OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomarctus

Tomarctus és un gènere extint de mamífers carnívors de la família dels cànids que visqueren a Centreamèrica i Nord-amèrica. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà, els Estats Units, Mèxic i Panamà. Les espècies d'aquest grup atenyien 90 cm de llargada i un pes de fins a 18 kg. La potència dels músculs de la mandíbula indica que eren carronyaires. Antigament se suposava que eren els avantpassats dels llops, els gossos i les guineus, error que encara es troba en nombroses obres de divulgació, però avui en dia es creu que hi tenen una relació força llunyana. El nom genèric Tomarctus significa ‘os tallat’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Tomarctus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 5 setembre 2023].
* ↑ Carlton, 2019, «Tomarctus».
* ↑ Wang i Tedford, 2008, p. 42.

## Bibliografia

* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
* Wang, X.; Tedford, R. H. Dogs: Their Fossil Relatives and Evolutionary History (en anglès). Columbia University Press, 2008. ISBN 978-0-231-13529-0.
# Cabeçó de la Font

El Cabeçó de la Font (Cabezo de la Fuente en castellà) és una muntanya de 342 metres d'altura, ubicada al terme municipal de Cartagena, al costat del poble de Los Belones, al sud de la Manga del Mar Menor.
Es troba dins del Parc Regional de Calblanque.

## Referències

* ↑ «Turismo Sostenible Parque Regional | La Manga Consorcio :: Página web oficial».
# Ernst Wide

Ernst Theodor Wide (Estocolm, 9 de novembre de 1888 – Estocolm, 8 d'abril de 1950) va ser un atleta suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En els 3.000 metres per equips guanyà la medalla de plata, mentre en els 1.500 metres quedà cinquè.

## Referències

* ↑ «Ernst Wide Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2012. [Consulta: 6 juliol 2016].
* ↑ Ernst Wide. trackfield.brinkster.net
* ↑ Ernst Wide. Swedish Olympic Committee
# Franz Kröwerath

Franz Kröwerath (30 de juny de 1880 – 25 de desembre de 1945) va ser un remer alemany que va competir cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà una medalla de bronze en la prova de quatre amb timoner, com a timoner, de l'equip Ludwigshafener Ruderverein.

## Referències

* ↑ «Franz Kröwerath Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 19 setembre 2015].
# Cau d'en Calvet

El Cau d'en Calvet és una cavitat d'origen càrstic ubicat al massís del Montgrí, al vessant sud-oest del la muntanya del Montplà, dins el municipi de Torroella de Montgrí. És considerada una de les coves sepulcrals del Montgrí, juntament amb el Cau de l'Olivar d'en Margall, el cau del Duc d'Ullà, el cau de les Dents i el cau dels Ossos.
El cau fou descobert, accidentalment, el març de 1976 quan Marcel·lí Calvet, veí de Torroella, se li va amagar un conill al que donava caça en aquesta cavitat. Al extreure’l arrossegà un fragment de crani humà, que va comunicar a Josep Vert i aquest al prehistoriador Lluís Pericot. El maig de 1976 es netejà el cau i es trobaren evidències d'enterraments humans en superfície. De fet, es tracta d'una petita cavitat natural que s'hauria ampliat artificialment, per habilitar-la com a lloc funerari.
En els anys següents, 1977 i 1978, hi va haver excavacions sistemàtiques, a càrrec del Centre Arqueològic de Girona. Aquestes excavacions, van revelar 43 individus, acompanyats del seu aixovar (11 vasos ceràmics, 8 grans d'enfilall de material lític, 9 penjolls, 2 punxons d'os, 1 curculla, 1 dentalium, 1 sageta i 3 peces lítiques). Un estudi de 1991, datà aquestes restes entre el neolític final i el calcolític, i un mostra òssia analitzada, concretava entorn el 2150 aC. (neolític final), una cronologia que no ha variat fins a l'actualitat.
L'estudi antropològic de les restes, identificà 33 adults i 10 infants, un d'ells nounat. Tanmateix, aquestes restes no es van trobar en connexió anatòmica, el que donava a entendre, que en cada enterrament les restes òssies anteriors devien ser arraconades per fer lloc al nou difunt. Això, juntament amb l'estat fragmentari de les restes, tampoc va facilitar el diagnòstic de sexe ni de patologies, a excepció de patologies dentals, com càries o abscessos en un maxil·lar. També es van observar indicis de patologia en vèrtebres -osteòfits- i en ossos llargs.

