OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pont-Croix

Pont-Croix (en bretó Pontekroaz) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.695 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.159 | 2.022 | 1.885 | 1.832 | 1.762 | 1.670 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gilbert Ansquer | |
| 2008- | Henri Moan | |
# Port de Tunis

El port de Tunis (àrab: ميناء تونس, mīnāʾ Tūnis) és un port que està situat a la part sud-est de la ciutat de Tunis, a la costa sud del Llac de Tunis, zona coneguda per Petita Sicília avui en fase de restructuració. Fou un port important durant el protectorat francès (1881-1957); després se'n va fer càrrec l'Oficina Nacional dels Ports Marítims i en va modernitzar les infraestructures als anys seixanta. El desenvolupament dels ports de Radès i de La Goulette, millor situats, han fet perdre importància al port, i per això s'ha previst un futur de port recreatiu. El port de la ciutat ha fet desenvolupar barris industrials als suburbis de Mégrine i Jebel Jelloud.
# Private Media Group

Private Media Group, Inc. (NASDAQ: PRVT ) és una empresa mundial de pornografia que té la seu a Sant Cugat del Vallès, i que edita la revista Private. Aquesta revista fou editada a Estocolm (Suècia) el 1965 pel fotògraf Berth Milton.
Des de llavors, el Grup va llançar tres altres publicacions: Sex, Triple X i Pirate, especialitzada en fetitxisme i sadomasoquisme. A les últimes dècades, Private Group ha esdevingut una de les principals companyies del món del porno, amb més de 130 premis de la indústria pornogràfica. Alguns dels seus films més venuts són les de la sèrie Private Gladiator, Cleòpatra, Tatiana, The tower, Millionaire i Chateau. Moltes estrelles pornogràfiques van debutar o es van fer famoses treballant per a l'empresa, com Angel Dark, Silvia Saint, Sophie Evans, Tania Russof, Monica Sweetheart, i Nikki Anderson.

## Referències

* ↑ «Dur enfrontament pel control del hòlding pornogràfic Private». El Triangle, 01-08-2011. Arxivat de l'original el 2011-09-13. [Consulta: 31 agost 2013].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Arxius d'assegurances del Private Media Group
# Portada/article octubre 27
## Ian Thorpe

Ian James Thorpe (Milperra, Sydney, 13 d'octubre de 1982) és un nedador australià ja retirat, anomenat Thorpedo i Thorpey. Aconseguí cinc medalles d'or als Jocs Olímpics, la millor marca obtinguda per un esportista australià. El 2001 es convertí en el primer nedador a guanyar sis medalles d'or en un Campionat Mundial de Natació. En total, Thorpe sumà onze medalles d'or en aquesta competició, que és la segona millor marca aconseguida per un nedador, rècord en possessió del nord-americà Michael Phelps. Thorpe és, juntament amb Michael Phelps, l'única persona que ha estat nomenada "Nedador de l'any" en quatre ocasions, distinció concedida per la revista Swimming World Magazine (El món de la natació), i fou "Nedador australià de l'any" des del 1999 fins al 2003. Els seus èxits esportius l'han convertit en un dels atletes més populars d'Austràlia.
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1962

Els vint-i-dosens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1962 es van concedir el 30 de gener de 1963 a l'Hotel Palace de Madrid. En aquesta edició els premis econòmics foren per 5 pel·lícules i 875.000 pessetes, i un total de 265.000 pessetes als premis al millor director, guió, actor i actriu principal, actor i actriu secundaris, fotografia, decorats i música.

## Guardonats de 1962

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| Premi especial | 250.000 pts | Teresa de Jesús | Juan de Orduña |
| 1r premi | 250.000 pts | Dulcinea | Vicente Escrivá |
| 2n premi | 150.000 pts | La gran familia | Fernando Palacios |
| 3r premi | 125.000 pts | La reina del Chantecler | Rafael Gil Álvarez |
| 4t premi | 100.000 pts | Ensayo general para la muerte | Juli Coll i Claramunt |
| Millor director | 45.000 pts | Vicente Escrivá | Dulcinea |
| Millor guió | 45.000 pts | Rafael J. Salvia, Pedro Masó, Antonio Vich Pérez | La gran familia |
| Millor actriu | 30.000 pts | Paloma Valdés | Los inocentes |
| Millor actor | 30.000 pts | José Luis López Vázquez | Atraco a las tres |
| Millor actriu principal | 25.000 pts | Julia Gutiérrez Caba | Accidente 703 |
| Millor actor principal | 25.000 pts | Fernando Sancho | El hijo del capitán Blood |
| Millor actriu secundària | 20.000 pts | María Luisa Ponte | Ensayo general para la muerte |
| Millor actor secundari | 20.000 pts | Antonio Garisa | Dulcinea |
| Millor fotografia | 25.000 pts | Godofredo Pacheco | Dulcinea |
| Millors decorats | 20.000 pts | Enrique Alarcón | La reina del Chantecler |
| Millors música | 20.000 pts | Manuel Parada | Cristo negro |

