OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ulrich Roth

* Per a altres significats, vegeu «Ulrich Roth (jugador d'handbol)».
Ulrich Roth (Düsseldorf, 18 de desembre de 1954), també conegut com a Uli Jon Roth, és un guitarrista i un dels màxims contribuents del metal neo-clàssic. És el germà més gran del també guitarrista Zeno Roth.

## Carrera

A principis dels setanta, Roth forma una banda anomenada 'Dawn Road'. El 1973 forma part temporalment de Scorpions, reemplaçant el guitarrista Michael Schenker, que s'havia incorporat a UFO. Aquest fet gairebé significa la ruptura de Scorpions, que es va reforçar amb membres de Dawn Road. Els únics membres originals de Scorpions que van prevaler van ser Klaus Meine i Rudolf Schenker. Aquesta formació va gravar 5 discs molt importants, entre els quals es destaca el mític Tokyo Tapes, un directe gravat al Japó.
Roth deixa Scorpions el 1978 a causa de diferències musicals, especialment amb Rudolf Schenker, sobre l'orientació del so de la banda.
Després forma la seva pròpia banda anomenada 'Electric Sun', amb la qual grava tres discs. Es pot ressaltar la marcada diferència d'estils entre Electric Sun i Scorpions, ja que els primers, gràcies a Uli, es van basar més en temàtiques espirituals, mentre que Scorpions va començar a guanyar popularitat com a banda de Hair Metal i gairebé abandona les seves arrels fortes, fins al punt d'arribar a experimentar amb sons pop en alguna època de la seva carrera, denotant una comercialització marcada en el seu so.
A partir d'allà, Roth va experimentar en alguns projectes, dels quals es destaca la seva participació amb orquestres simfòniques europees.

## Discografia
### Amb Scorpions

* Fly to the Rainbow (1974)
* In Trance (1975)
* Virgin Killer (1976)
* Taken by Force (1977)
* Tokyo Tapes (1978)

### Amb Electric Sun

* Earthquake (1979)
* Fire Wind (1981)
* Beyond the Astral Skies (1985)

### Solo

* 1991 - Aquila Suite - 12 Arpeggio Concert Etudes for Solo Piano
* 1996 - Sky of Avalon - Prologue to the Symphonic Legends (amb l'Orquestra Sky)
* 2000 - Transcendental Sky Guitar Vol. I & II
* 2003 - Metamorphosis of Vivaldi's Four Seasons (amb l'Orquestra del mestre Toshi & The Polvorones)
* 2008 - Under a Dark Sky
Solo i treballs clàssics (no publicat)
* 1987 - Sky Concerto
* 1992 - Europa ex Favilla (simfonia)
* 1994 - Hiroshima de Profundis (simfonia)
* 1996/97/98 - Requiem for an Angel (dedicat en memòria de Monika Dannemann)

### Videografia

* 2000 - The Electric Sun Years Vol. I & II (en la sèrie de Historical Performances)
* 2002 - Legends Of Rock: Live At Castle Donington
* 2006 - Scorpions Reunion at Wacken Festival in Germany

## Enllaços externs

* Ulrich Roth - Lloc web oficial
# Ulomyia scurina

Ulomyia scurina és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Itàlia i l'Estat espanyol.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ www.faunaitalia.it (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Mantella pulchra

Mantella pulchra és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Es troba en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantella pulchra. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Ventall de branca agre

El ventall de branca agre (Panellus stipticus), és una espècie de fong lignícola del grup dels ventalls de branca pertanyent a l'ordre de les agaricals. Es caracteritza per la superfície flocosa del barret i les làmines delimitades de manera abrupta abans d'arribar a la cama

## Taxonomia

Va ser descrita com Agaricus stipticus per Pierre Bulliard (Herb. Fr. (Paris) 3: pl. 140 (1783) [1782-83]), sancionada més tard per Elias Magnus Fries (Syst. mycol. 1: 188 (1821) i combinada en Panellus stipticus pel micòleg finés Petter Karsten (Hattsvampar 14: p. 96, fig. 172 (1879))

## Descripció

Barret en forma de ventall a arronyonada; de fins a 3 cm de diàmetre; de sec a lleugerament enganxós; de blanquinós a canyella clar.
Làmines denses, anastomosades; canyella clar.
Cama lateral; de fins a 2 cm; dilatada a la part superior; de superfície flocosa; de crema a canyella pàl·lid.
Carn elàstica; olor lleugerament metàl·lica; sabor amarg

