OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Venancio de Herrasti Bernal

Venancio de Herrasti Bernal (Aretxabaleta, Biscaia 1 d'abril de 1812 – Mondragón, Guipúscoa, 31 de novembre de 1887) fou un organista, compositor i pedagog vasc.
Va estudiar les seves primeres lliçons de solfeig, orgue i piano amb el seu pare, Gerardo Nicolás, organista d'Arechavaleta. Als 18 anys va opositar la plaça d'organista de Santa María de Salvatierra (Álava), aconseguint el lloc davant d'onze opositors. Havent patit una important rebaixa la dotació del càrrec a resultats del Concordat, es va veure obligat a renunciar la plaça. Es va traslladar a Bilbao, on va ampliar els seus estudis amb Nicolás Ledesma. Al 1853 va opositar a la plaça de mestre de capella i organista de Tolosa, quedant classificat en segon lloc. Al 1854 es va traslladar a Madrid, on va continuar els seus estudis de contrapunt i fuga amb Francesc d'Assís Gil i els de composició i orgue amb Hilarión Eslava. El 9 de febrer de 1864 va ser nomenat auxiliar de l'ensenyança d'orgue al Real Conservatori de Música de Madrid. Va exercir una llarg treball docent, fins que es va retirar al 1883 a Mondragó.
Una de les obres més rellevants de Venancio va ser un zortziko dirigit a la seva terra natal, després de retirar-se a ella passats anys a la Cort com a professor de l'Escola Nacional de Música. És una composició plena d'expressió i sentiment, on plasma els records de la seva infància.
Es conserven obres seves als fons musicals de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Fons Teodoro Echegoyen.

## Obres musicals

Les composicions musicals que es conserven de Venancio Herrasti inclouen tres obres religioses, quatre peces per a orgue (entre elles una fuga publicada al Museu Orgànic per Hilarión Eslava) i tres composicions per a piano (dos d'ells zortzikos publicats a la revista Euskal-Erria).
* Adirat en la soledat, Mot, 3V, org
* Fuga tonal, org
* Gipuzcpako Lorea, Zort, p (Revista Bascongada, 1884)
* Motet, 3V, org
* Salve, Mot, 3V, org
* Sonata, org
* Gran ofertori, org
* Thema con variaciones, org
* Un recuerdo a mi país, Zort, p
* Un saludo al País Vascongado, Zort, p (Revista Bascongada, 1884)
* Folias de España con Variaciones
* Versos para Magnificat
* Versos para Vísperas
* Folias de España Variado
* Variaciones para forte piano

## Referències

* 1 2 3 Casares Rodicio, Emilio Francisco. Diccionario de la música española e hispanoamericana (en castellà). España: Sociedad General de Autores y Editores, 2002. ISBN 84-8048-303-2.
* 1 2 3 «Venancio Herrasti» (en castellà). Eresbil. [Consulta: 15 desembre 2023].
* ↑ «Un saludo al país bascongado : zortziko para piano / original de Venancio Herrasti». Un saludo al país bascongado, 1883, pàg. 411-413.
* ↑ «Obres de Venancio d'Herrasti Bernal a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya», 1897. [Consulta: 15 desembre 2023].
# Rius d'Andalusia

La majoria dels rius d'Andalusia pertanyen a la conca del Guadalquivir, mentre que la resta o bé desemboquen directament a la Mediterrània i a la costa atlàntica meridional, o bé van a parar a la conca del Guadiana. El riu més important és el Guadalquivir (657 km), i segueix la direcció est sud-oest. Els seus afluents del marge dret són, principalment, el Jándula, el Yeguas, el Guadalmellato, el Guadiato i el Bembézar. Pel marge esquerre cal destacar-ne el Genil.
Altres rius del vessant atlàntic són l'Odiel, el Tinto i el Guadalete.
El vessant mediterrani presenta rius molt curts i irregulars. Els més destacats en són el Guadiaro, el Guadalhorce, el Guadalfeo, l'Almeria i l'Almanzora.
# Túpac Yupanqui

