es va establir el 22 d'octubre de 1996 al districte municipal de Kaunas, a prop de les autopistes A6 i A1. Té tres parts importants: l'àrea de producció i logística, el carrer dels negocis i l'airpark.
L'àrea de producció i logística és el territori més gran de les parts. Les inversions verdes prenen la major part d'aquest territori. És utilitzat per les terminals logístiques, una companyia farmacèutica, una companyia productora d'escuma d'origen finlandès, així com una companyia d'automoció d'alta tecnologia.
El carrer del negoci és una part dedicada als futurs centres comercials de la ZFK a l'autopista A6. Està prevista la construcció de 13 parcel·les diferents per a oficines i hotels. La major part d'aquests terrenys són plans detallats i gaudeixen d'una moderna infraestructura. Aquest territori tindrà una accessibilitat fàcil, un sistema d'estacionament ben situat i locals d'oficines ben desenvolupades.
La tercera i última part és l'airpark. El territori compta amb gairebé 3 quilòmetres de frontera amb el territori de l'aeroport de Kaunas, que permet accedir a les aeronaus directament i elimina tràmits duaners. Dins del territori de l'airpark s'hi pot transitar per tres vies diferent: per aire, en cotxe i en ferrocarril. Dipòsits d'avió, diverses indústries de l'aviació, com ara de prova, venda i muntatge d'avions o companyies de serveis d'aeronaus poden establir-se fàcilment dins de la zona franca, i utilitzar la pista, els incentius fiscals i d'altres privilegis oferits.

## Incentius tributaris

| Impost | General | A la ZFK |
| Impost sobre societats | 15% | 0% (primers 6 anys) 7,5% (10 anys posteriors) |
| Impost de propietat | 1% | 0% |
| Impost dels dividends (per a inversors estrangers) | 15% | 0% |

## Referències

* ↑ http://karmelava.eu/paveiksliukai/LEZ_SP_080313.pdf Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Zona Franca de Kaunas - Lloc web oficial (lituà) (anglès)
# Georges Pelgrims

Georges Pelgrims va ser un futbolista belga que va prendre part en els Jocs Olímpics de París de 1900, on guanyà la medalla de bronze com a membre de la selecció belga, representada per la Universitat de Brussel·les.

## Referències

* ↑ «Georges Pelgrims Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 d'octubre 2012. [Consulta: 3 octubre 2015].
# Brygmophyseter shigensis

Brygmophyseter shigensis (conegut també com a Scaldicetus shigensis o Naganocetus shigensis) és una espècie de catxalot extint que visqué durant el Miocè, fa aproximadament 15 milions d'anys.
Els primers fòssils d'aquest antic cosí del catxalot actual foren descoberts al Japó pels paleontòlegs L. G. Barnes i K. Hirota el 1992. Les restes incloïen un crani de 140 cm de llargada.

## Referències

* ↑ Entrada «Brygmophyseter shigensis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Elsa Wallenberg

Elsa Wallenberg (nascuda Lilliehöök, Viby, Hallsberg, comtat d'Örebro, 26 de gener 1877 – Estocolm, 17 d'octubre de 1951) va ser una tennista sueca que va competir a començament del segle xx. El 1908 fou quarta en l'individual femení interior dels Jocs de Londres. Va perdre en semifinals contra la posterior campiona olímpica, Gwendoline Eastlake-Smith. En el partit per la medalla de bronze va perdre contra la seva compatriota Märtha Adlerstråhle.

## Referències

* 1 2 «Elsa Wallenberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2017-07-02. [Consulta: 16 juliol 2016].
* ↑ Elsa Wallenberg. Swedish Olympic Committee
# Gerard le Heux

Gerard le Heux (Deventer, 7 de maig de 1885 - la Haia, 8 de juny de 1973) va ser un genet neerlandès que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1928 i 1936.
Als Jocs d'Amsterdam de 1928 va guanyar la medalla de bronze en la prova de doma per equips, amb el cavall Valérine, mentre en la prova de doma individual fou dotzè. Als Jocs de Berlín de 1936 tornà a disputar dues proves del programa d'hípica. Fou cinquè en la doma per equips i dinovè en la doma individual, en ambdues proves amb el cavall Zonnetje.