## Distribució i hàbitat

Comú; sembla preferir superfícies tallades; sovint en fructificacions de nombrosos individus, imbricats; tot l'any; des de l'estatge subalpí a la muntanya mitjana; en boscos de planifolis; sobre fusta de roures, menys sovint de vern o altres arbres de fulla caduca, pot aparèixer en fusta de coníferes

## Comentaris

Té un aspecte lleugerament semblant el ventall de branca veritable (Schizophyllum commune), de cama reduïda a un peu i làmines bifurcades
El ventall de branca dolç (Panellus mitis) és més pàl·lid i gairebé llis; les espècies del gènere Crepidotus no presenten una cama evident i el ventall de branca operculat (Tectella patellaris) tampoc disposa de cama i les làmines estan protegides per un tel a modus d'opercle.

## Comestibilitat

No és comestible; carn excessivament amarga.

## Galeria d'imatges

* Ventall de branca agre (Panellus stipticus)
* Ventall de branca agre (Panellus stipticus)
* Detall de ventall de branca agre (Panellus stipticus)
* Bioluminescència del ventall de branca agre (Panellus stipticus) en exemplars americans

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica’ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I. El Papiol: efadós, 2021, p. 137. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 3 4 Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ «Herbier de la France».
* ↑ «Systema mycologicum».
* ↑ «Rysslands, finlands och den skandinaviska halföns hattsvampar».
* ↑ Knudsen, Henning. Heterobasioid, aphyllophorid and gastromycetoid Basidiomycetes. Copenhagen: Nordsvamp, 1997. ISBN 978-87-983961-1-6.
* 1 2 Eyssartier, Guillaume; Roux, Pierre. Le guide des champignons: France et Europe. París: Belin, 2011. ISBN 978-2-7011-5428-2.
# Ànit (mitologia)

Ànit (grec antic: Ἄνυτος, Ánytos) va ser un dels titans de la mitologia grega, només esmentat per Pausànias quan transcriu una llegenda arcàdia. Tot i que l'autor el denomina com un dels «titans», no indica qui n'eren els progenitors, i a més l'associa implícitament amb els curets, que també estaven representats en el santuari.
Pausànias diu que des d'Acacèsion dista quatre estadis el santuari de Despina. «Al costat de la imatge de Despina hi ha Ànit amb la figura d'un home armat. Diuen els dels voltants del santuari que Ànit va criar Despina, i és un dels anomenats titans. El primer que va introduir en la poesia els Titans va ser Homer, que diu que eren déus de l'anomenat Tàrtar, i els versos es troben en un jurament d'Hera. D'Homer va prendre Onomàcrit el nom dels titans i va compondre una festa de misteris per a Dionís, i va fer dels titans els causants dels sofriments de Dionís. Aquesta és la llegenda d'Ànit que expliquen els arcadis».

## L'Ànit de Licosura (NAMA 1736)

El culte a Ànit era important a Licosura, llar del Temple de Despina, un temple dedicat al panteó ctònic format per Àrtemis, Demèter i Despina.
Ara conservat al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes, va ser descobert en unes excavacions l'estiu del 1889.
El bust, que fa 74 cm, juntament amb el bust d'Àrtemis i Demèter, el tallà l'artista Damofont l'any 180 aC. Es considera un acròlit, un compost de molts materials diferents amb el cap i les extremitats de marbre local, mentre que el cos és de fusta.
Tot basant-se en les descripcions de l'historiador Pausànias a la seva obra Descripció de Grècia, escrit al segle ii, l'estàtua d'Àrtemis seria al costat de la de Demèter, mentre que Ànit es trobaria al costat de la de Despina, vestida de guerrera. L'estàtua és la més fragmentada de les del panteó, però es van trobar fragments de l'abillament del tità, a més de fragments dels membres. Les restes formen part des de llavors de l'exposició del Museu Arqueològic Nacional, amb la denominació NAMA 1736.