## Referències

* ↑ Pons, Enriqueta «Cau d'en Calvet (Torroella de Montgrí)». Papers del Montgrí, 9, 1991, pàg. 15-29.
* ↑ Vert, Josep «Proemi». Papers del Montgrí, 9, 1991, pàg. 10-11.
* ↑ Agustí B. & Fiego J. «Vida i mort a la prehistòria al massís del Montgrí». Papers del Montgrí, 21, 2003, pàg. 123.
* ↑ Roig. P & Niell, X.. Dòlmens, coves i menhirs. Monuments megalítics del Baix Empordà, el Gironès i la Selva. Revista del Baix Empordà, 2017, p. 248-249.
* ↑ Toledo A. & Rueda J.M. «Estudi de la cultura material del Cau d'en Calvet». Papers del Montgrí, 9, 1991, pàg. 30-39.
* ↑ Roig P. & Niell X.. Dòlmens, coves i menhirs. Monuments megalítics del Baix Empordà, el Gironès i la Selva. Revista del Baix Empordà, 2017, p. 248-249.
* ↑ Merino I & Agustí B. «Estudi antropològic de les restes humanes del Cau d'en Calvet». Papers del Montgrí, 9, 1991, pàg. 47-76.
# Grifé

Grifé és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana sud-est hi ha una entrada rectangular amb llinda de pedra i porta de fusta. A la seva dreta hi ha una petita espitllera. A l'esquerra de la porta hi ha les restes d'una premsa, i més a l'esquerra una petita espitllera. A la planta següent hi ha tres finestres amb ampit. A la darrera planta hi ha una gran obertura d'arc de mig punt.
A la façana nord-est hi ha una finestra a la segona planta. A la façana nord-oest hi ha tres petites obertures a la segona planta. A la façana sud-oest, la planta baixa està ocupada per un edifici annex. A la segona planta hi ha una finestra i a la darrera una petita espitllera. La coberta és de dos vessants (sud-oest, nord-est), acabada amb teules.
L'edifici adjunt a la façana a la façana sud-oest, té una sola planta. Té una entrada a la façana sud-est, amb llinda de pedra i porta de fusta. A la seva dreta tocant a terra té una obertura tapiada, a sobre una de petita i un pèl més a sobre una altra. No té més obertures a la resta de façanes. La coberta és d'un vessant. Adjunt amb aquest hi ha un edifici semblant però de dimensions més petites. Té una entrada a la façana sud-est. Davant de la façana nord-est, hi ha una petita bassa.

## Referències

* 1 2 3 «Grifé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Herpetotèrids

Els herpetotèrids (Herpetotheriidae) són una família extinta de mamífers metateris que visqueren a Àfrica, Europa i Nord-amèrica entre el Cretaci superior i el Miocè. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, el Canadà, Egipte, Espanya (incloent-hi el jaciment dels Casots), els Estats Units, França i Oman. Les espècies d'aquest grup eren dilambdodontes i estaven dotades de metacònids engrandits a les dents molars superiors. Devien ser animals terrestres i de dieta omnívora.
Hi ha fonts que els donen com a tàxon germà dels marsupials, i d'altres que els situen dins mateix dels marsupials. A setembre del 2023, els estudis més recents segueixen aquesta última classificació.

## Referències

* 1 2 3 Entrada «Herpetotheriidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 5 setembre 2023].
* 1 2 3 Werdelin i Sanders, 2010, «Marsupialia» (G. F. Gunnell).
* 1 2 Carlton, 2019, «Herpetotheriidae».
* ↑ Wilson et al., 2016, p. 5.
* ↑ Korth et al., 2022, p. 197.

## Bibliografia

* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
* Korth, W. W.; Boyd, C. A.; Person, J. J.; Anderson, D. «Fossil mammals from ant mounds situated on exposures of the Big Cottonwood Creek Member of the Chadron Formation (latest Eocene - Early Oligocene), Sioux County, Nebraska» (en anglès). Paludicola, 13, 4, 2022, pàg. 191-344.
* Werdelin, L.; Sanders, W. J. Cenozoic Mammals of Africa (en anglès). University of California Press, 2010. ISBN 9780520257214.
* Wilson, G. P.; Ekdale, E. G.; Hoganson, J. W.; Calede, J. J.; Vander Linden, A. «A large carnivorous mammal from the Late Cretaceous and the North American origin of marsupials» (en anglès). Nature Communications, 7, 13.734, 2016, pàg. 1-10. DOI: 10.1038/ncomms13734.
# Puig de Cala Sardina