Túpac Yupanqui fou el desè inca del Regne del Cusco. Governà al segle xv. Va ser auqui-inca ('inca associat') amb el seu pare, Pachacútec, fins a la seva mort, amb la qual acabà aconseguint l'incanat. Va dur a terme moltes i exitoses campanyes de conquesta des d'abans de la seva coronació. Com a administrador de l'imperi, també va destacar la seva capacitat d'organització, millorant els serveis estatals, el crèdit, l'activitat pública i privada, a més a més d'una també reeixida tasca d'assimilació cultural dels distints pobles sotmesos. L'obra cimera de Túpac Yupanqui va ser la fortalesa de Sacsayhuamán, que encara avui dia es conserva.

## Referències

* ↑ Núñez Jiménez, Antonio. Un mundo aparte: aproximación a la historia de América Latina y el Caribe. Madrid: Ediciones de la Torre, 1984. ISBN 8479600438.
* ↑ Stornaiolo, Ugo. Ecuador: anatomía de un país en transición. Quito: Abya Yala, 1999. ISBN 9978045546.
* ↑ Gamboa, Pedro De. History of the Incas (en anglès). CreateSpace Independent Publishing Platform, 2011-07-18. ISBN 978-1-4636-8865-3.
# Edward Mitchell

Edward Mitchell (Filadèlfia, 23 de juliol de 1901 - Filadèlfia, 25 de juny de 1970) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del quatre amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Ed Mitchell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 17 gener 2018].
# Beloveža

Beloveža és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1355.
# Heiderscheidergrund

Heiderscheidergrund (en luxemburguès: Heischtergronn; en alemany: Heiderscheidergrund) és una vila de la comuna de Esch-sur-Sûre, situada al districte de Diekirch del cantó de Wiltz. Està a uns 33 km de distància de la ciutat de Luxemburg.
La vila té l'única capella octogonal del país. El poble està travessat pel Sauer, un afluent del Mosel·la.

## Història

Heiderscheidergrund era una vila de la comuna d'Esch-sur-Sûre i Heiderscheid fins a la fusió formal d'aquesta última amb Esch-sur-Sûre l'1 de gener de 2012.

## Referències

* ↑ «Heiderscheidergrund». [Consulta: 1r octubre 2015].
# Pic de Certascan

El Pic de Certascan és una muntanya de 2.853 metres que es troba al municipi de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 268062001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Mausoleu

Un mausoleu és un edifici sepulcral de gran magnificència. Originalment, fou el sepulcre de Mausol (vegeu Mausoleu d'Halicarnàs).
En els mausoleus (mausoleum) romans, la forma emprada generalment era una successió de terrasses; els més famosos en foren el d'August i el d'Hadrià (el darrer és avui el Castell de Sant'Angelo); del mausoleu d'August, que era més gran que el d'Hadrià, només resten algunes ruïnes insignificants.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.69. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].

## Vegeu també

* Taj Mahal
* Mausoleu de Qin Shi Huang
# Marc López Plana

Marc López Plana (Barcelona, 29 de setembre de 1974) és el director d'Agenda Pública, mitjà de comunicació dedicat en l'anàlisi de polítiques públiques. En el passat va ser diputat al Parlament de Catalunya en la V Legislatura.
Fou president del Fòrum Universitari i durant les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999 fou el coordinador de la Plataforma Catalunya Progrés, de suport a Pasqual Maragall, i fou elegit diputat per PSC-Ciutadans pel Canvi. A més, durant la legislatura fou cap de gabinet del conseller d'Agricultura de la Generalitat de Catalunya.
Posteriorment, va ser director d'estratègia i relacions externes d'AuditEvaluation, consultora d'anàlisi i avaluació de polítiques públiques i impulsor del Personal Forum Democracy Europe. També és membre de l'Associació Dnodus, promotora de projectes digitals en l'àmbit de la política i la ciutadania, membre de NuestraCausa (Xarxa de ciutadania d'acció col·laborativa per al bon govern) i va ser director assistent de la Fundació Rafael Campalans.
Des del 2012 és director d'Agenda Pública, mitjà de comunicació d'àmbit estatal espanyol dedicat a l'anàlisi de les polítiques públiques. A més, presideix el seu Consell d'Administració format pels periodistes José Antonio Zarzalejos i Rodrigo Pinedo, l'economista i exministre Jordi Sevilla i la politòloga Marta Pascal.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VI Legislatura p. 170
* ↑ Bloc de Marc López
* ↑ Pública, Agenda. «Nosotros» (en castellà). [Consulta: 8 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament de Catalunya a la Vanguardia, 19-10-1999
* Perfil de Marc López a linkedin.com
# Jacksonella

