OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trifenilmetà

El trifenilmetà o trifenil metà és l’ hidrocarbur amb la fórmula (C ₆ H ₅) ₃ CH. Aquest sòlid incolor és soluble en dissolvents orgànics no polars i no en aigua. El trifenilmetà és l'esquelet bàsic de molts colorants sintètics anomenats colorants de triarilmetà, molts d’ells són indicadors de pH i alguns presenten fluorescència. Un grup tritil en química orgànica és un grup trifenilmetil Ph ₃ C, per exemple, clorur de trifenilmetil (clorur de tritil) i el radical trifenilmetil (radical tritil).

## Preparació

El trifenilmetà va ser sintetitzat per primera vegada el 1872 pel químic alemany August Kekulé i el seu alumne belga Antoine Paul Nicolas Franchimont (1844-1919) escalfant el difenilmercuri (Hg (C ₆ H ₅) ₂, Quecksilberdifenil) amb clorur benzal (C ₆ H ₅ CHCl ₂, Benzilenclorur).
El trifenilmetà es pot sintetitzar mitjançant la reacció de Friedel – Crafts a partir del benzè i el cloroform amb un catalitzador de clorur d’alumini :
    3 C ₆ H ₆ + CHCl ₃ → Ph ₃ CH + 3 HCl
Alternativament, benzè pot reaccionar amb tetraclorur de carboni utilitzant el mateix catalitzador per obtenir la triphenylmethyl clorur de–clorur d'alumini entre que és hidrolitzat amb diluir àcid:
    3 C ₆ H ₆ + CCl ₄ + AlCl ₃ → Ph ₃ CCl · AlCl ₃
    Ph ₃ CCl · AlCl ₃ + HCl → Ph ₃ CH
També s’utilitza la síntesi de clorur de benzilidè, preparat a partir de benzaldehid i pentaclorur de fòsfor.

## Reaccions de l'enllaç CH

El p K $_a$ és 33,3. El trifenilmetà és significativament més àcid que la majoria dels altres hidrocarburs perquè la càrrega es deslocalitza en tres anells fenilics. Tanmateix, els efectes estèrics impedeixen que els tres anells fenils assoleixin coplanaritat simultàniament. En conseqüència, el difenilmetà és encara més àcid, perquè en el seu anió la càrrega s'estén per dos anells fenil alhora. L’ anió tritil és vermell. Aquest color es pot utilitzar com a indicador en les valoracions àcid-base.
La sal de sodi es pot preparar també a partir del clorur :
    (C ₆ H ₅) ₃ CCl + 2 Na → (C ₆ H ₅) ₃ CNa + NaCl
L'ús del tritilsodi com a base forta i no nucleòfila ha estat eclipsat per la popularització del butil·liti i les bases fortes relacionades.
L’ $_{enllaçPh3}$ CH és relativament feble, amb una energia de dissociació d’enllaços (BDE) de 81 kcal / mol. Per contra, el BDE del metà és de 105 kcal / mol.

## Tints de triarilmetà

Exemples de colorants de triarilmetà són
* el verd de bromocresol :
* el verd de malaquita que porta nitrogen :

## Vegeu també

* Metanol

## Referències

* ↑ Aug.
* ↑ J. F. Norris Organic Syntheses, 4, 1925, pàg. 81. DOI: 10.15227/orgsyn.004.0081.
* ↑ Ronald Breslow and William Chu Journal of the American Chemical Society, 92, 7, 1969, pàg. 2165. DOI: 10.1021/ja00710a077.
* ↑ Xue, Xiao-Song; Ji, Pengju; Zhou, Biying; Cheng, Jin-Pei Chemical Reviews, 117, 13, 2017, pàg. 8622–8648. DOI: 10.1021/acs.chemrev.6b00664. PMID: 28281752.
# Topi

El topi (Damaliscus korrigum) és una espècie d'antílop del gènere Damaliscus. El nom vernacular no només es fa servir per a l'espècie, sinó també per les dues subespècies D. k. jimela i D. k. topi, mentre que el nom korrigum o tiang s'aplica a la subespècie D. k. korrigum. Juntament amb el damalisc de Bangweulu, antigament aquesta espècie era inclosa dins de l'espècie del damalisc.
Aquesta espècie viu a les sabanes i planes d'inundació de Benín, Burkina Faso, Burundi, el Camerun, la República Centreafricana, el Txad, la República Democràtica del Congo, Etiòpia, Gàmbia, Ghana, Guinea Bissau, Kenya, Mali, Mauritània, el Níger, Nigèria, Ruanda, el Senegal, Somàlia, el Sudan, Tanzània, Togo i Uganda. L'espècie està extinta a certes regions de Burundi, Gàmbia, Guinea Bissau, Mali, Mauritània i el Senegal.