## Referències

* ↑ Smith, William «Anytus (1)» (en anglés). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. John Murray [Londres], 1873 [Consulta: 21 abril 2024].
* 1 2 Pausànias: Descripció de Grècia VIII 37, 5-6.
* ↑ Els poetes apliquen el nom de Despina a diferents dees: Àrtemis, Atena, Hècate i Cíbele. En el culte, però, se'n limita a les divinitats subterrànies, i designa sobretot una antiga divinitat arcàdia ctònica, que més tard s'identificà amb Persèfone. Aquesta i sa mare, Demèter, dees independents, eren també anomenades Despines.
* 1 2 «The Princeton Encyclopedia of Classical Sites, LYKOSOURA Arkadia, Greece.». www.perseus.tufts.edu. [Consulta: 2024-09-4-21].
* ↑ «Hellenistic Period». National Archaeological Museum. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «Description of Greece, Achaia». www.perseus.tufts.edu. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Dickins, Guy «Damophon of Messene.—II» (en anglés). The Annual of the British School at Athens, 13, 1907, pàg. 357–404. DOI: 10.1017/S0068245400002999. ISSN: 0068-2454 [Consulta: 21 abril 2024].
# Dost Khan

Dost Khan fou kan de Coràsmia vers 1557-1558. Era fill de Bujugha Khan, i en la redistribució de feus vers 1550 (després de la victòria militar sobre els fills de Sufiyan Khan i de Kal Khan) va rebre Hazarasp. Fou escollit kan, segurament com a príncep de més edat, el 1557.
Era suau i pacífic mentre el seu germà Ish de Khivà era apassionat i dissolut. Aquest darrer va demanar l'entrega de Urgendj que havia quedat per Hajim Sultan, però això fou refusat pels prínceps. Ish va atacar a Hajim amb un exèrcit considerable; va fer el seu campament al riu i va protegir els flancs amb unes muralles de carros de fusta; la lluita va durar uns quants dies sense resultat i al cap d'una setmana va decidir retornar als presoners que havia fet (excepte als uigurs i naimans que per alguna raó va executar de manera cruel) va signar la pau i va tornar a Khivà on va expulsar els uzbeks de les mateixes tribus i els va substituir per durmans. Un temps després va tornar a marxar contra Urgendj i aquesta vegada després d'uns dies de lluita va eludir a la guarnició i va entrar a la ciutat on només vivien els sarts o ciutadans.
Els fills d'Aghatai Khan, que sembla que ara tenien Urgendj, es van retirar cap a Vesir (Vezir) amb les tribus dels uigurs i naimans. Poc després Hajim Muhammad, que havia aconseguit suport dels seus parents amb possessions al Khurasan, Ali Sultan (de Bagh-Adad?) i Abu l-Sultan (fill de Din Muhammad que havia mort poc abans) de Nisa i Abiward, va atacar Urgendj i la va assetjar durant quatre mesos, al final dels quals la va assaltar; durant l'assalt Tin Ali dels durmans, que tenia un greuja personal amb Ish, va matar d'una fletxa el seu cavall i el va fer caure, trencant-se la cama; abandonat per la seva gent va ser mort pels defensors (1558). Les forces d'Hajim van marxar llavors contra Hazarasp on estava Dost, que fou fàcilment derrotat i mort. Dost no tenia fills. Ish en tenia dos que foren enviats a Bukharà on van morir sense successió, extingint-se la branca de Bujugha Khan.

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Josep Maria

Josep Maria és el nom dels següents personatges:
* Josep Maria Ainaud de Lasarte, historiador català
* Josep Maria Àlvarez, sindicalista català
* Josep Maria Arnavat Vilaró, poeta català
* Josep Maria Benaiges Pujol, músic català
* Josepmaria Escrivà de Balaguer, (1902 - 1975), sacerdot espanyol, fundador de l'Opus Dei
* Josep Maria Carulla i Estrada, advocat català assessor del papa Pius IX
* Josep Maria Espinàs i Massip, escriptor i periodista català
* Josep Maria Folch i Torres, novel·lista, narrador i dramaturg català
* Josep Maria Jujol i Gibert, arquitecte català
* Josep Maria Margall i Tauler, jugador de bàsquet català
* Josep Maria de Porcioles i Colomer, polític català i alcalde de Barcelona
* Josep Maria Prous i Vila, poeta català
* Josep Maria de Sagarra i de Castellarnau, poeta i escriptor català
* José María Aznar López, polític espanyol
* José María Morelos y Pavón, sacerdot liberal cabdill dels independentistes mexicans

## Vegeu també

* Josep
* Maria
# Helga Königsdorf

Helga Königsdorf (Helga Bunke de casada) (Gera, 3 de juliol de 1938 - Berlín, 4 de maig de 2014) va ser una escriptora i matemàtica alemanya.

