OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giampaolo Caruso

Giampaolo Caruso (Avola, Sicília, 15 d'agost de 1980) és un ciclista italià, professional des del 2002.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour Down Under, el Brixia Tour de 2009, i la Milà-Torí de 2014.
L'agost del 2015, l'UCI va anunciar que havia donat positiu per EPO en un control fora de competició realitzat el 2012. Se'l fa suspendre provisionalment a l'espera de posteriors proves.

## Palmarès

* 2000
** 1r al Giro del Belvedere
** 1r al Trofeu Gianfranco Bianchin
* 2001
** Campió d'Europa en ruta sub-23
** 1r a la Bratislava-Bradlo
* 2003
** Vencedor d'una etapa del Tour Down Under
* 2008
** Vencedor de la classificació de la muntanya a la Volta a Àustria
* 2009
** 1r al Brixia Tour, vencedor de 2 etapes, de la classificació dels punts i de la muntanya
* 2014
** 1r a la Milà-Torí

### Resultats al Tour de França

* 2012. 37è de la classificació general
* 2015. 90è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. 19è de la classificació general
* 2006. 12è de la classificació general
* 2010. 46è de la classificació general
* 2011. 42è de la classificació general
* 2013. 41è de la classificació general
* 2014. Abandona (6a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. 72è de la classificació general
* 2005. 59è de la classificació general
* 2010. 36è de la classificació general
* 2013. 49è de la classificació general
* 2014. 15è de la classificació general

## Referències

* ↑ «El Katusha busca sustituto para Caruso, positivo por EPO». Sport.es, 19-08-2015 [Consulta: 24 gener 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Erik Boström

Erik Boström (Estocolm, 23 d'agost de 1869 – Lissma, Huddinge, Comtat d'Estocolm, 13 de juny de 1932) va ser un tirador suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, disputant quatre proves del programa de tir. En les proves de tir guanyà una medalla de plata en la prova de pistola militar, 50 metres per equips, mentre fou cinquè en pistola lliure, 50 metres, vuitè en carrabina, 50 metres i dissetè en pistola ràpida, 25 metres.

## Referències

* ↑ «Erik Boström Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 17 juny 2017].
# Albert Michant

Albert Michant va ser un waterpolista belga que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo, tot formant part del Brussels Swimming and Water Polo Club.
Vuit anys més tard va disputar els Jocs de Londres, on tornà a guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo.

## Referències

* 1 2 «Albert Michant Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 20 octubre 2015].
# Naòfor

Una estàtua naòfor és la que es compon de dues figures: la primera és un home, generalment agenollat, que presenta a les mans la imatge d'un déu emmarcat en un santuari. Aquest tipus d'estàtua va aparèixer per primera vegada a l'Imperi Nou durant la dinastia XIX, però va guanyar popularitat amb el pas del temps i va ser molt utilitzada en època dels Ptolomeus. El terme «estàtua naòfor» es deriva de la paraula «naos», que significa «santuari» en grec. En general, són estàtues d'un sacerdot o alt funcionari, agenollat o dempeus. Hi ha naòfors que mostren més d'un déu al santuari, com la de Panehesy, supervisor del tresor de Ramsès II.

## Referències

* ↑ «El Museu Egipci de Barcelona estrena seu i exposa 600 peces, la majoria inèdites». El Punt Avui, 11-05-2000. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Naophorous Statue» (en anglès). eternalegypt.org. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ Frood 2007, p. 166
* ↑ Franke 1994, p. 154, números 187 a 200
* ↑ Frood 2007, p. 267
* ↑ Frood 2007, p. 167
* Frood, Elizabeth. Biographical Texts From Ramesside Egypt. Ed. Society of Biblical Lit, 2007. ISBN 1589832108.
* Vandier, Jacques. Manuel d'archéologie égyptienne. Ed. A. et J. Picard, 1952, p. 68. ISBN 1589832108.
* Roullet, Anne. The Egyptian and Egyptianizing monuments of imperial Rome. Ed. BRILL, 1972. ISBN 9004034102.
# Mariano Castillo Larenas