Jacksonella és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per Alfred Frank Millidge l'any 1951.

## Distribució

Es pot trobar a la zona Europea (Xipre i Grècia) i a l'Est d'Àsia (Corea).

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0::
* Jacksonella bidens Tanasevitch, 2011
* Jacksonella falconeri (Jackson, 1908) ( Espècie tipus)
* Jacksonella sexoculata Paik & Yaginuma, 1969

## Referències

* ↑ Millidge, A. F. «Key to the British genera of subfamily Erigoninae (Family Linyphiidae: Araneae): including the description of a new genus (Jacksonella)». Annals and Magazine of Natural History, vol. 4, 12, 1951, pàg. 545–562. DOI: 10.1080/00222935108654184.
* ↑ «Gen. Jacksonella Millidge, 1951». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Roniviridae

Roniviridae és una família de virus, dins l'ordre Nidovirales. Pertanyen al grup dels virus d'ARN monocatenari +. L'únic gènere és okavirus. Els okavirus infecten crustacis, principalment gambes. L'espècie tipus és Gill-associated virus.

## Referències

* ↑ «Roniviridae» (en anglès). ViralZone. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «Roniviridae» (en castellà). Química.es. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «Taxon Details» (en anglès). ICTV. [Consulta: 19 octubre 2024].
# Gimnàstica de trampolí als Jocs Olímpics

La gimnàstica de trampolí és una modalitat esportiva de la gimnàstica que forma part del programa oficial dels Jocs Olímpics des dels Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia). Aquesta modalitat és oberta a competició en categoria masculina i femenina.
Els grans dominadors d'aquesta modalitat són Rússia, la República Popular de la Xina i Canadà

## Programa

| Edició | 00 | 04 | 08 | 12 | 16 | 20 | Anys |
| Categoria masculina | • | • | • | • | • | • | 6 |
| Categoria femenina | • | • | • | • | • | • | 6 |

## Medaller

    en cursiva: comitès nacionals desapareguts.
    Actualització: Jocs Olímpics de Tòquio 2020.
| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | R.P. de la Xina | 4 | 4 | 6 | 14 |
| 2 | Canadà | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 3 | Rússia | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 4 | Belarús | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 5 | Ucraïna | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6 | Alemanya | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | Regne Unit | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8 | Austràlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | Nova Zelanda | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | Uzbekistan | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 12 | 12 | 12 | 36 |

## Medallistes més guardonats
### Categoria masculina

| Nom | CON | Anys | | | | Total |
| Dong Dong | R.P. de la Xina | 2008-2020 | 1 | 2 | 1 | 4 |
| Aleksandr Moskalenko | Rússia | 2000-2004 | 1 | 1 | 0 | 2 |
| Lu Chunlong | R.P. de la Xina | 2008-2012 | 1 | 0 | 1 | 2 |

### Categoria femenina

| Nom | CON | Anys | | | | Total |
| Karen Cockburn | Canadà | 2000-2012 | 0 | 2 | 1 | 3 |
| Rosannagh MacLennan | Canadà | 2008-2016 | 2 | 0 | 0 | 2 |
| He Wenna | R.P. de la Xina | 2008-2016 | 1 | 0 | 1 | 2 |
| Huang Shanshan | R.P. de la Xina | 2004-2012 | 0 | 1 | 1 | 2 |
# Colla Jove de Vilanova

* Per a altres significats, vegeu «Colla Jove (desambiguació)».
La Colla Jove de Vilanova va ser una colla castellera de Vilanova i la Geltrú, al Garraf, que actuà entre els anys 1982 i 1994, vestint camisa rosada. Els millors castells assolits per la colla van ser el 3 de 7, el 4 de 7, el pilar de 5, el 2 de 6 i el 3 de 6 aixecat per sota.