## Vida

Després del seu doctorat l'any 1963 pel seu treball Sobre l'estabilitat de sistemes d'equacions diferencials estocàstiques i de la seva habilitació l'any 1972, va ser professora de matemàtiques a l'acadèmia de ciències de Berlín Oriental entre els anys 1974 i 1990, quan va ser nomenada prematurament professora emèrita. Va publicar el seu primer relat a la República Democràtica Alemanya l'any 1978. Molts dels seus relats tractaven sobre l'activitat científica a l'RDA.
Va ser membre del PEN Club Internacional d'Alemanya. Com a matemàtica va publicar sota el nom de Helga Bunke. Durant trenta anys va patir la malaltia de Parkinson.
Va estar casada amb el matemàtic Olaf Bunke i el seu fill comú, Ulrich Bunke, també és matemàtic. La seva cunyada va ser la germano-argentina Tamara Bunke, defensora del socialisme revolucionari.
Juntament amb Christa Wolf, Brigitte Reimann i Maxie Wander va treballar pels drets de les dones a l'RDA durant les dècades de 1970 i 1980. Després de la reunificació d'Alemanya va centrar en els seus assajos en la història de l'RDA.

## Obra
### Literatura

* Meine ungehörigen Träume (1978)
* Der Lauf der Dinge (1982)
* Respektloser Umgang (1986)
* Lichtverhältnisse (1988)
* Ungelegener Befund (1990)
* Adieu DDR (1990)
* Gleich neben Afrika (1992)
* Im Schatten des Regenbogens (1993)
* Über die unverzügliche Rettung der Welt (1994)
* Die Entsorgung der Großmutter (1997)
* Landschaft in wechselndem Licht (2002)

### Obra matemàtica

* Gewöhnliche Differentialgleichungen mit zufälligen Parametern (1972)
* Statistical methods of model building (1986, juntament amb Olaf Bunke)
* Nonlinear regression, functional relations and robust methods (1989, juntament amb Olaf Bunke)

## Premis

* 1985 Premi Heinrich Mann
* 1992 Premi Roswitha

## Referències

* 1 2 Die Welt «DDR-Schriftstellerin Helga Königsdorf gestorben» (en alemany). , 05-05-2014 [Consulta: 26 setembre 2014].
* 1 2 Zeit Online «Schriftstellerin Helga Königsdorf ist tot» (en alemany). , 03-05-2014 [Consulta: 26 setembre 2014].
* ↑ Akademie der Künste. «Heinrich-Mann-Preis» (en alemany). [Consulta: 26 setembre 2014].
* ↑ Stadt Bad Gandersheim. «Roswitha Literaturpreis» (en alemany). Arxivat de l'original el 15 de març de 2012. [Consulta: 26 setembre 2014].
# Iskaka

Iskaka (àrab: إسكاكا, Iskākā) és una vila palestina de la governació de Salfit, a Cisjordània, 27 kilòmetres al sud-oest de Nablus. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 912 habitants el 2007.

## Referències

* ↑ 2007 PCBS Census Arxivat 2010-12-10 a Wayback Machine. Palestinian Central Bureau of Statistics. p. 112.
# Don Kikhot

Don Kikhot (rus: Дон Кихот) és una pel·lícula soviètica de 1957 dirigida per Grigori Kozintsev. Està basada en l'adaptació de Ievgueni Shvarts de la novel·la de Miguel de Cervantes del mateix nom. Va ser presentada al 10è Festival Internacional de Cinema de Canes de 1957 i estrenada als Estats Units el 1961.
A Espanya va ser estrenada al juny de 1966 als cinemes Palafox de Madrid, en ple govern de Francisco Franco, sent la primera pel·lícula soviètica estrenada a Espanya des del final de la Guerra civil espanyola.

## Repartiment

* Nikolai Txerkàssov com Don Quixot/ Alonso Quijano.
* Iuri Tolubèiev com Sancho Panza.
* Serafima Birman com el posader.
* Liudmila Kasi`snova com Aldonza
* Svetlana Grigorieva com la neboda.
* Vladimir Maimov como el sacerdot.
* Víktor Kolpakov com el barber.
* Tamilla Agamírova com senyora Altisidora
* Georgui Vitsin com Sansón Carrasco.
* Bruno Freindlich com el duc
* Lidiia Vertinskaia com la duquessa.
* Galina Vóltxek com Maritornes
* Olga Víkland com la noia vilatana.
* Alexandr Benyamínov com el pastor.
* S. Tsomaiev com Andrés, el nen pastor.