El Puig de Cala Sardina és una muntanya de 95 metres que es troba al municipi de del Port de la Selva, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.
# Eugen Deutsch

Eugen Deutsch (Ludwigshafen, 9 de novembre de 1907 - Großsteinhausen, 8 de febrer de 1945) fou un aixecador alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes semipesant del programa d'halterofília. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat d'Europa, el 1934 i 1935, i tres campionats alemanys, 1934, 1935 i 1936.
Morí en acció de guerra a pocs mesos de la fi de la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «Eugen Deutsch Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ Gewichtheben - Europameisterschaften (Herren - Leichtschwergewicht) a sport-komplett.de
* ↑ Gewichtheben - Deutsche Meisterschaften (Herren - Leichtschwergewicht) a sport-komplett.de
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
# La Caseta de Bertrans (Biosca)

La Caseta de Bertrans és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Pertany al veïnat dispers de Lloberola, al nord del terme municipal, a les costes del marge dret de la riera de Lloberola, al sud de la masia de Bertrans, propietària de la Caseta. S'hi accedeix des de la carretera asfaltada de Lloberola a Sant Climenç. A 2,8 km de Lloberola, enfront mateix de la masia del Venque un trencall senyalitzat direcció a Sanaüja hi mena.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i dues plantes. A la façana sud a la planta baixa i a l'esquerra, hi ha una entrada amb llinda de pedra (on hi ha la data de 1810) i porta de fusta, a la seva dreta hi ha una petita obertura. A la planta següent, hi ha dues finestres.
A la façana oest, no hi ha cap obertura, però a la part esquerra, hi ha una estructura semicircular, que podria ser un forn. A la nord, hi ha una finestra a la planta baixa, i dues a la planta superior. A la façana est, a la planta baixa a la part dreta, hi ha una entrada. La coberta és de dos vessants (est-oest), acabada amb teules.
Davant de la façana est, hi ha un edifici d'una sola planta i quatre façanes. A la façana oest, té tres entrades amb porta de fusta. A la llinda de la porta de la dreta hi posa 1902, i a la de l'esquerra hi posa 1800. A la resta de façanes no hi ha obertures. La coberta és d'un sol vessant (est), acabada amb teules. Era un edifici destinat al bestiar.
Davant de la façana sud de la casa, hi ha un altre edifici, té quatre façanes i una planta. A la façana nord, hi ha una entrada, a la part esquerra, coberta per una estructura sortint de l'edifici. A la dreta fora d'aquesta coberta hi ha una altra entrada. A la façana sud, hi ha una gran obertura. La coberta és d'un vessant, tant la de l'edifici (sud), com la de l'estructura que cobreix l'entrada (Nord), totes dues acabades amb teules.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Caseta de Bertrans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Hemisyntrachelus

Hemisyntrachelus és un gènere extint de cetacis de la família dels delfínids que visqueren entre el Miocè superior i el Plistocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils a Itàlia, els Països Baixos, el Perú i Xile. Malgrat la seva semblança amb els dofins mulars del gènere Tursiops, en el qual havien arribat a estar classificades, les espècies d'Hemisyntrachelus estaven relacionades amb els globicefalins d'avui en dia. Havien estat ubicades en la família Hemisyntrachelidae, que actualment es considera un sinònim subjectiu de Delphinidae.

## Referències

* 1 2 Entrada «Hemisyntrachelus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 6 setembre 2023].
* ↑ Berta, 2017, p. 64.
* ↑ Perrin, Wursig i Thewissen, 2002, «Morphology, Functional» (C. D. Marshall).
* ↑ Thenius, 1969, p. 498.

## Bibliografia

* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
* Perrin, W. F.; Wursig, B.; Thewissen, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). 2a edició. Academic Press, 2002. ISBN 0-12-551340-2.
* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Serra de les Canals (Cantallops)

La Serra de les Canals és una serra situada entre els municipis de Cantallops i de la Jonquera a la comarca de l'Alt Empordà, amb una elevació màxima de 898 metres.
# Eugen Sigg

Eugen Sigg (valor desconegut, 1898 - valor desconegut, 29 de desembre de 1994) fou un remer suís que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va disputar dues proves del programa de rem. En la prova del quatre amb timoner guanyà la medalla d'or, i en el quatre sense timoner la de bronze.

