OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comunitat de municipis de la Costa de Penthièvre

La Comunitat de municipis de la Costa de Penthièvre (en bretó Kumuniezh kumunioù Aod Pentevr) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament de les Costes d'Armor a la regió Bretanya, al País de Saint-Brieuc. Té una extensió de 139,41 kilòmetres quadrats i una població de 13.368 habitants (2006).

## Composició

Agrupa 6 municipis:
* La Bouillie
* Erquy
* Planguenoual
* Pléneuf-Val-André
* Plurien
* Saint-Alban

## Vegeu també

* Intercomunalitats de les Costes d'Armor

## Enllaços externs

* Comunitat de municipis de la Costa de Penthièvre
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Georg Mischon

Georg Mischon (Berna, 28 de juliol de 1907 - valor desconegut) fou un jugador d'handbol suís que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol.

## Referències

* ↑ «Georg Mischon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 d’octubre 2012. [Consulta: 14 desembre 2018].
# Édouard Bader

Édouard Ferdinand Bader (Ferrières-en-Brie, Sena i Marne, 26 de juliol de 1899 - Ferrières-en-Brie, Sena i Marne, 24 d'abril de 1983) va ser un jugador de rugbi a 15 francès que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va ser seleccionat per jugar amb la selecció francesa de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de plata.

## Referències

* ↑ «Édouard Bader Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 25 setembre 2017].
# Angelo Romani

Angelo Romani (Pesaro, 12 d'abril de 1934 - Milà, 8 de gener de 2003) fou un nedador italià, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1950.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1952, 1956 i 1960. Els millors resultats els va obtenir el 1956, quan fou setè en els 4×200 metres lliures i vuitè en els 400 metres lliures.
En el seu palmarès destaquen dues medalles de plata al Campionat d'Europa de natació, el 1954 en els 400 metres lliures i el 1958 en els 4×200 metres lliures. També va guanyar tres medalles de plata i una de bronze als Jocs del Mediterrani de 1951 i 1955 i setze campionats nacionals individuals entre 1952 i 1957.

## Referències

* ↑ Angelo Romani a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ «Mediterranean Games - Swimming». [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ Anghileri, Aronne.. Alla ricerca del nuoto perduto. Cassina de Pecchi: S EP, 2002. ISBN 88-87110-27-1.
# Halita

L'halita, també coneguda com a sal gemma o sal comuna, és un mineral format per cristalls de clorur de sodi, que forma part de la classe dels halurs. Rep el seu nom originàriament del grec άλς, mar, halites, terme modificat més tard per J.D. Dana a l'actual halita (halite).

## Característiques

L'halita cristal·litza en el sistema cúbic, formant cristalls cúbics. El mineral és generalment incolor o blanc, però també pot ser de color blau clar, taronja, blau, porpra, rosa, vermell, fosc, groc o gris depenent de la quantitat i tipus d'impureses. La seva duresa és de 2,5 a l'escala de Mohs i té una exfoliació perfecta en {001}. És soluble en aigua i té un sabor salat.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'halita pertany a «03.AA - Halurs simples, sense H₂O, amb proporció M:X = 1:1, 2:3, 3:5, etc.» juntament amb els següents minerals: marshita, miersita, nantokita, iodargirita, tocornalita, bromargirita, clorargirita, carobbiïta, griceïta, silvina, vil·liaumita, salmiac, lafossaïta, calomelans, kuzminita, moschelita, neighborita, clorocalcita, kolarita, radhakrishnaïta, callacolloïta i hephaistosita.
La sal obtinguda de l'halita té gran importància econòmica. Principalment es fa servir per a usos gastronòmics i medicinals.

## Formació i jaciments

Es troba als jaciments d'evaporita, als llacs salats i saladars, així com als estrats de dipòsits sedimentaris i a cúpules salines. Els llits de sal poden ser de centenars de metres de gruix i ocupar extenses àrees. Als Estats Units i el Canadà, extensos llits subterranis s'estenen des de la conca dels Apalatxes de l'oest de Nova York a través de parts d'Ontario i en gran part de la conca del Michigan.
Els doms de sal són diapirs verticals o masses en forma de tub de sal que han estat "espremuts" a causa del pes de la roca. Poden contenir anhidrita, guix, i sofre natiu, a més d'halita i silvina. Són comuns al llarg de les costes del Golf de Texas i Louisiana i sovint estan associats amb els dipòsits de petroli. Inusualment, l'halita adquireix tonalitats porpra omplint filons a França i en algunes altres localitats. A Catalunya, destaca la mina de sal de Cardona.

