# Fam de Bengala de 1943

La fam de Bengala de 1943 va ser una fam a la província de Bengala de l'Índia Britànica (actual Bangla Desh, Bengala Occidental i Índia oriental) durant la Segona Guerra Mundial. Es calcula que entre 800.000 i 3,8 milions de persones van morir a la regió de Bengala (actual Bangla Desh i Bengala Occidental), per fam, malària i altres malalties agreujades per la desnutrició, el desplaçament de la població, les condicions insalubres, les pobres polítiques britàniques en temps de guerra i la manca de atenció sanitària. Milions es van empobrir a mesura que la crisi va aclaparar grans segments de l'economia i va alterar catastròficament el teixit social. Finalment, les famílies es van desintegrar; els homes van vendre les seves petites granges i van marxar de casa per buscar feina o per unir-se a l'exèrcit indi britànic, i les dones i els nens es van convertir en migrants sense llar, sovint viatjant a Calcuta o altres grans ciutats a la recerca d'ajuda organitzada.
L'economia de Bengala havia estat predominantment agrària en aquella època, amb entre la meitat i les tres quartes parts dels pobres rurals subsistint en una "condició de semi-mort de fam". L'estancament de la productivitat agrícola i una base de terra estable no van poder fer front a una població en ràpid augment, la qual cosa va provocar una disminució a llarg termini de la disponibilitat per càpita d'arròs i un nombre creixent de treballadors pobres i sense terra. Una alta proporció treballava sota un cicle crònic i en espiral de deutes que va acabar amb la servitud per deutes i la pèrdua de les seves propietats a causa de l'acaparament de terres.
El finançament de l'escalada militar va provocar una inflació en temps de guerra. Molts treballadors rebien salaris monetaris en lloc de pagament en espècie amb una part de la collita. Quan els preus van augmentar bruscament, els seus salaris no van seguir l'exemple; aquesta caiguda dels salaris reals els va deixar menys capaços de comprar aliments. Durant l'ocupació japonesa de Birmània, moltes importacions d'arròs es van perdre a mesura que els subministraments del mercat i els sistemes de transport de la regió van ser interromputs per les "polítiques de denegació" britàniques d'arròs i vaixells (una resposta de "terra cremada" a l'ocupació). Els britànics també van implementar polítiques d'inflació durant la guerra destinades a posar més recursos disponibles per a les tropes aliades. Aquestes polítiques, juntament amb altres mesures econòmiques, van crear les "transferències forçades de poder adquisitiu" a l'exèrcit de la gent comuna, reduint el seu consum d'aliments. La Cambra de Comerç de Bengala (formada principalment per empreses de propietat britànica), amb l'aprovació del govern de Bengala, va idear un pla d'aliments per oferir una distribució preferencial de béns i serveis als treballadors d'alt nivell, rols prioritaris com les forces armades, les indústries de guerra, els funcionaris i altres "classes prioritàries", per evitar que abandonin els seus càrrecs. Aquests factors es van veure agreujats per l'accés restringit al gra: les fonts nacionals estaven limitades per les barreres comercials interprovincials d'emergència , mentre que l'ajuda del gabinet de guerra de Churchill era limitada, aparentment a causa de l'escassetat de transport marítim durant la guerra. Les causes més properes van incloure desastres naturals a gran escala al sud-oest de Bengala (un cicló, maremots i inundacions i malaltia dels cultius d'arròs). L'impacte relatiu de cadascun d'aquests factors en el nombre de morts és un tema de debat .
El govern provincial mai va declarar formalment un estat de fam, i la seva ajuda humanitària va ser ineficaç durant els pitjors mesos de la crisi. Va intentar fixar el preu de l'arròs a través de controls de preus que van donar lloc a un mercat negre que va animar els venedors a retenir les existències, provocant una hiperinflació per l'especulació i l'acumulació després de l'abandonament dels controls. L'ajuda va augmentar significativament quan l'exèrcit indi britànic va prendre el control del finançament l'octubre de 1943, però va arribar un alleujament efectiu després d'una collita rècord d'arròs aquell desembre. Les morts per inanició van disminuir, però més de la meitat de les morts relacionades amb la fam es van produir el 1944 després que la crisi de seguretat alimentària s'hagués reduït, com a conseqüència de la malaltia. El primer ministre britànic Winston Churchill ha estat criticat pel seu paper en la fam, i els crítics argumenten que les seves prioritats de guerra i la negativa a desviar el subministrament d'aliments a Bengala van empitjorar significativament la situació.