## Referències

* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 162-166
* ↑ Los premios sindicales de cine, ABC, 31 de gener de 1963

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1962
* Fotogramas de Plata 1962
* 7a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1955

Els quinzens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1955 es van concedir el 30 de gener de 1956. Es va concedir únicament a les pel·lícules i no pas al director o als artistes, i es va distingir per la seva dotació econòmica. Aquest cop es van premiar set pel·lícules i va entregar un total d'1.900.000 pessetes, repartits un premi de 500.000 pessetes, un de 400.000 pessetes, un de 300.000 pessetes, un de 250.000 pessetes, un de 200.000 pessetes i un altre de 150.000 pessetes, així com un accèssit de 100.000 pessetes.
També es van premiar els curtmetratges: 40.000 pessetes a Ronda y Pedro Romero del No-Do, que per ser entitat oficial només pot rebre el 20 %, el que permet dos accèssits de 16.000 pessetes; 35.000 pessetes a Viaje romántico a Granada; 25.000 pessetes a Idilio en Ibiza; i dos accèssits de 16.000 pessetes a Por los prados del Sur i Estrella mora.

## Guardonats de 1955

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| 1r. lloc | 500.000 pts | Marcelino pan y vino | Ladislao Vajda |
| 2n lloc | 400.000 pts | Historias de la radio | José Luis Sáenz de Heredia |
| 3r lloc | 300.000 pts | El canto del gallo | Rafael Gil Álvarez |
| 4t lloc | 250.000 pts | Muerte de un ciclista | Juan Antonio Bardem |
| 5è lloc | 200.000 pts | Los peces rojos | José Antonio Nieves Conde |
| 6è lloc | 150.000 pts | Orgullo | Manuel Mur Oti |
| 7è lloc | 100.000 pts | Congreso en Sevilla | Antonio Fernández-Román |

## Referències

* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-116
* ↑ Premios Nacionales de Cinematografía, ABC, 31 de gener de 1956

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1955
* Fotogramas de Plata 1955
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1958

Els divuitens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1958 es van concedir el 30 de gener de 1959. En aquesta edició els premis econòmics, foren per 5 pel·lícules i 1.100.000 pessetes, i un total de 265.000 pessetes als premis al millor director, guió, actor i actriu principal, actor i actriu secundaris, fotografia, decorats i música. També es van atorgar tres premis de 25.000 pessetes als curtmetratges España 1800, Cuenca i Hombres y toros.

## Guardonats de 1958

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| 1r. lloc | 325.000 pts | Quince bajo la lona | Agustín Navarro Cano |
| 2n lloc | 325.000 pts | ¿Dónde vas, Alfonso XII? | Luis César Amadori |
| 3r lloc | 200.000 pts | La violetera | Luis César Amadori |
| 4t lloc | 150.000 pts | La venganza | Juan Antonio Bardem |
| 5è lloc | 100.000 pts | Las chicas de la Cruz Roja | Rafael J. Salvia |
| Millor director | 45.000 pts | Juan Antonio Bardem | La venganza |
| Millor guió | 45.000 pts | Jorge Griñán, Alfonso Paso i Antonio Vich Pérez | Aquellos tiempos del cuplé |
| Millor actriu | 30.000 pts | Sara Montiel | La violetera |
| Millor actor | 30.000 pts | Manolo Morán | ¡Viva lo imposible! |
| Millor actriu secundària | 20.000 pts | Concha Velasco | Las chicas de la Cruz Roja |
| Millor actor secundari | 20.000 pts | Jesús Tordesillas | ¿Dónde vas, Alfonso XII? |
| Millor fotografia | 25.000 pts | José Fernández Aguayo | ¿Dónde vas, Alfonso XII? |
| Millors decorats | 25.000 pts | Enrique Alarcón | La violetera |
| Millors música | 25.000 pts | Salvador Ruiz de Luna | Gayarre |

## Referències

* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-116
* ↑ Concesión de los Premios Nacionales de Cinematografía que otorga la Delegación Nacional de Sindicatos, ABC, 31 de gener de 1959

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1958
* Fotogramas de Plata 1958
* 3a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Prokhasko

Prokhasko (en rus: Прохаско) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 15 habitants.