## Vegeu també

* Mar Morta
* Sal marina

## Referències

* ↑ «Halite» (en anglès). American Mineralogist Crystal Structure Database. [Consulta: 3 agost 2014].
* ↑ «Halite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 agost 2014].
# Georges Caussade

Georges Caussade, (Port-Louis (illa Maurici), 20 de novembre, 1873 - Chanteloup-les-Vignes (Yvelines), 5 d'agost, fou un professor i compositor francès.

## Biografia

Georges Caussade va estudiar al Conservatori de París i va obtenir el seu primer premi d'harmonia el 1893 a la classe d'Antoine Taudou després el de contrapunt i fuga el 1896 a la classe de Théodore Dubois. Va ser nomenat professor a la institució que el va formar per al contrapunt el 1905 i després per a la fuga el 1921 fins a la seva mort el 1936. Va publicar una tècnica d'harmonia el 1931. Casat amb Simone Plé-Caussade (1897-1986), compositora i pianista, el va succeir com a professora de fuga al Conservatori a la seva mort el 1936. Albert Alain, Jehan Alain, Georges Auric, Elsa Barraine, Lili Boulanger, Georges Dandelot, Georges Friboulet, Georges Hugon, Eugène Lapierre, Jeanne Leleu, Gaston Litaize, Léon Manière, Melcher Melchers, Jean Rivier, Marcel Tournier van ser els seus alumnes.

## Obres

* Selgar et Moina, drama líric
* La Légende de saint George

## Referències

* ↑ Le Ménestrel: journal de musique [archive]», sur Gallica, 18 juin 1893 (consulté le 12 juin 2020).
* ↑ Pierre, Constant, 1855-1918., Le Conservatoire national de musique et de déclamation : documents historiques et administratifs recueillis ou rencontrés par l'auteur, Claude Tchou pour la Bibliothèque des introuvables, 2002 (ISBN 2-84575-098-6 et 978-2-84575-098-2, OCLC 70811455, lire en ligne [archive]), p. 716.
* ↑ Dubois, Théodore, 1837-1924., Traité de contrepoint et de fugue, A. Leduc, 1984 (OCLC 468533699, lire en ligne [archive]), Introduction p. VII.
* ↑ Le Ménestrel: journal de musique [archive], sur Gallica, 12 juillet 1896 (consulté le 12 juin 2020).
* ↑ Bongrain, Anne., Le Conservatoire national de musique et de déclamation, 1900-1930 : documents historiques et administratifs, Vrin, 2012 (ISBN 978-2-7116-2398-3 et 2-7116-2398-X, OCLC 773015941, lire en ligne [archive]), p. 313.
* ↑ Qui êtes-vous ? [archive], p.153, 1924.

## Bibliografia

* Technique de l'harmonie, París, Éditions Lemoine, 1931
# Justo Molinero Calero

Justo Molinero Calero (Villanueva de Córdoba, Còrdova, Andalusia, 1949) és un locutor de ràdio, presentador de televisió i empresari de la comunicació català. Presideix el Grup TeleTaxi, que gestiona les emissores Radio TeleTaxi i Radio RM, el canal Teletaxi TV, i també la companyia discogràfica Moval Music.