Mariano Castillo Larenas (Buin, Xile, 25 de desembre de 1905 - 23 de setembre de 1970) fou un jugador d'escacs xilè, un dels més destacats de la primera meitat del segle xx.
Era professor d'anglès i francès, i va conèixer els escacs al seu pas pel liceu Miguel Amunategui; va tenir la seva primera actuació destacada al campionat de Xile de 1920, guanyat per Carlos Peralta. Posteriorment seria nou vegades guanyador del campionat de Xile, els anys 1924, 1926, 1927, 1929, 1934, 1940, 1948, 1949 i 1953, un rècord d'edicions guanyades que fou posteriorment superat només pel Mestre Rodrigo Flores.
Va participar representant Xile en dues olimpíades d'escacs, els anys 1939 a Buenos Aires i 1950 a Dubrovnik.

## Notes i referències

* 1 2 «Biografia de Mariano Castillo Larenas» (en castellà). Web de la Federació d'Escacs de Xile. Arxivat de l'original el 2015-07-14. [Consulta: 13 gener 2015].
* ↑ «Nota biogràfica de Mariano Castillo Larenas» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 13 gener 2015].
* ↑ «Historial del campionat d'escacs de Xile» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 13 gener 2015].
* ↑ «Historial de campions d'escacs de Xile». Web de la Federació d'Escacs de Xile. Arxivat de l'original el 2017-06-22. [Consulta: 13 gener 2015].
* ↑ Bartelski, Wojciech. «Fitxa de Mariano Castillo Larenas a OlimpBase» (en anglès). olimpbase.org. [Consulta: 13 gener 2015].
# Casa Manuel Arnús

La Casa Manuel Arnús o el Pinar és un edifici modernista situat al carrer del mateix nom de Barcelona, al peu del funicular del Tibidabo, catalogat com a bé cultural d'interès local. Actualment és la seu de la Fundació Asepeyo.

## Història

Va ser projectat el 1904 per l'arquitecte Enric Sagnier per al metge Manuel Arnús i Fortuny (1852-1930), nebot d'Evarist Arnús i de Ferrer. El nom del Pinar fa referència al bosc que envolta la casa, que Sagnier va respectar.
Durant la Guerra Civil espanyola va acollir refugiats i després va quedar abandonat i es van malmetre tant l'interior com l'exterior. Més tard va passar a mans de la comunitat religiosa Filles de la Caritat de Sant Vicenç de Paül.
L'any 1976 fou adquirit per la Fundació Asepeyo, que n'encarregà la restauració a l'arquitecte Josep Maria Armengou i Vives, acabada l'any 1991.

## Descripció

Concebut inicialment com a habitatge unifamiliar aïllat, és un edifici de considerables dimensions envoltat per una pineda enjardinada amb paraments de rocalla. La finca és limitada per un sòlid mur al qual s'adossa la casa destinada a porteria.
L'immoble té l'aspecte de palau-castell. Format per un cos central de planta de creu amb quatre ales cobertes a dos vessants i revestides de rajoles. Té també diversos cossos amb coberta plana adossats entre les ales, així com dues torres (una quadrada amb teulat piramidal i l'altra octogonal i emmerletada, rematada per una coberta cònica). A l'interior hi ha una noble escalinata a la dreta de l'espaiós vestíbul que dona accés a la planta superior. També disposa d'una petita capella per al culte.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Manuel Arnús - El Pinar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Casa Manuel Arnús. El Pinar». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 de Oleza i Roncal, 2023.

## Bibliografia

* Barjau, Sergi et al. Sagnier arquitecte: Barcelona 1858-1931. Barcelona: Antonio Sagnier, 2007, p. 212-237. ISBN 978-84-612-0215-7.
* de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 22. ISBN 978-84-09-55644-1.