## Referències

* 1 2 «Gerard le Heux Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de gener 2011. [Consulta: 19 juliol 2018].
# Gerhard Boetzelen

Gerhard Boetzelen (alemany: Hans Gerhard Boetzelen) (Bernburg, 7 de gener de 1906 - York, 27 de febrer de 1995) va ser un remer alemany que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932, fent parella amb Herbert Buhtz, va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la competició del doble scull del programa de rem. El 1929 i 1930 guanyà el campionat alemany de scull individual i el 1931 el de doble scull, fent parella amb Gerhard Buhtz.
Posteriorment va dirigir les NS-Ordensburgen, escoles militars per a l'elit nazi. Després de la Segona Guerra Mundial fugí als Estats Units per evitar persecucions legals a Alemanya.

## Referències

* 1 2 «Gerhard Boetzelen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 20 gener 2019].
# Gerhard Gustmann

Gerhard Gustmann (Bonn, 13 d'agost de 1910 - Bonn, 30 de març de 1992) fou un remer alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Herbert Adamski i Dieter Arend.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles en la prova del dos amb timoner al Campionat d'Europa de rem, d'or el 1937, i de plata el 1938.

## Referències

* ↑ «Gerhard Gustmann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Zweier m. Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 1r maig 2018].
# Gerhard Wucherer

Gerhard Wucherer (Kempten, 11 de febrer de 1948) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en curses de velocitat, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Fou sisè en els 4x100 metres, mentre en els 100 metres quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, tornà a disputar dues proves del programa d'atletisme. En aquesta ocasió, formant equip amb Jobst Hirscht, Karlheinz Klotz i Klaus Ehl, guanyà la medalla de bronze en els 4x100 metres, mentre en els 100 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en els 100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1971, rere el soviètic Valeri Borzov. Durant la seva carrera va establir tres rècords mundials dels 60 metres. A nivell nacional va guanyar els títols del 4x100 metres de 1971 i el dels 60 metres en pista de coberta de 1969 i 1972.

## Millors marques

* 100 metres. 10.24 (1971).

## Referències

* 1 2 Gerhard Wucherer a Sports Reference (arxivat)
* 1 2 «Olympedia – Gerhard Wucherer». [Consulta: 15 març 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 1r juliol 2020].
* 1 2 Fitxa a trackfield.brinkster.net
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 15 març 2021].
* ↑ «Deutsche Hallen - Leichtathletik - Meisterschaften (60m - Herren)». [Consulta: 15 març 2021].
# Gerry Glackan

Gerry Glackan (Jabalpur, 8 d'agost de 1923 - Ciutat de Westminster, 1965) va ser un jugador d'hoquei sobre herba indi que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va guanyar la medalla d'or com a membre de l'equip indi en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Gerry Glackan Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2015. [Consulta: 27 maig 2019].
# Gheorghe Benţia

Gheorghe Benţia (Pitești, 1 de juliol de 1897 - 1 de setembre de 1975) va ser un jugador de rugbi a 15 romanès que va competir en els anys posteriors a la Primera Guerra Mundial.
El 1924 va ser seleccionat per jugar amb la selecció de Romania de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze. Entre 1919 i 1924 jugà 4 partits amb la selecció nacional.

## Referències

* ↑ «Gheorghe Benţia Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 21 setembre 2017].
* ↑ Gheorghe Benţia a espn
# Gino Rossetti

Gino Rossetti (La Spezia, 7 de novembre de 1904 - La Spezia, 15 de maig de 1992) fou un futbolista italià, que jugava com a davanter, que va competir durant les dècades de 1920, 1930 i 1940. Era germà del també futbolista Giuseppe Rosetti.
A nivell de clubs jugà, entre d'altres, al Nàpols, Torí i Spezia Calcio. Els principals èxits els aconseguí al Torino FC, on jugà entre 1926 i 1933, i amb qui va guanyar les lligues italianes de 1927 i 1928, tot i que el títol de 1927 li fou revocat al Torino per corrupció. El 1929 fou el màxim golejador de la lliga amb 36 gols, una xifra que no fou igualada fins al 2016 per Gonzalo Higuaín.
Amb la selecció nacional jugà 13 partits entre 1927 i 1929, en què marcà 9 gols. El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en la competició de futbol. També guanyà la Copa Internacional d'Europa Central de 1927-1930, competició de la qual fou el màxim golejador.