## Biografia

Tot i que va néixer al municipi andalús de Villanueva de Córdoba, el 1967 va emigrar, com molts andalusos de l'època, a la recerca de treball a Catalunya, on va exercir de mecànic i, posteriorment, de taxista. El 1982, de cara al Mundial de Futbol, va posar en marxa Radio TeleTaxi, una emissora de ràdio originalment destinada als companys taxistes. L'emissora, amb seu a Santa Coloma de Gramenet, va seguir emetent fins a les darreries de 1986, quan va ésser clausurada perquè no disposava de llicència administrativa. Un any després, Molinero i gran part del seu equip van reprendre l'activitat després d'adquirir l'emissora RM Ràdio de Mataró. El 1992, va obtenir una llicència per emetre en FM, el que va suposar el ressorgiment de Radio TeleTaxi.
Durant els anys noranta, Radio TeleTaxi va viure un gran creixement, afegint noves freqüències que li van permetre cobrir el Principat de Catalunya i el País Valencià i també d'altres territoris com Aragó.
Posteriorment va donar el salt a la televisió local amb la creació de Teletaxi TV i, finalment, creà el seu propi segell discogràfic: Moval Music.
Actualment dirigeix i presenta el magazín matinal El Jaroteo, espai degà de Radio TeleTaxi, i el programa d'entrevistes Qui és qui a Teletaxi TV.
El 2006 va rebre el Premi Ondas en reconeixement a "una àmplia tasca professional i empresarial a la ràdio espanyola i com a creador d'un format musical innovador, que ha aconseguit una gran audiència i seguiment dels oients ".
El 2008 participà com a jurat en el concurs musical Hijos de Babel de la Televisió Espanyola.
La seva popularitat ha fet que sigui un dels personatges parodiats per Carlos Latre al programa Polònia de Televisió de Catalunya.

## Premis

* 2002: Premi Ràdio Associació de Catalunya «pels seus 20 anys de comunicació, interrelació i d'integració entre la diversitat cultural que conviu en una mateixa comunitat: Catalunya».
* 2006: Premi Especial de Ràdio 2006 atorgat per l'Associació Professional Espanyola d'Informadors de Premsa, Ràdio i Televisió.
* 2006: Premi Ondas 2006 a la trajectòria professional més destacada.
* 2007: Premi Catalunya de Comunicació que atorga l'Associació Catalana de Comunicació i Relacions Públiques.
* 2007: Premi Primer de Maig que atorguen la Fundació Josep Comaposada i la Fundació Rafael Campalans.
* 2008: Premi a la tasca en mitjans de comunicació de la Federació d'Entitats Andaluses a Catalunya.

## Bibliografia

* Junqueras, Oriol; Molinero, Justo. Revoltats. ara llibres, 2015. ISBN 9788416154227.

## Referències

* ↑ «Justo Molinero Calero». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Lloc web personal de Justo Molinero Calero
* Grup TeleTaxi
* Entrevista (desembre de 2006)
* El Mundo - Entrevista (29 de març de 1998)
# Línia 4 (Rodalies València)

La línia 4 va ser una de les sis línies de rodalia de València. Va ser tancada el 3/04/2020.
Mapa Rodalies València línia C-4 :

## Enllaços externs

* Renfe rodalies
# Émile Bulteel

Émile Bulteel (Tourcoing, 3 d'agost de 1906 - Tourcoing, 21 de març de 1978) va ser un waterpolista francès que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de bronze en la competició de waterpolo.

## Referències

* ↑ «Émile Bulteel Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 d'octubre 2012. [Consulta: 3 maig 2018].
# Anna van der Vegt

Anna van der Vegt (la Haia, 4 de desembre de 1903 - Rijswijk, 13 d'abril de 1983) va ser una gimnasta artística neerlandesa que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla d'or en el concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Annie van der Vegt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 30 maig 2018].
# Mont Alverstone

El Mont Alverstone o Boundary Peak 180 és un gran cim de les muntanyes Saint Elias que s'eleva fins als 4.420 msnm. El cim es troba a la frontera entre Alaska i el Yukon, compartint massís amb el mont Hubbard, situat més al sud, i el mont Kennedy, situat a l'est. El cim del mont Alverstone marca un brusc gir a la frontera entre Alaska i el Canadà; la frontera es dirigeix cap al sud des d'aquest punt, cap a l'Alaska panhandle i a l'oest, cap al Mont Saint Elias.
La muntanya va ser batejada el 1908 en record de Lord Richard Everard Webster Alverstone, president del Tribunal Suprem d'Anglaterra entre 1900 i 1913 i Comissionat de Límits el 1903. Va servir en diverses comissions d'arbitratge incloent la controvèrsia de pesca del mar de Bering i en la disputa de la frontera d'Alaska de 1903 el seu vot fou decisiu en contra les reclamacions canadenques.
La primera ascensió del mont Alverstone va tenir lloc el 1951 per un grup encapçalat per Walter Wood, durant una expedició en què també van fer la primera ascensió al mont mont Hubbard.