## Enllaços externs

* «Casa Manuel Arnús (El Pinar)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Ángel Luis Casero Moreno

Ángel Casero (Albalat dels Tarongers, 27 de setembre del 1972) va ser un ciclista valencià, que fou professional entre 1994 i 2005. Durant la seva carrera esportiva aconseguí 13 victòries, sent la més destacada la Volta a Espanya de 2001. També va guanyar dues edicions del Campionat d'Espanya de ciclisme en ruta (1998, 1999).
Sota l'ombra del dopatge durant bona part de la seva carrera esportiva, ha estat vinculat a l'Operació Port.
El seu germà petit Rafael també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1994
** 1r al Tour de l'Avenir
* 1995
** 1r a la Clásica de los Puertos
* 1997
** 1r a la Volta a Castella i Lleó i vencedor d'una etapa
* 1998
** Campió d'Espanya en ruta
* 1999
** Campió d'Espanya en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 2001
** 1r a la Volta a Espanya

### Resultats al Tour de França

* 1997. 27è de la classificació general
* 1999. 5è de la classificació general
* 2000. Abandona (13a etapa)
* 2003. 57è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 13è de la classificació general
* 1996. 24è de la classificació general
* 1998. Abandona
* 1999. Abandona (17a etapa)
* 2000. 2n de la classificació general. Porta el mallot or durant 2 etapes
* 2001. 1r de la classificació general
* 2002. 6è de la classificació general
* 2003. Abandona (12a etapa)
* 2005. Abandona (10a etapa)

## Referències

* ↑ Ciclismo / Operación Puerto: Informe de la Guardia Civil (Capítulo III) Arxivat 2009-07-23 a Wayback Machine. a cadenaser.com (12 de juliol de 2006) Consultat el 7 de juny de 2009 (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ángel Luis Casero a sitiodeciclismo.net
# Fritz Kuchen

Fritz Kuchen (10 de setembre de 1877 - Winterthur, 26 de maig de 1973) va ser un tirador suís que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà set proves del programa de tir. Guanyà la medalla de bronze en les proves de rifle militar 300 metres, rifle lliure 300 metres, 3 posicions per equips i Rifle militar 300 i 600 m, bocaterrosa equips. També destaquen la quarta posició en la prova de rifle militar 300 metres, bocaterrosa per equips i la sisena en la de rifle militar 600 metres per equips.

## Referències

* ↑ «Fritz Kuchen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2014. [Consulta: 14 desembre 2017].
# Sorj Chalandon

Sorj Chalandon (Tunis, 16 de maig de 1952) és un periodista i escriptor francès. Des del 1973 fins al 2007 va treballar com a periodista al diari Libération, on, entre altres coses, va cobrir els esdeveniments del Líban, Iran, Iraq, Somàlia i Afganistan. El 1988 va rebre el Premi Albert Londres pels seus articles sobre Irlanda del Nord i el judici de Klaus Barbie. Des de llavors, ha treballat per a la publicació satírica i d'investigació Le Canard enchaîné.
La seva segona novel·la, Une promesse (2006), va guanyar el Premi Médicis. El 2011 va publicar Retour à Killybegs, novel·la guanyadora el Gran Premi de Novel·la de l'Acadèmia Francesa i finalista del Premi Goncourt, on narra la història d'un home que torna a Killybegs (Irlanda) després de reconèixer públicament que ha estat un agent britànic infiltrat a l'IRA. Aquesta història està inspirada en la vida de Denis Donaldson.

## Obra publicada

* Enfant de salaud (2023), traduït al català com a Fill d'un malparit per Josep Alemany
* Le petit Bonzi (2005)
* Une promesse (2006)
* Mon traître (2008)
* La légende de nos pères (2009)
* Retour à Killybegs (2011), traduït al català com a Retorn a Killybegs per Josep Alemany amb Edicions de 1984 (2014)
* Le quatrième mur (2013), traduït al català com a La quarta paret per Josep Alemany amb Edicions de 1984 (2014). Premi Goncourt dels Instituts 2013
* Profession du père (2015), traduït al català com a Professió del pare per Josep Alemany amb Edicions de 1984 (2017). Adaptació cinematogràfica (2021) dirigida per Jean-Pierre Améris i protagonitzada per Benôit Peolvoorde, Audrey Dana i Jules Levebre.
* Le jour d'avant (2017)
* Une joie féroce (Grasset 2019), traduït al català com a Una alegria esbojarrada per Josep Alemany amb Edicions de 1984
* Enfant de Salaud (Grasset 2021), traduït al català al 2023 com a Fill d'un malparit per Josep Alemany amb Edicions de 1984.