## Referències

* ↑ «Higuain: 'I am so happy!'». Football Italia, 14-05-2016. [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ Chris Davie. «Higuain makes Serie A history by breaking 66-year-old goalscoring record». goal.com, 14-05-2016. [Consulta: 14 maig 2016].
* 1 2 Gino Rossetti a national-football-teams.com
* ↑ Gino Rossetti a eu-football.info
* ↑ «Gino Rossetti Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 11 novembre 2018].
# Gino Sopracordevole

Gino Sopracordevole (Venècia, 24 de setembre de 1904 - Venècia, 1 de setembre de 1995) va ser un remer italià que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició del dos amb timoner del programa de rem, formant equip amb Ercole Olgeni i Giovanni Scatturin, del qual n'era el timoner.

## Referències

* ↑ «Gino Sopracordevole Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-15. [Consulta: 30 març 2018].
# Giovanni Pellegrini

Carlo Giovanni Battista Pellegrini (Albese con Cassano, Llombardia, 25 d'octubre de 1866 - Albese con Cassano, 5 de setembre de 1937) va ser un pintor, dibuixant i il·lustrador italià que va treballar essencialment a Suïssa.
Pellegrini va estudiar art a l'Acadèmia de Belles Arts de Brera de Milà i el 1897 va ser nomenat membre honorari de la tercera Biennal de Brera per la seva pintura Livigno. El 1900 va arribar a Ginebra. Pellegrini va viatjar per tot Europa i el 1912, convidat pel baró de Coubertin va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'or en la competició d'art amb la pintura "Esports d'Hivern".

## Bibliografia

* Marianne Wackernagel: Pellegrini, Carlo. A: Historisches Lexikon der Schweiz. 2009
* Giorgio Taroni. Carlo Pellegrini. Pittore e illustratore. Taroni, Collana Pittori lombardi del XIX e XX secolo, 2005, 240 Seiten, ISBN 978-88-88601-05-2, ISBN 88-88601-05-8.
* Willy Rotzler, Fritz Schärer, Karl Worbmann et al. Das Plakat in der Schweiz. Schaffhausen: Edition Stemmle, 1990, Seite 239.
* Allgemeines Künstlerlexikon: Bio-bibliographischer Index A-Z. München u. Leipzig: K.G. Saur, 2000, Band 7, Seite 643, ISBN 3-598-23917-3
* A.M. Comanducci Arxivat 2016-01-24 a Wayback Machine.. Dizionario illustrato dei pittori, disegnatori e incisori italiani moderni e contemporanei. Mailand: Luigi Patuzzi Editore, 4. Ausgabe, Band IV (Mont-Ron), 1973, Seite 2394 (ebenfalls in den 1., 2. und 3. Ausgaben).
* Giulio Bolaffi (Hrsg.). Dizionario enciclopedico Bolaffi dei pittori e degli incisori italiani. Dall'XI al XX secolo. Turin: Giulio Bolaffi Editore, Band VII, 1975.

## Referències

* ↑ «Carlo Pellegrini Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Giovanni Scatturin

Giovanni Scatturin (Venècia, 30 de maig de 1893 - Rosario, Argentina, 11 d'octubre de 1951) va ser un remer italià que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla d'or en la competició del dos amb timoner del programa de rem, formant equip amb Ercole Olgeni i Guido De Filip.
Quatre anys més tard, als Jocs de París, guanyà la medalla de plata en la competició del dos amb timoner del programa de rem, formant equip amb Ercole Olgeni i Gino Sopracordevole.

## Referències

* 1 2 «Giovanni Scatturin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2017. [Consulta: 6 octubre 2017].