## Subespècies

* Damaliscus korrigum korrigum -- Korrigum
* Damaliscus korrigum jimela -- Topi (a la República Democràtica del Congo, Kenya, Ruanda, Tanzània i Uganda. S'ha extingit regionalment a Burundi)
* Damaliscus korrigum topi -- Topi

## Referències

* 1 2 Grubb, Peter. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a ed.. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 0-801-88221-4.
* ↑ Wilson, Don E. i Reeder, DeeAnn M. (editors). 2005. Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (3a edició), Johns Hopkins University Press, 2,142 p. Disponible en línia
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
Viccionari
# Topets i Taquetes veuen les estrelles

Topets i Taquetes veuen les estrelles (títol original en suec, Prik og Plet kikker på stjerner) és un curtmetratge d'animació escrit i dirigit per Lotta i Uzi Geffenblad. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

El cel està ple d'estrelles brillants. Algunes són grans, altres són petites. En Topets i en Taquetes estudien les estrelles a poca distància a través d'uns prismàtics. Després d'un cop d'un meteor, es troben amb un ésser que potser ha vist les estrelles molt de prop.

## Referències

* ↑ «Topets i Taquetes veuen les estrelles». El Meu Primer Festival de Cine. [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ «Prik og Plet kikker på stjerner» (en danès). [Consulta: 22 febrer 2023].
# Toyohito Mochizuki

Toyohito Mochizuki (Prefectura de Shizuoka, Japó, 18 de setembre de 1953), és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Toyohito Mochizuki va disputar 2 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Tractat de Madrid

Tractat de Madrid té aquests significats:
* Pacte de Madrid (1339), signat entre la corona de Castella i la corona d'Aragó per lluitar plegats en la guerra de l'Estret
* Tractat de Madrid (1526), signat entre Espanya i França en el qual aquesta última es comprometia a renunciar a les seves aspiracions d'Itàlia.
* Tractat de Madrid (1604), signat entre Espanya i Anglaterra en el qual es garantien els drets comercials dels súbdits anglesos a Amèrica.
* Tractat de Madrid (1621), per qual la zona de Valtellina fou retornada a la Confederació Suïssa.
* Tractat de Madrid (1630), que tanca la Guerra anglo-espanyola (1625-1630)
* Tractat de Madrid (1667), signat entre Espanya i Anglaterra que prorrogava l'anterior de 1604.
* Tractat de Madrid (1670), signat entre Espanya i Anglaterra en el qual es reconeixia la possessió anglesa sobre les Índies Occidentals al Mar Carib.
* Tractat de Madrid (1721), signat entre Espanya i França en el qual es restituïen les places preses durant la Guerra de la Quàdruple Aliança
* Tractat hispanoportuguès de Madrid (1750), signat entre Espanya i Portugal en el qual es definien les fronteres de les seves possessions a Amèrica del Sud.
* Tractat hispanobritànic de Madrid (1750), signat entre Espanya i Gran Bretanya, pel qual Gran Bretanya renucià a el «dret d'assentament» i el «navili amb permís» a canvi d'una indemnització de 100.000 lliures.
* Tractat de Madrid (1795), signat entre Espanya i els Estats Units d'Amèrica en el qual es definien les fronteres entre les colònies espanyoles i EUA.
* Tractat de Madrid (1801), signat entre Portugal i França.
* Tractat de Madrid (1891), signat entre Espanya i França i pel qual es va protegir legalment la paraula xampany.
# Candi Corominas i Illa

Candi Corominas i Illa (Banyoles, 1880 - Banyoles, 1958) fou un metge.
Era fill d'Abdon Corominas i Sabater, que també era metge, i de Victòria Illa i Frigola. Hereu d'una nissaga de metges, iniciada amb el seu avi, Antoni Corominas i Biern (Besalú, 1817-Banyoles, 1884) va ser director del balneari de la Font pudosa. El seu oncle Josep Corominas i Sabater fou director de l'hospital de Sang de Banyoles durant la tercera carlinada. El seu fill Josep Maria Corominas i Planellas continua amb la nissaga de metges.