## Referències

* 1 2 «Sorj Chalandon, Grand prix du roman de l'Académie française» (en francès). Le Point, 28-10-2011 [Consulta: 29 novembre 2011].
* ↑ «Sorj Chalandon quitte Libération» (en francès). Le Nouvel Observateur, 25-06-2008 [Consulta: 29 juliol 2010].
* ↑ Devarrieux, Claire «Sorj Chalandon, journaliste à «Libération», prix Médicis» (en francès). Libération, 30-10-2006 [Consulta: 29 juliol 2010].
* ↑ Mac Cormaic, Ruadhán «Novel about betraying republican wins award». The Irish Times, 02-11-2011 [Consulta: 2 novembre 2011].
* 1 2 Pagès Jordà, Vicenç «Quan Belfast cremava». Cultura, El Punt Avui, 21-03-2014, p. 3.
* 1 2 Gaillard, Valèria «"No hi haurà pau sense dignitat i justícia"». Cultura, El Punt Avui, 20-02-2015, p. 6.
* ↑ Llobera, Joan «Sorj Chalandon: “La nostra revenja serà el riure dels nostres fills”». Núvol, 20-11-2023.
# William Anderson (ciclista)

* Per a altres significats, vegeu «William Anderson».
William Anderson (Toronto, 6 de setembre de 1888 - Boston, 27 de setembre de 1928) va ser un ciclista canadenc, que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1908.
Va guanyar la medalla de bronze, junt amb Walter Andrews, Frederick McCarthy i William Morton, en la prova de persecució per equips. També va prendre part en la cursa dels 5000 metres i dels 20 km on va ser eliminat en la primera ronda, així com en els 100 km.

## Referències

* ↑ «Will Anderson». Olympedia. [Consulta: 14 març 2023].
* 1 2 «Will Anderson». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 5 maig 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Muntanya de Nargó

La Muntanya de Nargó és una muntanya de 1.213 metres que es troba al municipi de Coll de Nargó, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Juan José Cobo Acebo

Juan José Cobo Acebo (Torrelavega, 11 de febrer de 1981) és un ciclista espanyol, professional des del 2004 fins al 2014.
Com a ciclista amateur va guanyar una etapa de la Volta a Palència, el Campionat càntabre de contrarellotge i el d'Espanya sots 23. Aquest darrer triomf, el 2003, el va catapultar cap al professionalisme, categoria en la qual debutaria el 2004 amb l'equip Saunier Duval-Prodir al Tour de Qatar. Els dos anys posteriors foren molt durs, i no serà fins al 2007 quan demostri tot el seu potencial en guanyar dues etapes i la general de la Volta a Euskadi.
El 14 de juliol de 2008 va fer una gran etapa al Tour de França, arribant escapat amb el seu company d'equip Leonardo Piepoli a la meta d'Hautacam. Juan José Cobo no disputà l'esprint i va cedir la victòria d'etapa al seu company, ja que demostrà ser més fort en els darrers quilòmetres, tot animant-lo i esperant-lo perquè arribessin junts a meta. Per culpa del positiu de Piepoli l'etapa li fou adjudicada. Dos dies més tard es veié obligat a abandonar, junt amb tot l'equip, el Tour per haver donat positiu el seu cap de files Riccardo Riccò.
El 18 de setembre de 2009 va guanyar l'avantpenúltima etapa de la Volta a Espanya, amb final a la Granja de San Ildefonso.
El 4 de setembre de 2011 va guanyar la quinzena etapa de la Volta a Espanya, amb final a l'Alt de l'Angliru, col·locant-se líder de la classificació general fins al final de la cursa, que va acabar guanyant.
Va ser desposseït dels seu títol de la Vuelta de 2011 8 anys més tard per dopatge.