## Participació en els concursos de castells

* Resultat
* Descarregat (D)
* Carregat (C)
* Intent (I)
* Intent desmuntat (ID)
La Colla Jove de Vilanova va participar en cinc concursos de castells de Tarragona. La següent taula mostra el resultat dels castells provats per la colla en els concursos en què va participar. També hi figuren els punts totals i la posició que va aconseguir sobre el total de colles participants.
| Núm. | Concurs | Data | Castells | Castells | Castells | Castells | Castells | Castells | Punts | Pos. | Ref. |
| Núm. | Concurs | Data | 1a r. | 2a r. | 3a r. | 4a r. | 5a r. | 6a r. | Punts | Pos. | Ref. |
| 1 | IX | 3 d'octubre de 1982 (1982-10-03) | 2de6 | Pde5 | 3de7(i) | 3de6ps | Pde4 | – | 590 | 17/20 | |
| 2 | X | 7 d'octubre de 1984 (1984-10-07) | 3de7 | 4de7 | 2de6 | – | – | – | 1.100 | 12/17 | |
| 3 | XI | 6 d'octubre de 1986 (1986-10-06) | 3de7(id) | 3de7(i) | 2de6 | 3de6ps | 4de6a(id) | – | 400 | 14/14 | |
| 4 | XII | 2 d'octubre de 1988 (1988-10-02) | 3de7(i) | 3de7 | 2de6 | 4de6a(i) | 4de6a(c) | Pde5(i) | 775 | 16/18 | |
| 5 | XIV | 7 d'octubre de 1992 (1992-10-07) | 2de6(i) | 2de6(i) | 3de6(c) | 4de6 | – | – | 175 | 19/20 | |

## Referències

* ↑ Armilla, Jordina «La millor diada de cada colla». Castells, 15-12-2015 [Consulta: 26 abril 2016].
* ↑ «Colla Jove de Vilanova». castell.manies.cat. [Consulta: 20 juny 2013].
* ↑ «Concurs 1982». concursdecastells.cat. [Consulta: 20 juny 2013].
* ↑ «Concurs 1984». concursdecastells.cat. [Consulta: 20 juny 2013].
* ↑ «Concurs 1986». concursdecastells.cat. [Consulta: 20 juny 2013].
* ↑ «Concurs 1988». concursdecastells.cat. [Consulta: 20 juny 2013].
* ↑ «Concurs 1992». concursdecastells.cat. [Consulta: 20 juny 2013].

## Vegeu també

* Bordegassos de Vilanova
Colles castelleres desaparegudes (llista) :
Colles que van fer castells de nou :
Colles que van fer castells de vuit :
Colles que van fer castells de set :
Colles que van fer castells de sis :
Nota: Colles que van descarregar com a mínim un castell de la gamma corresponent. Les colles en cursiva indica que només el van carregar. :
# Lava Records

Lava Records és una companyia discogràfica estatunidenca establerta el 1995 com una subsidiària de Atlantic Records.