## Biografia

Estudià el batxillerat a Girona, acabant-lo el 1895, per tot seguit anar fer els estudis de Medicina, a la Universitat de Barcelona, on es llicencià l'any 1902 en Medicina i Cirurgia, el mateix any que obtenia el Diploma d'alumne intern de Mèrit i guanyava un premi en un Certament Nacional, pel seu treball "Estudio de la irrigación intra-uterina".
El 1903 va aconseguir el doctorat a Madrid, seguidament ingressà com a metge a la beneficència municipal de Banyoles l'any 1904. Per després traslladar-se a la població de Llançà, on va contraure matrimoni amb Remei Planellas i Oriol, i amb qui va tenir set fills: Abdon, Josep Maria, Montserrat, Frederic, Carmen, Concepció i Maria. El 1925 va ser metge titular de Sant Andreu del Terri; l'any 1926, inspector municipal de sanitat a Banyoles, i el 1928 va ser escollit metge titular de Banyoles.
Va ser membre de la Unió Nacionalista Catalana. Jutge de pau, l'any 1909 i regidor de l'ajuntament entre 1917 i 1918 i entre 1920 i 1922. Durant diversos anys va dirigir el quadre escènic de la Lliga de Defensa de l'Agricultura, Indústria i Comerç de Banyoles i Comarca.
En l'àmbit literari, aconseguí diversos premis en "concursos literaris" convocats pel grup humorista "La Xeringa", i va deixar alguns escrits, sobretot poesies humorístiques i epigramàtiques, i articles a la "Gazeta Banyolina", "Vida Banyolina", "El Banyolí" i "La Veu de Catalunya".
Va morir a Banyoles l'any 1958.
L'Ajuntament de Banyoles dedicà un carrer de la ciutat a Candi Corominas i Illa. Situat al sud de la ciutat, al Pla de l'Ametller, al limit amb el terme municipal de Porqueres. Va ser aprovat en el ple municipal del dia 21 d'abril de 1965.

## Referències

* 1 2 «Quatre carrers per a quatre metges». Revista de Banyoles, 2010, p. 25.
* ↑ «Metges Catalans | Candi Corominas i Illa». [Consulta: 13 octubre 2019].
# El infierno tan temido

El infierno tan temido és una pel·lícula argentina de 1980, dirigida per Raúl de la Torre i protagonitzada per Graciela Borges i Alberto de Mendoza. Es basa en el conte homònim de l'escriptor uruguaià Juan Carlos Onetti. Es va estrenar a Buenos Aires el 7 d'agost de 1980 i va ser guanyadora del Còndor de Plata a la millor pel·lícula de 1981.

## Argument

Una jove envia el seu exespòs (Risso) i altres persones que aquest coneix, cruels fotografies d'ella amb altres homes. La degradació que això li produeix el va empenyent al suïcidi.

## Repartiment

* Graciela Borges
* Alberto de Mendoza
* Arturo García Buhr
* Ana María Castell
* Nora Cullen
* Delfi Galbiatti
* Augusto Larreta
* Aníbal Morixe
* Flora Steinberg
* Enrique Almada
* Cacho Espíndola
* Pamela M. Jáuregui
* Fernando Iglesias
* Ricardo Bartis
* Isidro Fernán Valdez
* Miguel Tarditti
* Gerardo Goldberg
* Oscar Pereyra
* Andrés Barragán
* Lelio Lesser
* Beba Bidart
* Jorge Varas

## Premis

* 1981. Premis Cóndor de Plata: millor pel·lícula.