## Notes

* ↑ Les estimacions no inclouen Orissa. Hi ha hagut un ampli ventall d'estimacions des de la fam. Vegeu Maharatna (1996, pàg. 214–231)), especialment la taula 5.1 de la pàgina 215, per a una revisió de les dades.Devereux (2000, p. 6) va suggerir un rang de 2,1 a 3 milions, derivant la xifra inferior de Dyson & Maharatna (1991) i la superior de la "xifra àmpliament citada de 3 milions" d'Amartya Sen . Se'n va estimar entre 2,7 i 3 milions de morts durant el període 1943–1946. Cormac Ó Gráda (2007): "Les estimacions de mortalitat a Bengala oscil•len entre 0,8 i 3,8 milions; avui el consens acadèmic és d'uns 2,1 milions (Hall-Matthews 2005; Sen 1981; Maharatna 1996)." Paul R. Greenough (1982) va suggerir un total de 3,5 a 3,8 milions de morts relacionades amb la fam. Les estimacions contemporànies incloïen, el 1945, la de la Comissió d'Investigació de la Fam –nomenada el 1944 pel govern de l'Índia i presidida per Sir John Woodhead– d'uns 1,5 milions de morts relacionades amb la fam d'una població de 60,3 milions de Bengala. Aquesta xifra va cobrir el gener de 1943 fins al juny de 1944. K.P. Chattopadhyay, antropòleg de la Universitat de Calcuta, va estimar el 1944 que s'havien produït 3,5 milions de morts relacionades amb la fam el 1943; això es creia àmpliament en aquell moment, però posteriorment molts estudiosos el van rebutjar com a massa alt (Greenough 1982, pàg. 300–301; Dyson & Maharatna 1991, p. 281).

## Referències

* ↑ Devereux, 2000, p. 5.
* ↑ A. Sen 1980, p. 202; A. Sen 1981a, p. 201.
* ↑ Ó Gráda, 2007, p. 19.
* ↑ Greenough, 1982, p. 299–309.
* ↑ Famine Inquiry Commission, 1945a, p. 109–110.
* ↑ Greenough, 1982, p. 300.
* ↑ «Churchill's legacy leaves Indians questioning his hero status» (en anglès). , 20-07-2020.
* ↑ Monbiot, George «Putin exploits the lie machine but didn't invent it. British history is also full of untruths» (en anglès). The Guardian, 30-03-2022.
* ↑ «Profit Inflation, Keynes and the Holocaust in Bengal, 1943–44 | Economic and Political Weekly» (en anglès). www.epw.in, 17-10-2018. [Consulta: 1r juliol 2024].
* ↑ Patnaik, Utsa «Mr Keynes and the forgotten holocaust in Bengal, 1943–44: Or, the macroeconomics of extreme demand compression» (en anglès). Studies in People's History, vol. 4, 2, 12-2017, pàg. 197–210. DOI: 10.1177/2348448917725856. ISSN: 2348-4489.
* ↑ Safi, Michael «Churchill's policies contributed to 1943 Bengal famine – study» (en anglès). The Guardian, 29-03-2019.
* ↑ «Churchill's legacy leaves Indians questioning his hero status» (en anglès). , 20-07-2020.
* ↑ «Remembering WW2's forgotten famine» (en anglès). BBC News.
* ↑ Osborne, Samuel «5 of the worst atrocities carried out by British Empire, after 'historical amnesia' claims | The Independent» (en anglès). The Independent, 14-08-2017.