## Referències

* ↑ «Eugen Sigg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de gener 2012. [Consulta: 16 gener 2018].
# Fred Lauer

Fred Lauer (Chicago, 13 d'octubre de 1898 - Phoenix, 17 de desembre de 1960) va ser un waterpolista estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va disputar la competició de waterpolo, en què guanyà la medalla de bronze. El 1932 va ser convocat per jugar als Jocs de Los Angeles, però en no disputar cap partit no va rebre la medalla de bronze que guanyà l'equip estatunidenc. El 1936 va disputar els Jocs Berlín, on fou novè en la competició de waterpolo.
Guanyà el campionat indoor de waterpolo l'AAU en sis ocasions, 1924, 1927, 1930 i entre 1932 i 1934.

## Referències

* 1 2 3 «Fred Lauer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 7 gener 2017].
# La Vila (Biosca)

La Vila és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

És una de les masies del veïnat disseminat de Lloberola, al nord del terme municipal. Es troba al vessant esquerre de la rasa de Lloberola, als plans de la carena entre el barranc de la Vila i el de l'Horta del Mas, a l'obaga del serrat de Sasserra. S'hi va des de la carretera C-451 (de Guissona a Solsona), prenent al km 37,2 un trencall senyalitzat que hi mena.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i quatre plantes. A la façana sud, a la planta baixa a l'esquerra, hi ha una petita entrada. A la dreta hi ha una construcció nova de formigó. A la següent planta, a l'esquerra hi ha una finestra. A la planta següent, hi ha quatre finestres, i un accés que dona a una terrassa de l'adjunt de nova construcció. A la darrera planta hi ha dues finestres.
A la façana oest, a la part esquerra, hi ha una entrada amb porta metàl·lica de doble batent, a la dreta adossat a la façana hi ha un edifici de nova construcció. A la planta següent, hi ha tres finestres, les dues de l'esquerra amb ampit. A la part superior de la façana hi ha dues finestres.
A la façana nord, hi ha tres finestres a la tercera i una a la darrera. A la façana est, hi ha dues finestres, i diverses petites obertures. La coberta és de dos vessants (Nord-Sud), acabada amb teules.
Adjunt a la façana sud de la casa, hi ha una estructura de nova construcció, té una gran entrada amb porta metàl·lica al sud, i a la part superior és una terrassa que s'accedeix des de la casa. Adjunt amb aquest sobresurt un mur on hi ha una entrada amb porta metàl·lica.
Hi ha un parell d'edificis annexos, que tenia funció originalment de refugi pel bestiar i paller. Es troben davant de la façana est de l'edifici principal. Tenen només una planta, i es caracteritzen per la gran entrada a l'interior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Cua de ventall de Peleng

El cua de ventall de Peleng (Rhipidura habibiei) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae) de recent descripció. Conegut en anglès com Peleng fantail (cua de ventall de Peleng)

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Peleng, propera a Sulawesi.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser descrita l'any 2020 per Rheindt et al.

## Referències

* ↑ FE Rheindt, DM Prawiradilaga, H Ashari, Suparno, CY Gwee, GWX Lee, MY Wu, NSR Ng (2020). "A lost world in Wallacea: Description of a montane archipelagic avifauna". Science. 367 (6474): 167–170. https://www.science.org/doi/10.1126/science.aax2146. ISSN 0036-8075. PMID 31919216.
# Oxienins

Els oxienins (Oxyaeninae) són una subfamília extinta de mamífers creodonts de la família dels oxiènids que visqueren a Àsia, Europa i Nord-amèrica durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils a Bèlgica, els Estats Units, França, Mèxic, Mongòlia, el Regne Unit i la Xina. Les espècies d'aquest grup eren hipercarnívors de la mida d'un os, amb la qual cosa superaven amb escreix la grandària dels carnívors del seu temps. La dentadura de les formes més recents, incloent-hi Patriofelis, estava composta de dents molars adaptades per tallar carn i dents premolars molt robustes adaptades per esclafar ossos.

## Referències

* 1 2 Entrada «Oxyaeninae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ Rose, 2006, p. 122.