## Enllaços externs

* El infierno tan temido, Cine Nacional
# Manuel Sáenz Díez y García Pinillos

Manuel Sáenz Díez y García Pinillos (Madrid, 10 de febrer de 1824 - Leganés, 16 d'agost de 1893) fou un científic espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Es llicencià en medicina i cirurgia i es doctorà en ciències físiques i matemàtiques. Va obtenir la càtedra de química orgànica de la Universitat Central de Madrid. En 1882 la Direcció General de Duanes li encarregà a ell i a Magí Bonet i Bonfill que proposessin un mètode que servís per reconèixer fàcilment en les duanes la presència de fucsina als vins, una substància utilitzada com a colorant però que contenia impureses d'arsènic i era tòxica. Fou vocal del Reial Consell d'Agricultura, Indústria i Comerç.
En 1880 fou elegit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, de la que en va prendre possessió en 1883 amb el discurs La Química en los tiempos modernos.

## Referències

* ↑ Making visible toxicants in wine quality assessments in the early 20th century. The case of arsenic, Ignacio Suay-Matallana, p.10
* ↑ Biografia al web de la RAC
# Districte 22@

El Districte 22@, o simplement 22@, és un CBD de prop de 200 hectàrees al districte de Sant Martí de Barcelona. Va ser creat amb l'objectiu de transformar l'antic sòl industrial del Poblenou en una ciutat compacta on les empreses, universitats, centres d'investigació, de formació i de transferència tecnològica conviuen amb habitatges, equipaments i zones verdes.

## Crítiques

Els nous plans d'urbanisme i l'actitud de l'Ajuntament de Barcelona han provocat controvèrsia entre la ciutadania, ja que és percebut com una amenaça per a l'estabilitat econòmica del barri. L'associació de veïns del Poblenou també és crítica amb aquest nou projecte d'entramat urbà. El col·lectiu Fotut 2004 i altres moviments antifòrum, que van fer campanya en contra del Fòrum Universal de les Cultures a Barcelona l'any 2004, continuen criticant el nou desenvolupament de la ciutat i les polítiques de l'Ajuntament.
Altres crítiques que ha rebut el districte i un dels motius principals que ha frenat la seva ampliació és el difícil accés que ofereix el transport públic de la ciutat: una línia de metro (L1, parada Glòries), que té una parada en tot el districte: diferents busos, com el V23, H12 o X1, que de la mateixa manera que el metro, aturen –o només ofereixen una parada– a la Plaça de les Glòries Catalanes. La línia de bus 7 és de els poques que permet endinsar-se al 22@ seguint l'Avinguda Diagonal. Finalment, un transport que encara ha d'assolir el seu màxim exponent és el TRAM, que té com a objectiu connectar el Trambaix de la plaça de Francesc Macià amb el Trambesòs de la de les Glòries. Encara, però, aquest projecte no està complert, i no serveix sinó per connectar les diferents zones de dins el 22@ entre si.
* Edificis en construcció al 22@ (2008)
* La Torre Agbar i la Plaça de les Glòries Catalanes
* Encara avui coexisteixen antics i nous edificis al barri del Poblenou
* Xemeneia de Can Folch
* Seu de la Comissió del Mercat de les Telecomunicacions

## Vegeu també

* Urbanisme de Barcelona
* Arquitectura de Barcelona
* Granvia L'H, districte econòmic de l'Hospitalet de Llobregat
* Blau@Ictínea
* Llista de parcs científics i tecnològics de Catalunya
* Privalia
* Dos Cielos
* Helveting

## Referències

* ↑ Ortega, Maria «El 22@:deu anys i un mapa a mig dibuixar». Diari Ara, 22-12-2010.
* ↑ «Portal d'actualitat del barri del Poblenou». Poblenou.org. Arxivat de l'original el 2013-07-07.
* ↑ «The Universal Forum of Cultures, Barcelona, 2004» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-07-18.
* ↑ Vidal Barceló, Margalida. «Combat de barris: 22@ vs. Zona Fira». Via Empresa, 16-10-2021.

## Bibliografia

* Assemblea de Joves del Poblenou (AJP-CAJEI) i Assemblea d'Endavant (OSAN) del Poblenou. Torres més altes han caigut: El model 22@ al descobert, 4-2011.