## Palmarès

* 2002
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Palència
* 2003
** Campió d'Espanya sub-23 en contrarellotge
** Vencedor de 2 etapes de la Bidasoa Itzulia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Navarra
* 2007
** 1r a la Volta a Euskadi i vencedor de 2 etapes
* 2008
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Burgos
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Castella i Lleó
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya

### Resultats al Tour de França

* 2007. 20è de la classificació general
* 2008. Retirat junt amb tot l'equip Saunier Duval-Scott (12a etapa)
* 2012. 30è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. Abandona (14a etapa)
* 2013. 116è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2006. Abandona (9a etapa)
* 2009. 10è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2011. Desposseït del seu triomf a la general i d'etapa per dopatge.
* 2012. 63è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Resultats de la 10a etapa al web de l'UCI». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 març 2010].
* ↑ Palmarès de Juan José Cobo a letour.fr

## Enllaços externs

* Fitxa de Juan José Cobo a sitiodeciclismo.net
# Georg de Laval

Patrik Georg Fabian de Laval (Estocolm, 16 d'abril de 1883 – Estocolm, 10 de març de 1970) va ser un pentatleta modern i tirador suec que va competir a començaments del segle xx. Era germà dels també pentatletes Erik i Patrik de Laval.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, disputant tres proves del programa de tir i la de pentatló modern. En les proves de tir guanyà una medalla de plata en la prova de pistola militar, 50 metres per equips, mentre fou quart en pistola lliure, 50 metres i setè en pistola ràpida, 25 metres. En la competició del pentatló modern, en la primera aparició del pentatló modern en uns Jocs Olímpics, guanyà la medalla de bronze.

## Referències

* 1 2 «Georg de Laval Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2012. [Consulta: 11 setembre 2016].
# Lliga de les Amèriques de la FIBA

La Lliga de les Amèriques de la FIBA, (portuguès: FIBA Liga das Américas, espanyol: FIBA Liga de las Américas) és una competició americana de basquetbol que es disputa anualment pels millors clubs americans de la FIBA. És organitzada per la FIBA Americas. La primera edició començà el 4 de desembre de 2007.
Hi participen clubs d'Amèrica del Nord, Central, Carib i Amèrica del Sud. És la màxima competició continental, i el campió es classifica per disputar la Copa Intercontinental de la FIBA.
Els clubs es divideixen en quatre grups de quatre. Els dos primers es classifiquen per quarts de final. Els guanyadors disputen una final a quatre en una ciutat determinada.

## Evolució de les competicions de primer nivell a Amèrica

* Sud-amèrica era: (1946–2007)
** Campionat sud-americà de clubs de bàsquet: (1946–1993)
** Campeonato Panamericano de Clubes de Básquetbol: (1993–2000)
** Lliga sud-americana de bàsquet (LSB): (2000–2007)
* Amèrica era: (2007–present)
** FIBA Americas League: (2007–present)
| Year | Campió | Marcador | Segon | Tercer | Quart |
| 2007–08 | Peñarol | Lliga | Soles de Mexicali | Miami Tropics | Minas |
| 2008–09 | Brasília | Lliga | Halcones UV Xalapa | Biguá | Minas |
| 2009–10 | Peñarol | Lliga | Espartanos de Margarita | Halcones UV Xalapa | Quimsa |
| 2010–11 | Regatas Corrientes | Lliga | Capitanes de Arecibo | Halcones UV Xalapa | Halcones Rojos |
| 2012 | Pioneros de Quintana Roo | Lliga | La Unión | Obras Sanitarias | Brasília |
| 2013 | Pinheiros | Lliga | Lanús | Capitanes de Arecibo | Brasília |
| 2014 | Flamengo | 85–78 | Pinheiros | Aguada | Halcones UV Xalapa |
| 2015 | Bauru | 86–72 | Pioneros de Quintana Roo | Flamengo | Peñarol |
| 2016 | Guaros de Lara | 84–79 | Bauru | Mogi das Cruzes | Flamengo |
| 2017 | Guaros de Lara | 88–65 | Weber Bahía Blanca | Leones de Ponce | Fuerza Regia |