## Cataleg d'artistes

* Antigone Rising
* Authority Zero
* Black Veil Brides
* Blue Man Group
* Cold
* Embrace
* Hot Action Cop
* John Butler Trio
* Kid Rock
* Nonpoint
* O.A.R.
* Porcupine Tree
* Simple Plan
* Skillet
* Skindred
* Smile Empty Soul
* The Click Five
* Toby Lightman
* Trans-Siberian Orchestra
* Uncle Kracker
* Unwritten Law
* Vanessa Williams
* Vaux
Plantilla:Esborray empresa
# Solfatara

La Solfatara és un cràter volcànic proper a la ciutat de Pozzuoli (o Puteoli), a l'oest de Nàpols. El seu nom prové del llatí Sulpha terra, «terra de sofre». Es va formar fa uns 4.000 anys i la seva darrera erupció es remunta a l'any 1198, quan probablement va provocar una explosió freàtica. La Solfatara és un volcà pla cobert de cendres i de sofre. Té principalment una activitat post-volcànica força important constituïda per fumaroles. Forma part dels Camps Flegreus.

## Nom comú

Solfatara és el terme amb què es designen aquelles obertures en terrenys volcànics per les quals emanen gasos a temperatura elevada (100-300 °C) que es caracteritzen pel contingut elevat en SO2, el qual en entrar en contacte amb l'aire és oxidat i forma cristalls de sofre.
Les solfatares, com les fumaroles, són emissions essencialment formades per vapor d'aigua i corresponen a les fases finals de volcans semiextingits. Es troben solfatares sobretot a Islàndia i al parc nacional de Yellowstone.
# Stromboli

* Aquest article tracta sobre l'illa italiana. Vegeu-ne altres significats a «Stromboli (desambiguació)».
Stromboli és una petita illa volcànica italiana que forma part de l'arxipèlag de les Eòlies, al mar Tirrè, al nord de la costa de Sicília.
L'illa, situada a l'extrem nord-oriental de l'arxipèlag, té una extensió de 12,6 quilòmetres quadrats. Administrativament, forma part del municipi de Lipari. És l'única de les illes Eòlies en què el volcà, de 924 m d'altitud, continua actiu i és protagonista de contínues erupcions. El volcà ha donat nom als volcans estrombolians.
Stromboli ha estat habitada des de l'antiguitat més remota i la seva economia s'ha basat en la producció agrícola de vinya i oliveres, i en la pesca. Al segle xix, arribà a tenir una població de 4.000 habitants.
L'empitjorament de les condicions econòmiques i les importants erupcions dels anys 1930 comportaren que bona part dels habitants de l'illa emigressin, sobretot a Amèrica i Austràlia.
Avui dia en té uns 400, tot i que a l'estiu la població pot arribar als 4.000. Els principals nuclis habitats que queden a l'illa són San Vincenzo i Ginostra, que no estan comunicats per terra a causa de l'activitat volcànica contínua i només s'hi pot arribar per mar.
El 1949 el cineasta Roberto Rossellini hi filmà la pel·lícula Stromboli, terra di Dio, protagonitzada per Ingrid Bergman, la fama de la qual contribuí a donar a conèixer l'illa.
Jules Verne també utilitzà l'illa en la seva novel·la Viatge al centre de la terra, fent que els protagonistes emergissin del seu viatge subterrani justament al volcà de Stromboli.
La darrera erupció important va ser el 3 de juliol del 2019 i causà un mort i dos ferits.

## Referències

* ↑ «El volcà Stromboli entra en erupció i causa un mort i dos ferits». CCMA, 03-07-2019.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'illa de Stromboli (italià).
* Informació i imatges del volcà (anglès).
* Càmera que mostra en directe el volcà Stromboli (anglès).
# Titian (cràter)

Titian és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 109 km de diàmetre. Porta el nom del pintor italià Ticià (c. 1488/90-1576), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.
En una imatge de color millorada, vist des de la sonda espacial MESSENGER, el sòl de Titian és d'un color taronja més brillant que l'àrea circumdant, probablement a causa de ser omplert amb material volcànic.
Les ejeccions de Titian apareixen de color blau i cobreixen gran part de la superfície que envolta el cràter. Aquest material va ser excavat de la profunditat durant la formació del cràter.
Impactes posteriors, com la que va produir el petit cràter que apareix de color groc en el centre superior de la imatge, el material va ser excavat des de sota de la superfície del material de les ejeccions de Titian. Aquest material d'aparença groga era present en o prop de la superfície abans que l'impacte que va crear Titià i té una composició diferent (i per tant, color) del seu entorn.