## Bibliografia

* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Roca del Capellà

La Roca del Capellà és una muntanya de 1.121 metres que es troba al municipi de la Quar, a la comarca catalana del Berguedà.
# Eva-Maria ten Elsen

Eva-Maria ten Elsen (Altenburg, 14 de setembre de 1937), de casada Hartmann, és una nedadora alemanya, ja retirada, especialista en braça, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla de bronze en els 200 metres braça del programa de natació.
El 1960 no aconseguí classificar-se pels Jocs Olímpics i decidí retirar-se el 1961. A nivell nacional guanyà els títols dels 200 metres estils de 1952 i 1953, els 400 metres estils de 1954 i els 200 metres braça de 1956.
Després de graduar-se el 1966 a la Universitat d'educació física (DHfK) de Leipzig, va treballar diversos anys com a entrenadora de natació. Del 1971 al 1990 va treballar a l'empresa d'articles esportius Expovita. Després de la unificació alemanya, va treballar en el sector immobiliari i d'assegurances mèdiques públiques.

## Referències

* ↑ Eva-Maria ten Elsen a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Olympedia – Eva-Maria ten Elsen». [Consulta: 16 maig 2021].
* ↑ Volker Kluge: Das große Lexikon der DDR-Sportler. Die 1000 erfolgreichsten und populärsten Sportlerinnen und Sportler aus der DDR. Ihre Erfolge und Biographien. Schwarzkopf & Schwarzkopf, Berlin 2000, ISBN 3-89602-348-9, p. 82.
# Frederick Alderman

Frederick Alderman (Lansing, 24 de juny de 1905 - Social Circle, 15 de setembre de 1998) va ser un atleta estatunidenc, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla d'or en la prova dels 4x400 metres relleus del programa d'atletisme formant equip amb George Baird, Emerson Spencer i Ray Barbuti. En aquesta cursa van establir un nou rècord del món.
En el seu palmarès també destaca el campionat de l'NCAA de 100 iardes i 220 iardes i el de l'IC4A de 440 iardes de 1927.

## Millors marques

* 200 metres llisos. 21.3" (1926)
* 400 metres llisos. 48.0" (1928)
* 4x400 metres relleus. 3' 13.4" (1928)

## Referències

* 1 2 3 «Fred Alderman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 30 novembre 2018].
* ↑ Fred Alderman a trackfield.brinkster.net
# Cua de ventall de l'illa de Bougainville

El cua de ventall de l'illa de Bougainville (Rhipidura drownei) és un ocell de la família dels ripidúrids (Rhipiduridae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de les illes de Bougainvillei i Guadalcanal, a les Salomó.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional versió 13.2, 2023 Rhipidura drownei (sensu lato) és una espècie amb dues subespècies, el cua de ventall bru (Brown Fantail). Altres classificacions consideren que les subespècies són en realitat dues espècies diferents:
* Rhipidura drownei (sensu stricto) - cua de ventall de l'illa de Bougainville.
* Rhipidura ocularis Mayr, 1931 - cua de ventall de Guadalcanal

## Referències

* ↑ cua de ventall de l'illa de Bougainville«Cua de ventall de l'illa de Bougainville». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ cua de ventall de Guadalcanal «Cua de ventall de l'illa de Bougainville». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Baringa nelsonensis

Baringa nelsonensis és una espècie extinta de marsupial de la família dels macropòdids que visqueren al continent australià durant el Plistocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils a Nova Gal·les del Sud i Victòria (Austràlia). Es tracta de l'única espècie del gènere Baringa. Era un animal brostejador d'aspecte semblant al d'Onychogalea i Thylogale, dos altres macropodins que podrien ser els seus parents més propers. El nom genèric Baringa deriva de baring, que significa ‘tallar' en una de les llengües dels aborígens de Victòria, i es refereix a les dents incisives inferiors truncades d'aquesta espècie. El nom específic nelsonensis, en canvi, significa ‘de Nelson’ en llatí i es refereix a la localitat on se'n trobaren les primeres restes.

## Referències

* 1 2 Entrada «Baringa nelsonensis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ Flannery i Hann, 1984, p. 203.
* ↑ Flannery i Hann, 1984, p. 195.
* ↑ Flannery i Hann, 1984, p. 198.

## Bibliografia

* Flannery, T. F.; Hann, L. «A new macropodine genus and species (Marsupialia: Macropodidae) from the early Pleistocene of southwestern Victoria» (en anglès). Australian Mammalogy, 7, 4, 1984, pàg. 193-204. DOI: 10.1071/AM84021.