## Referències

* ↑ «Великий Сибирский путь, имена на карте.». Arxivat de l'original el 2014-04-07. [Consulta: 3 octubre 2016].
# Pseudolyonsita

La pseudolyonsita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom per la seva relació amb la lyonsita, de la qual és visualment similar.

## Característiques

La pseudolyonsita és un fosfat de fórmula química Cu₃(VO₄)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És un mineral dimorf de la mcbirneyita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pseudolyonsita pertany a «08.AB - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: farringtonita, ferrisicklerita, heterosita, litiofilita, natrofilita, purpurita, sicklerita, simferita, trifilita, karenwebberita, sarcòpsid, chopinita, beusita, graftonita, xantiosita, lammerita, lammerita-β, mcbirneyita, stranskiïta i lyonsita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al volcà Tolbàtxik, situat a l'óblast de Kamtxatka, al districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobat aquest mineral.

## Referències

* ↑ «Pseudolyonsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 setembre 2017].
# Pseudoloricaria laeviuscula

Pseudoloricaria laeviuscula és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones, incloent-hi els rius Negro i Branco.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Puig de la Costa Llisa

El Puig de la Costa Llisa és una muntanya de 2.323,6 metres d'altitud del terme comunal de Nyer, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És al nord centre de l'apèndix que forma el sector sud-oest del terme de Nyer. Forma part, amb el Puig de Ribes Blanques i el Roc dels Cimbells, de la carena que separa les valls del Torrent de Carançà, a ponent, i de la Ribera de Mentet, a llevant.
El Puig de la Costa Llisa és destí freqüent de les rutes excursionistes de la zona occidental del Massís del Canigó.

## Referències

* ↑ El Puig de la Costa Llisa en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Becat, 2015.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «101 - Nyer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Nyer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Woody Woodpecker

Woody Woodpecker (o Woody Picot a Canal 9) és un personatge animat de ficció que apareixia als curts animats de l'studio de Walter Lantz i distribuïts per Universal Studios. entre 1940 i 1972. Woody és un Melanerpes formicivorus i va ser creat el 1940 per Lantz i l'artista de storyboards Ben Hardaway, creador també de Bugs Bunny i Daffy Duck, de la Warner Brothers.
La veu de Woody va ser doblada originalment per Mel Blanc, que va ser succeït als curts per Danny Webb, Kent Rogers, Dick Nelson, el mateix Ben Hardaway i finalment Grace Stafford, esposa de Walter Lantz.
La primera aparició de Woody Woodpecker va ser al curt d'Andy Panda Knock Knock, el 25 de novembre de 1940, si bé l'èxit de l'esbojarrat pardal va fer que passara a protagonitzar la seua pròpia sèrie de curts, el primer dels quals s'anomenaria com el personatge, Woody Woodpecker, i seria emés per primera vegada el 7 de juny de 1941. Els curts de Woody Woodpecker s'emetrien als cinemes fins a la dècada dels 70, quan es deixarien d'estrenar nous curtmetratges protagonitzats pel personatge, si bé des dels anys 50 molts curts serien reemesos a televisió, al Show de Woody Woodpecker, i als anys 90 el personatge protagonitzaria una nova sèrie televisiva. La frase més característica d'aquest esbojarrat personatge era Guess Who? (endevina qui), i la repetia a l'inici de cada curt, seguida de la seua inconfusible rialla.
Woody Woodpecker té una estrela al Passeig de la Fama de Hollywood.

## Referències

* ↑ Avui-16/02/2005-Pàg. 83
* ↑ «Woody Woodpecker Theatrical Cartoon List». Big Cartoon Database, 16-07-2012. Arxivat 18 de gener 2013 at Archive.is
* ↑ Denis Gifford «Woody Woodpecker shoots to the top of the cartoon tree: From the archive, 4 July 1972 | Film». The Guardian [Consulta: 1r agost 2016].
* ↑ Lenburg, Jeff. The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books, 1999, p. 156–158. ISBN 0-8160-3831-7.
* ↑ A. Folkart, Burt «Gracie Lantz Dies; Invented Woody Woodpecker». Los Angeles Times, 19-03-1992 [Consulta: 24 agost 2013].
* ↑ Lenburg, Jeff. The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books, 1999, p. 157–158. ISBN 0-8160-3831-7.