## Referències

* ↑ «FIBA Americas League - Clubs gear up for tip off». FIBA. Arxivat de l'original el 2008-01-09. [Consulta: 5 desembre 2007].
* ↑ «Três clubes brasucas na Liga das Américas» (en portuguese). ge. Grupo Globo. [Consulta: 5 desembre 2007].

## Enllaços externs

* LatinBasket.com FIBA Americas League (anglès)
* Liga de las Américas YouTube Channel (castellà)
# Anders Andersen

Anders Peter Andersen (Copenhaguen, 26 d'octubre de 1881 - Copenhaguen, 19 de febrer de 1961) va ser un lluitador danès que va competir a primers del segle xx. El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze de la categoria del pes mitjà de lluita grecoromana, després de perdre contra Frithiof Mårtensson en la semifinal i que el seu rival en la medalla de bronze, Jóhannes Jósefsson, no pogués lluitar per aquesta medalla en trencar-se el braç en la seva semifinal.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Estocolm tornà a disputar la mateixa prova, però quedà eliminat en la segona ronda eliminatòria.

## Referències

* 1 2 «Anders Andersen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2009. [Consulta: 27 novembre 2015].
# André Muffang

André Muffang (Saint-Brieuc, 25 de juliol de 1897 - París, 1 de març de 1989) fou un jugador d'escacs francès, que fou campió de França el 1931. La FIDE li va atorgar el títol de Mestre Internacional el 1950, l'any de la creació del títol.
Actiu durant el període d'entreguerres, va reduir la seva activitat escaquística a començaments dels 1970s.

## Biografia i resultats destacats en competició

Muffang es va formar a l'École des Mines de París; fou tinent d'artilleria durant la Primera Guerra Mundial i va entrar el 1919 à l'École polytechnique. Va fer tota la seva carrera laboral dins l'alta administració del Cos d'Enginyers de Camins a Valenciennes, abans d'establir-se a París. Fou Enginyer en Cap de Camins i Ports, director general de la Société de construction des Batignolles i de la societat "Naphtachimie".
Va jugar als escacs com a amateur i formà part dels cercles de La Régence, després Philidor i finalment Caïssa. El 1923, va aconseguir acabar segon al torneig de Margate ex æquo amb Alekhine, Bogoljubov i Mitchell. Va ser Campió de França el 1931 a Lilla, i va participar en quatre Olimpíades d'escacs: el 1927 (+3 –3 =9), el 1928 (+9 =7), el 1935 al tercer tauler (+4 –4 =9) i el 1956 al primer tauler (+3 –5 =7).

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de André Muffang» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 6 gener 2017].
* ↑ Jacques Boudet, Le monde des affaires en France de 1830 à nos jours, Société d'édition de dictionnaires et encyclopédies, 1952, p. 192.
# Dragon Ball Daima

Dragon Ball Daima (originalment en japonès:ドラゴンボールDAIMA, lit. en català, Bola de Drac Daima) és una sèrie d'anime produïda per Toei Animation. És la sisena sèrie d'animació televisada de l'univers Bola de Drac, i la segona i última que ha estat escrita pel creador de la franquícia Akira Toriyama, que va morir el març de 2024. La sèrie es va estrenar a Fuji TV l'octubre de 2024.

## Producció

Toei Animation va anunciar el 12 d'octubre de 2023 que un nou anime titulat Dragon Ball Daima s'estrenaria a la tardor de 2024.

## Referències

* ↑ Mateo, Alex. «Toei Animation Announces New Dragon Ball Daima Anime (Updated With Comment)». Anime News Network, 12-10-2023. Arxivat de l'original el October 18, 2023. [Consulta: 4 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Dragon Ball Daima - Lloc web oficial