## Referències

* 1 2 «Mount Alverstone». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units. [Consulta: 5 setembre 2014].
# Gerardo Zaragoza

Gerardo Zaragoza (Cangues d'Onís, 1902 - Madrid, 1985) fou un escultor espanyol. Després d'haver desenvolupat una gran activitat escultòrica i docent.
Va estudiar a l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, sent deixeble de José Capuz, José María López Mezquita i el seu propi pare, José Ramon Zaragoza.
Es va dedicar a la docència, compatibilitzant-la amb la seva vocació d'escultor. Donada la seva inclinació a l'ús en les seves obres de la geometria, hi ha experts que ho "cataloguen" de cubista.
La major part de les seves obres, i les més conegudes, es troben adornant els carrers de la ciutat d'Oviedo, o la resta de la província d'Astúries.

## Obres
### Obres públiques

* Conjunt escultòric del Jardín de los Reyes Caudillos, 1942, Oviedo, (són obra seva les estàtues de Pelai, Fàfila i Alfons I, que es representen en un mural, les estàtues de Fruela I i Ramir I i els busts d'Aureli I, Silo, Mauregat, Beremund I i Ordoni I).
* Monument a Palacio Valdés, 1953, Plaça de Palacio Valdés, La Pola Llaviana, Astúries.
* Monument a Palacio Valdés, 1953, Campo de San Francisco, Oviedo.
* Fray Benito Feijoo, 1953, Plaça Feijoo, Oviedo.
* Monument a Romualdo Alvargonzález, 1954, Parc d'Isabel, la Catòlica, Gijón.
* Monument a Juan Vázquez de Mella, 1961, entrada de la seva Casa Natal, Cangues d'Onís, Astúries.
* Monument al Rei Pelayo, 1964, Plaça de la Basílica de Covadonga, Cangues d'Onís, Astúries.
* Monument de Pelayo, 1965, Covadonga (Cangues d'Onís).
* Monumento a Plácido Álvarez-Buylla, 1972, Plaça del Carbayón, Oviedo.
* Sagrado corazón de Jesús, 1980, Cim de la Muntanya Naranco, Oviedo.
* Monument a José Ramón Saragossa, 1980, Parc Anglès, Gijón.
* Monument a la Infanta Isabel, s/f, Madrid.

### Obres religioses

* Via Crucis, Església de Sant Blai, Madrid.
* Retaule de l'església parroquial de Ribadesella.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 http://el.tesorodeoviedo.es/index.php?title=Gerardo_Zaragoza
* ↑ Gran Enciclopedia Asturiana, Tomo 14. Silverio Cañada, Gijón 1970.
* ↑ Diccionario Enciclopédico del Principado de Asturias, Tomo 15. Ediciones Nobel, Oviedo 2004.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 http://www.esculturaurbana.com/paginas/zar.htm Arxivat 2014-07-29 a Wayback Machine.
# Harold Hardman

Harold Payne Hardman (Kirkmanshulme, Gran Manchester, 4 d'abril de 1882 – Sale, Cheshire, 9 de juny de 1965) va ser un futbolista anglès que va competir a començaments del segle xx. Jugà com a davanter i en el seu palmarès destaca una medalla d'or en la competició de futbol dels Jocs Olímpics de Londres de 1908.
A la selecció britànica jugà un total de 3 partits, en què no marcà cap gol. Entre 1905 i 1908 jugà quatre partits amb la selecció anglesa, en què marcà un gol.
En retirar-se com a futbolista passà a exercir tasques directives al Manchester United FC i entre 1951 i 1965 en fou el president.

## Referències

* 1 2 «Robert Hawkes Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de setembre 2011. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Fitxa de Harold Hardman Arxivat 2015-04-16 a Wayback Machine. a fifa.com
* ↑ Fitxa de Harold Hardman a eu-football.info
# 2

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu dos.
L'any 2 és un any comú anomenat així des de la implantació del calendari gregorià, on es pren el naixement de Jesús com a referència per datar èpoques.