## Enllaços externs

* Web Oficial de la Universal sobre Woody Woodpecker Arxivat 2005-12-10 a Wayback Machine. (anglès)
* Woody Woodpecker a Don Markstein's Toonopedia (anglès)
* Woody Woodpecker Arxivat 2015-12-05 a Wayback Machine. a the Walter Lantz Cartune Encyclopedia (anglès)
* Curt de Woody Woodpecker en domini públic, Pantry Panic(anglès)
# Província de Moulay Yaâcoub

La província de Moulay Yaâcoub (àrab: إقليم مولاي يعقوب, iqlīm Mūlāy Yaʿqūb; amazic estàndard marroquí: ⵜⴰⵎⵏⴱⴰⴹⵜ ⵏ ⵎⵓⵍⴰⵢ ⵢⴰⵄⵇⵓⴱ, tamnbaḍt n Mulay Yaℇqub) és una de les províncies del Marroc, fins 2015 part de la regió de Fès-Boulemane i actualment de la de Fes-Meknès. Té una superfície de 1.480 km² i 174.179 habitants censats en 2014. La capital és Moulay Yaâcoub.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1994 | 2004 | 2014 |
| 127.576 | 150.422 | 174.179 |
| 1994, 2004 : cens oficial ; 2007 : estimació. |||

## Divisió administrativa

La província de Moulay Yaâcoub consta d'1 municipi i 10 comunes:
| Nom | Codi geogràfic | Tipus | Habitatges | Població | Estrangers | Locals |
| Moulay Yaâcoub | 591.01.01. | Municipi | 736 | 3153 | 5 | 3148 |
| Ain Chkef | 591.03.01. | Comuna rural | 6093 | 36368 | 5 | 36363 |
| Mikkes | 591.03.03. | Comuna rural | 979 | 6773 | 0 | 6773 |
| Sebaa Rouadi | 591.03.05. | Comuna rural | 3103 | 20695 | 0 | 20695 |
| Sebt Loudaya | 591.03.07. | Comuna rural | 1689 | 12232 | 0 | 12232 |
| Ain Bou Ali | 591.05.01. | Comuna rural | 1881 | 12269 | 0 | 12269 |
| Ain Kansra | 591.05.02. | Comuna rural | 1850 | 11534 | 1 | 11533 |
| Laajajra | 591.05.03. | Comuna rural | 1901 | 13931 | 0 | 13931 |
| Louadaine | 591.05.05. | Comuna rural | 1775 | 11283 | 0 | 11283 |
| Oulad Mimoun | 591.05.07. | Comuna rural | 1486 | 9393 | 0 | 9393 |
| Sidi Daoud | 591.05.09. | Comuna rural | 1822 | 12791 | 0 | 12791 |

## Referències

* ↑ Note sur les premiers résultats du Recensement Général de la Population et de l'Habitat 2014
* ↑ «Cens general de població 2004» ( PDF) (en (francès)). Arxivat de l'original el 2010-06-01. [Consulta: 16 juliol 2016].
# Cugat Mèdia

Cugat Mèdia (anteriorment Cugat.cat) és un mitjà de comunicació públic multimèdia de Sant Cugat del Vallès que compta amb una freqüència de ràdio al 91.5 FM, un portal d'internet i una televisió en línia. Fundat el juny de 1982 com a Ràdio Sant Cugat, l'any 2009, l'Organisme Autònom Municipal d'Informació i Comunicació Ciutadana, l'ens municipal propietari, va canviar-li el nom per Cugat.cat. Des del 2012 forma part de La Xarxa de Comunicació Local.

## Història

El 13 de juny de 1982 nasqué l'emissora Ràdio Sant Cugat, sota la direcció de Ramon Grau. Amb el manifest «Ràdio Sant Cugat, al teu costat», la nova incorporació va suposar el naixement del primer mitjà local d'aquella població. La primera notícia que va emetre l'entitat situada llavors al carrer de Sant Antoni va ser la inauguració de la Copa del Món de Futbol de 1982. Durant l'obertura i el tancament de cada emissió, la banda sonora utilitzada era Els segadors, fent evident el vessant catalanista del projecte.
L'any 1986, però, l'emissora va haver de tancar per falta de llicència per a emetre, fins a la seva reobertura al carrer de Sant Jordi al cap de quatre anys. L'emissora adquirí titularitat municipal l'any 1992, i un any més tard passà a formar part de l'Organisme Autònom de Comunicació i Informació Ciutadana de l'Ajuntament de Sant Cugat. El lloc web de la ràdio es convertí en una de les primeres a la ciutat en obtenir el domini punt cat. El 2006 l'emissora instal·là els seus nous estudis al carrer Plana de l'Hospital.
Al llarg de la seva trajectòria ha rebut diverses mencions i reconeixements, entre ells el premi Ciutat de Sant Cugat 2007 a Ràdio Sant Cugat pels seus 25 anys, el premi Ràdio Associació de Catalunya 2008 a Ràdio Sant Cugat per la millor proposta d'innovació per la seva conversió en el grup de comunicació multimèdia Cugat.cat, i el premi Innova dels Premis de la Comunicació Local de la Diputació de Barcelona 2011.