## Referències

* ↑ «Titian». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 14-10-2016. [Consulta: 18 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Ievgueni Guiditx

Ievgueni Guiditx (en rus: Евгений Гидич) (Kokxetau, Província d'Akmolà, 19 de maig de 1996) és un ciclista kazakh. Professional des del 2015, actualment a l'equip Astana Qazaqstan Team. En el seu palmarès destaca el Campió d'Àsia en ruta de 2019 i el campionat nacional en ruta del 2022.

## Palmarès

* 2016
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Iran
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al llac Qinghai
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bulgària
* 2017
** 1r al Tour de Tailàndia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta al llac Qinghai
* 2019
** Campió d'Àsia en ruta
** Campió d'Àsia de contrarellotge per equips
** Vencedor d'una etapa al Tour de Croàcia
* 2022
** Campió d'Àsia de contrarellotge per equips
** Campió del Kazakhstan en ruta
* 2023
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Van

## Referències

* ↑ «Astana - Premier Tech». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 1 gener 2021. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ «Yevgeniy Gidich». ProCyclingStats. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Yevgeniy Gidich». FirstCycling.com. [Consulta: 13 agost 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
* Ievgueni Guiditx a ProCyclingStats
# Turó de Modolell

El turó de Modolell, de 108 msnm, es troba a l'emplaçament de l'escola els Arcs, prop de la cruïlla dels carrers de Copèrnic i de Vallmajor, al barri de Sant Gervasi-Galvany de Barcelona.
Juntament amb els de Monterols (127 msnm), Putxet (183 msnm), la Creueta del Coll (245 msnm), el Carmel (266 msnm), la Rovira (262 msnm) i la Peira (138 msnm), és considerat com a un dels «set turons de Barcelona», xifra presa per imitació dels set turons de Roma. D'aquests, els de la Creueta del Coll, el Carmel i la Rovira conformen el parc dels Tres Turons.

## Geologia

Com els altres turons, el de Modolell està format essencialment per roques metamòrfiques (esquists i pissarres) de Paleozoic. El subsòl és de granit format per l'orogènesi varisca de fa 300 milions d'anys.

## Referències

* 1 2 Amore, Marcos. «Els turons barcelonins: quants són? Quin és el més alt? I el més baix?». betevé, 04-12-2022.
* ↑ «Història de l’entorn de l’escola». Escola els Arcs.
* ↑ «Mapa geológico y topográfico de la provincia de Barcelona: región primera ó de contornos de la capital detallada». Fons del Centre Excursionista de Catalunya dipositat a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 1900.
* ↑ Grimal, Sara; Carnicer, Alonso. «El Parc dels Tres Turons, 60 anys de debat urbanístic». 3cat, 09-02-2014.
* ↑ Corbera, Joan. «Els tres Turons». Rutes Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. Districte d'Horta-Guinardó.
# Riu de Valarties

El riu de Valarties, en aranès arriu de Valarties, és un riu de la Vall d'Aran, afluent de la Garona. Discorre per la vall de Valarties, al nord del pic Montardo. El seu recorregut s'inicia a les bordes de Ressec, a quasi 1400 metres d'altitud, per la unió dels cursos del barranc de Rius i del barranc dera Aubeta, i uns metres més avall rep l'aportació del riu de Rencules. El seu cabal de capçalera és molt aprofitat per a la producció d'energia hidroelèctrica a la central d'Arties.
Poc abans d'Arties, l'aigua és regulada per la resclosa de Valarties. El riu finalitza el seu trajecte al poble d'Arties, on s'uneix amb la Garona.
Juntament amb la Garona, és un dels 2 rius inclosos a l'escut d'Arties e Garòs.

## Referències

* 1 2 3 «Riu de Valarties». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.