## Esdeveniments

* Retrobament en l'Eufrates entre el cònsol Gaius Caesar i Fraates V, rei d'Imperi Part.
* Gai Cèsar és greument ferit en intentar suprimir una revolta a Armènia en contra la imposició romana de Ariobarzanes II.
* Elecció a Roma de Publi Alfè Var i de Publi Vinici com a cònsols
* August dona el permís a Tiberi per tornar a Roma del seu exili a l'illa de Rodes.
* Cedeides esdevé arcont d'Atenes
* La població assoleix una xifra propera als 60 milions a la Xina segons el cens finalitzat en aquesta data, força acurat

## Naixements

* Apol·loni de Tíana, filòsof grec
* Deng Yu, militar xinès

## Necrològiques

* Lucius Cesar, aristòcrata romà

## Referències

* ↑ Shotter, David. Tiberius Caesar (en anglès). Routledge, 2004, p. 13. ISBN 1134364180.
* ↑ Klingaman, William K., The First Century: Emperors, Gods and Everyman, 1990, p 56
# Péter Ács

Péter Ács (nascut el 10 de maig de 1981 a Eger, Hongria), és un jugador d'escacs hongarès, que té el títol de Gran Mestre (GM) des de 1998.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'agost de 2020, hi tenia un Elo de 2570 punts, cosa que en feia el jugador (en actiu) número 13 d'Hongria. El seu màxim Elo va ser de 2623 punts, a la llista de gener de 2003 (posició 74 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

N'Ács va començar a destacar en edat juvenil: el 1996 va empatar als llocs 1r-6è (i fou quart per desempat) al Campionat del món Sub-16 a Cala Galdana (el campió fou Alik Gershon). El 1997 fou 1r al torneig First Saturday de Budapest, i va obtenir el títol de Mestre Internacional. El 1998 repetí triomf al torneig First Saturday de Budapest, i va rebre el títol de GM. El mateix any 1998 acabà segon al Campionat del món Sub-18, rere el britànic Nicholas Pert. Fou també primer a Budapest 1999.
El 2001 va guanyar a Atenes el Campionat del món Sub-20. El 2002 guanyà el torneig Essent per davant de jugadors d'elit del nivell d'Aleksandr Khalifman, Judit Polgár, i Loek Van Wely. El mateix any 2002 fou 2n a Pardubice. El 2007 guanyà el Memorial Gyorgy Marx a Paks.

### Participació en olimpíades d'escacs

N'Ács ha participat, representant Hongria, en dues Olimpíades d'escacs.
Taula de participacions en olimpíades :
| Any | Olimpíada | Ciutat | Elo propi | Tauler | Partides | Guanyades | Taules | Perdudes | % |
| 2002 | XXXV Olimpíada | Bled | 2591 | 2n suplent | 9 | 5 | 4 | 0 | 77,8% |
| 2004 | XXXVI Olimpíada | Calvià | 2521 | 2n suplent | 10 | 3 | 7 | 0 | 65,0% |

## Partides destacades

* Loek van Wely – Péter Áks, Països Baixos, 2002
   1.d4 Cf6 2.c4 e6 3.Cc3 Ab4 4.e3 O-O 5.Ad3 d5 6.cxd5 exd5 7.Ce2 Te8 8.O-O Ad6 9.a3 Cg4 10.h3 Ch2 11.Te1 Cf3+ 12.gxf3 Dg5+ 13.Rh1 Dh4 14.Cf4 Axh3 15.Ccxd5 Te6 16.Cxe6 Af5+ 17.Rg1 Dh2+ 18.Rf1 Ag3 0-1
* Péter Áks – Donxenko, Tel-Aviv, 2001
   1.e4 c5 2.Cf3 d6 3.d4 cxd4 4.Cxd4 Cf6 5.Cc3 a6 6.Ae3 Cg4 7.Ag5 h6 8.Ah4 g5 9.Ag3 Ag7 10.Ae2 h5 11.Cf5 Axf5 12.exf5 Da5 13.O-O Axc3 14.bxc3 f6 15.Tb1 Cc6 16.Txb7 Td8 17.Dd3 h4 18.Dc4 Cge5 19.Axe5 Cxe5 20.De6 Cd7 21.Ac4 1-0