## Referències

* ↑ «Treinta años de información local en Sant Cugat». La Vanguardia, 10-06-2012 [Consulta: 6 maig 2014].
* ↑ «Comunicació de l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès». Ajuntament de Sant Cugat del Vallès. Arxivat de l'original el 6 de maig 2014. [Consulta: 6 maig 2014].
* ↑ «La Xarxa abocarà més recursos a finançar les produccions locals». laxarxa.com, 26-10-2012 [Consulta: 6 maig 2014].
* 1 2 3 Castanyer, Ester. 25 anys fent ciutat 1982-2007. Barcelona: Organisme Autònom Municipal de Comunicació i Informació Ciutadana, Juny de 2008. ISBN B-30687/2008.
* ↑ «Història (Cronologia)». Cugat.cat. [Consulta: 15 octubre 2015].
* ↑ «Llistat de guardonats amb el Premi Ciutat de Sant Cugat». Ajuntament de Sant Cugat del Vallès. Arxivat de l'original el 6 de maig 2014. [Consulta: 6 maig 2014].
* ↑ «"En guàrdia", d'Enric Calpena, i Enric Frigola, guardonats amb els premis Ràdio Associació». 324.cat, 24-04-2008 [Consulta: 6 maig 2014].
* ↑ «La gran festa de la comunicació local». El Punt Avui, 11-03-2026 [Consulta: 6 maig 2014].

## Enllaços externs

* Cugat Mèdia - Lloc web oficial
# Tucídides (militar)

Tucídides (en llatí Thucydides, en grec antic Θουκυδίδης va ser un militar romà que va viure al segle ii.
L'any 162 el governador de Capadòcia Sedaci Severià va envair Armènia, però va ser derrotat a Elegeia i es va suïcidar. Sembla que el va succeir Luci Marci Ver. L'any 163 Marc Aureli envià el general Marc Estaci Prisc a Armènia, i Ver li va enviar forces sota el comandament d'un dels seus lloctinents, un oficial de nom, Tucídides, suposadament d'origen grec.
Prisc amb el suport de Tucídides ocupà Artaxata, va fer fugir Pacoros d'Armènia i va restablir com a rei a Sohemus, que era senador i cònsol de Roma. La ciutat d'Artaxata va ser destruïda i substituïda per una nova ciutat no gaire allunyada anomenada Cenèpolis, dissenyada per l'arquitecte Suides, i que podria correspondre a Valarshapat (segons Moisès de Khoren). Allí es va instal·lar una guarnició romana que almenys hi va romandre fins al 185. Luci Marci Ver que va substituir a Prisc en el govern, la va convertir en capital. Tucídides va seguir com a lloctinent de Ver almenys un cert temps.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1120?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=Thucy+didesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1112. ]
# Fàbrica Devesa

La Fàbrica Devesa és una obra del racionalisme tardà de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un complex industrial situat en una zona agrícola, ja que les vinyes que l'envolten es destinava a la producció de vins i caves. El conjunt es completa amb tres habitatges per al personal directiu de la fàbrica.
La configuració de la fàbrica es conforma a partir de les necessitats de producció anant de darrere cap endavant. En primer terme es troba la torre de trituració, cosa que permet identificar el complex des de la carretera. Aquest cos vertical contrasta amb l'horitzontal de la fàbrica, que aporta l'element plàstic principal al conjunt.
El conjunt es va fer a partir de les premisses del Grup R, que optava per materials i valors locals. Els criteris de composició són molt abstractes encara que els valors de construcció siguin tradicionals. D'aquesta manera, el complex es caracteritza per l'austeritat en l'ús dels materials i la combinació de volums gairebé cecs.
És digne d'esment la simplicitat i abstracció en la composició de les obertures, sotmeses a variacions visuals molt refinades. També els espais exteriors remarquen la sensibilitat amb què l'arquitecte va tractar la integració de la fàbrica a l'entorn paisatgístic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fàbrica Devesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].