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Don Quixote». festival-cannes.com. [Consulta: 8 febrer 2009].
* ↑ http://www.imdb.com/title/tt0050326/releaseinfo
* ↑ «El Quijote soviético que eludió la censura franquista». Rusia Hoy, 16-05-2013. [Consulta: 19 juny 2016].

## Enllaços externs

* Don Kikhot s decine21.com
* Don Kikhot al Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
# Ona (desambiguació)

«Ona o ONA» té aquests significats:
* Física:
** Ona, propagació d'una pertorbació d'alguna propietat d'un medi, p ex: densitat, pressió, camp elèctric o camp magnètic
*** Ona mecànica, propagació d'una pertorbació a través d'un medi material elàstic sense que es produeixi transport de matèria, només hi ha un transport d'energia i quantitat de moviment
*** Ona sonora, canvi continu de la pressió que es transmet i viatja a través d'un medi material
*** Ona sísmica, propagació de pertorbacions temporals del camp d'esforç que genera petits moviments en un medi
*** Ona marina, moviment oscil·latori, en sentit ascendent i descendent, de la superfície del mar o d'una altra massa gran d'aigua
*** Ona de xoc, ona de pressió forta que produïx diferències de pressió extremes a través d'un fluid
** Ona gravitatòria, ondulacions de l'espaitemps produïdes per l'oscil·lació d'una massa
** Ona electromagnètica, ona que es propaga en l'espai amb un component elèctric i un component magnètic
*** Ona transversal, moviment de les partícules o la variació del camp electromagnètic és perpendicular a la direcció de propagació de les ones
** Ona d'Alfvén, oscil·lacions magnetohidrodinàmiques que es manifesten com oscil·lacions en la corona solar
* Ona quadrada, ona de corrent altern que alterna el seu valor entre dos valors extrems sense passar pels valors intermedis
* Ona tropical o ona de l'est a l'oceà Atlàntic, àrea allargada de pressions relativament baixes orientada de nord a sud, movent-se d'est a oest a través dels tròpics
* Telecomunicació:
** Ona portadora, senyal, generalment sinusoidal, que s'utilitza per transmetre informació mitjançant algun tipus de modulació
** Ona curta, banda de radiofreqüències compreses entre els 2300 i els 29900 kHz
** Ona llarga o baixa freqüència, tecnologia de radiodifusió que opera usant freqüències d'emissió entre 30 kHz a 300 kHz
* Matemàtiques:
** Ona sinusoidal, funció d'ús freqüent en matemàtiques, física, processament de senyals, enginyeria electrònica entre altres camps
** Ona periòdica, ona que presenta periodicitat respecte al temps, és a dir, aquella ona que té un cicle repetitiu
** Ona triangular, tipus de senyal periòdic que presenta unes velocitats de pujada i baixada constants
** Ona estacionària, ona produïda per la suma d'una ona i la seua ona reflectida sobre un mateix eix
** Ona longitudinal
* Empreses:
** Llibreria Ona, llibreria fundada a Barcelona el 1962
** Ona Mallorca, emissora de ràdio mallorquina del Consell de Mallorca nascuda el maig del 2006
** Ona FM, emissora de ràdio en català
* Altres:
** ONA (Original Net Animation)
** Nova Ona Txecoslovaca, moviment cinematogràfic txecoslovac
** Ona (Virgínia de l'Oest), una població a l'estat estatunidenc de Virgínia de l'Oest
** Ones (escultura), escultura d'Andreu Alfaro vora el port de Barcelona
# Pūt, vējiņi

Pūt, vējiņi (en letó Bufa, petit vent; presentada a certàmens internacionals traduïda al rus com Вей, ветерок!) és una pel·lícula de la República Socialista Soviètica de Letònia del 1973 dirigida per Gunārs Piesis. Fou rodada en letó als estudis Rīgas kinostudijā, basada en el poema homònim de Rainis. És minimalista amb una música d'acompanyament de caràcter popular, i una representació visual d'antigues tradicions matrimonials letones. Els diàlegs de la pel·lícula, com el text de l'obra, tenen forma poètica.

## Sinopsi

La pel·lícula representa la visió de la núvia a la riba del Daugava, descrita a l'antiga cançó popular "Pūt, vējiņi". El centre dramàtic de la història és l'amor d'Uldis, el boig de Daugavpils, i Baiba, la “manta boja”. Baiba és una donzella de casa, on Uldis arriba cercant Zane, la filla de l'amfitriona. Arriba durant la tempesta de nit, i Uldis es troba amb Baiba, que treballa al molí i s'enamora immediatament. Baiba el rebutja i Uldis, enfadat per no poder obtenir el que vol, continua doblegant Zane i intenta persuadir l'amfitriona que li entregui la seva filla en matrimoni. Amb el pas del temps, les emocions de Baiba i Uldis comencen a prevaler sobre el que s'havien proposat.