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Péter Ács» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 25 agost 2010].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Hongria"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Péter Ács «benoni.de». Arxivat de l'original el 2014-03-25. [Consulta: 10 juny 2011]. (alemany)
* ↑ «Classificació final del Campionat del món Sub-16, 1996». old.chess.gr. Arxivat de l'original el 2012-02-11. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Campionat del món Sub-16, Menorca 1996, classificació i partides» (en anglès). 365chess.com. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Campionat del món Sub-18, Orpesa 1998, classificació i partides» (en anglès). 365chess.com. [Consulta: 26 agost 2010].
* ↑ Weeks, Mark. «World Junior Chess Champions» (en anglès). mark-weeks.com. [Consulta: 13 maig 2011].
* 1 2 Fitxa de Péter Ács a olimpbase, base de dades de competicions per equips [Consulta 26 agost 2010]
# Ödön Tersztyánszky

Ödön Tersztyánszky (Csákvár, 6 de març de 1890 - Budapest, 21 de juny de 1929) va ser un tirador hongarès que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà tres proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de plata en la prova de sabre per equips i la de bronze en la de floret per equips. En la de sabre individual quedà eliminat en sèries.
Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, disputà novament tres proves del programa d'esgrima. Guanyà l'or en les proves de sabre individual i sabre per equips, mentre en la de floret per equips finalitzà en cinquena posició.
Va morir en un accident de cotxe a Budapest el 1929.

## Referències

* 1 2 «Ödön Tersztyanszky Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 de març 2009. [Consulta: 9 abril 2018].
* ↑ Wallechinsky, David (2004). The Complete Book of the Summer Olympics, Toronto: Sport Classic Books. ISBN 1-894963-34-2
# Anneloes Nieuwenhuizen

Anneloes Nieuwenhuizen (Bussum, 16 d'octubre de 1963) és una jugadora d'hoquei sobre herba neerlandesa, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, guanyà la medalla de bronze en la mateixa prova. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or a la Copa del món d'hoquei sobre herba, una d'or al Champions Trophy i dues d'or al Campionat d'Europa. Disputà 87 partits amb la selecció neerlandesa.

## Referències

* ↑ «Anneloes Nieuwenhuizen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d'agost 2011. [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ Anneloes Nieuwenhuizen a Federació Neerlandesa d'Hoquei sobre herba
# El Montner

El Montner és una muntanya de 837 metres que es troba entre els municipis de Sant Martí de Llémena, a la comarca del Gironès i de Sant Miquel de Campmajor, a la comarca del Pla de l'Estany.
# Haidar Khan

Haidar Khan (+ probablement el 1925) fou el líder d'una de les tribus Bakhtiar a l'Iran el 1924, protagonista d'un documental sobre els fets que van protagonistar als bakhtiars el 1924. Haidar va dirigir l'emigració de 50.000 bakhtiars i un nombre immens d'animals entre Anatòlia i la província de Bakhtiar al sud-oest de l'Iran, a través del riu Karun i el Zard Kuh, la muntanya mes alta de les muntanyes Zagros.
El 1925 Haidar Khan va contreure la febre groga va morir de la malaltia. Aquest mobiment nòmada va tenir una rebuda impactant segurament degut a que encara eren recents altres emigracions menys nombroses i dificils que havien causat sensació com la dels boers a Sudafrica.

## Referències

* ↑ Maghsoudlou, Bahman (2009), Grass: Untold Stories
# William Isaacs

William Henry Tuckwell Isaacs (Fulham, Londres, 1884 - Chichester, 6 de maig de 1955) va ser un ciclista britànic que va córrer a principis del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, en què guanyà la medalla de bronze en la cursa de tàndem junt a Colin Brooks.

## Referències

* ↑ «William Isaacs» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 27 octubre 2015].
# George Ahlgren

George Ahlgren (San Diego, 16 d'agost de 1928 - Comtat de Gila, 30 de desembre de 1951) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. Morí en un accident d'aviació el 1951.

## Referències

* ↑ «George Ahlgren Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2012. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ «19 cadets die in plane». The Indianapolis Star, 02-01-1952 [Consulta: 19 maig 2018].