## Repartiment

* Esmeralda Ermale — Baiba
* Ģirts Jakovļevs — Uldis
* Pēteris Gaudiņš — Gatiņš
* Elita Krastiņa — Anda
* Antra Liedskalniņa — Ciepa
* Astrīda Kairiša — Zane
* Elza Radziņa — Māte
* Lidija Freimane — Orta
* Uldis Dumpis — Didzis

## Curiositats

La granja que es mostra a pel·lícula, es troba a la finca etnogràfica de Vidzeme "Ielīcas", situada a la parròquia de Vijciems, al Municipi de Valka, i és un monument arquitectònic d'importància nacional.

## Recepció

Va participar al VII Festival de Cinema de Tota la Unió celebrat a Bakú el 1974, on va obtenir el premi a la millor adaptació d'un clàssic, premi a la millor música (el compositor Imants Kalnins), i les millors actrius secundàries (Elza Radziņa i Esmeralda Ermale). També fou exhibida en versió russa en la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1975.

## Referències

* ↑ Modernistiska interpretācija par Raini: «Pūt, vējiņi!» rekordi, lsm.lv, 18 d'abril de 2018
* ↑ Doma dārzā Latvija kino leģenda – Gunāra Pieša “Pūt, vējiņi!” Arxivat 2016-10-31 a Wayback Machine. a aspazijarainis.lv
* ↑ Zudusī Latvija
* ↑ КИНО: Энциклопедический словарь, М. Советская энциклопедия, 1987, с.82
* ↑ El ministro de información presidió el acto inaugural, La Vanguardia, 16 de setembre de 1975

## Enllaços externs

* (letó) Pūt, vējiņi (versió en letó subtitulada en anglès)
# Smiatenie txuvstv

Smiatenie txuvstv (rus: Смятение чувств, Confusió de sentiments) és una pel·lícula dramàtica soviètica del 1977 dirigida per Pavel Arsénov.

## Argument

La relació entre Volodia i Nadia no és fàcil. Nadia acaba l'escola un any abans que Volodia i marxat a Leningrad per estudiar a al seu Institut Mèdic. Un any després, torna a casa i li explica a Volodia que s'ha enamorat d'un home casat. Volodia està passant per un desacord dur, confessa a Maixa, una noia enamorada d'ell que "hi havia un sentiment d'harmonia al món; ara ha desaparegut". Però Volodia és un hoste benvingut a casa de Nadia, li agrada molt a la mare de Nadia, una dona exigent per a tothom, Nina Dmitrievna. I quan Nina Dmitrievna cau greument malalta, Volodya comença a ajudar Nadia amb les tasques domèstiques. Això els uneix. Volodia rep una convocatòria de l'oficina de reclutament militar. La tristesa per la propera separació canvia finalment la freda actitud de Nadia cap a Volodia.

## Repartiment

* Elena Proklova - Nadia
* Sergei Nagorni - Volodia
* Ia Sàvvina - Nina Dmitrievna
* Aleksandr Kaliagin - Viktor Semionovitx
* Nina Mager
* Arina Aleinikova - Mestre
* Tatiana Drubitx - Maixa
* Andrei Iaroslavtsev - Koixelev
* Veronika Izotova
* Nikolai Konstantinov

## Nominacions i premis

1978 - XI Festival de Cinema de la Unió Soviètica a Erevan: a la secció de pel·lícules per a nens i joves: premi del jurat al millor guió per a Alexander Volodin.

## Referències

* ↑ «Берегите женщин»: как сложились судьбы актеров любимой музыкальной комедии 80-х
* ↑ «Кинотеатр «Молодежный» покажет фильм «Смятение чувств»». Arxivat de l'original el 2020-11-25. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ «Ретроспективу фильмов по пьесам Александра Володина покажут в Москве». Arxivat de l'original el 2020-12-04. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ Смятение чувств
* ↑ Смятение чувств (1978) Full Cast & Crew
* ↑ КИНО: Энциклопедический словарь, главный редактор С. И. Юткевич, М. Советская энциклопедия, 1987, с. 83.