## Enllaços externs

* Districte 22@ - Lloc web oficial
* «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Poblenou 22@ (Barcelona)». UPCommons.
# Maximilian Marterer

Maximilian Marterer (Nuremberg, 15 de juny de 1995) és un tennista alemany.
Ha desenvolupat la major part de la seva trajectòria en el circuit ATP Challenger i no ha arribat a disputar mai cap final en el circuit ATP. Ha arribat a ocupar el 45è lloc del rànquing individual (2018) i el 249è en dobles masculins (2019). Ha format part de l'equip alemany de la Copa Davis en diverses ocasions i va col·laborar en la consecució de la United Cup de 2024.
Fill de Michael i Sabien Marterer, va començar a jugar a tennis amb cinc anys amb el seu pare.
En categoria júnior va disputar la final l'Open d'Austràlia l'any 2013 en la modalitat de dobles masculins junt a l'austríac Lucas Miedler.

## Palmarès
### Equips: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Equip | Oponents | Marcador |
| Guanyador | 1. | 7 de gener de 2024 | United Cup, Sydney, Austràlia | Dura | Angelique Kerber Tatjana Maria Laura Siegemund Kai Wehnelt Alexander Zverev | Hubert Hurkacz Katarzyna Kawa Daniel Michalski Katarzyna Piter Iga Świątek Jan Zieliński | 2−1 |

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 | Títols | V − D |
| Open d'Austràlia | A | Q1 | Q1 | 3R | 2R | Q1 | Q2 | 1R | Q1 | 1R | 0 / 4 | 3 – 4 |
| Roland Garros | A | A | Q2 | 4R | 1R | Q1 | 1R | Q1 | Q1 | 2R | 0 / 4 | 4 – 4 |
| Wimbledon | A | A | Q1 | 1R | A | NC | Q1 | 2R | 3R | 1R | 0 / 6 | 5 – 6 |
| US Open | A | A | 1R | 1R | A | A | 1R | 1R | Q2 | 1R | 0 / 5 | 0 – 5 |
| Victòries − Derrotes | 0−2 | 0−2 | 0−10 | 18−23 | 5−10 | 2−1 | 0−4 | 1−3 | 9−6 | | 32 – 59 | 32 – 59 |
| Rànquing a final d'any | 264 | 176 | 90 | 74 | 239 | 209 | 229 | 159 | 91 | | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; |||||||||||||

## Referències

* ↑ «Maximilian Masterer > Bio» (en anglès). ATP. [Consulta: 10 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Maximilian Marterer a l'ATP (anglès)
* Maximilian Marterer a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Maximilian Marterer a la Copa Davis (anglès)
# Horcajo de Montemayor

Horcajo de Montemayor és un municipi de la província de Salamanca, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
# Horcajo Medianero

Horcajo Medianero és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 461 | 393 | 331 | 340 |
# Manuel Henrich i Girona

Manuel Henrich i Girona (Barcelona, 14 d'octubre de 1851 – Caldes de Montbui, 13 de juny de 1925) fou un industrial i polític català, alcalde de Barcelona i diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica

## Biografia

Fill de Pau Henrich i Prat, de Barcelona, i d'Esperança Girona i Agrafel, també de Barcelona i filla d'Ignasi Girona i Targa. Va estudiar enginyeria a Madrid i tornà a Barcelona, on va treballar com a impressor a la societat Narcís Ramírez i Cía, de la que el 1878 en fou director amb el nom de Sucesores de N. Ramírez y Cía. El 1881 va adquirir La Crónica de Cataluña. El 1889 s'encarregà de la impressió de La Publicidad, de la que en va posar en marxa la primera rotativa i hi afegirà un fotogravat i heliografia. Va participar en el Congrés Internacional Literari de 1893 i el 1912 també fou un dels fundadors de la Federación Nacional de las Artes del Libro.
Políticament, fou membre de la Diputació de Barcelona entre 1878 i 1880. Fou elegit diputat per Figueres a les eleccions generals espanyoles de 1881 pel Partit Liberal Fusionista, i formà part de la delegació de diputats liberals catalans que el 1881 s'entrevistà amb el ministre d'hisenda Camacho demanant-li la retirada de les mesures econòmiques lliurecanvistes. Fou membre novament de la Diputació de Barcelona pel districte Granollers-Afores el 1888-1892, vicepresident de la diputació provincial i alcalde de Barcelona de l'u d'abril de 1893 a l'u de gener de 1894.

## Referències

* ↑ «Naixements.1851.Registres.Llibre 3 (Núms.2411 al 3604).Registre núm.3460». Arxiu Municipal de Barcelona, 14-10-1851. [Consulta: 22 abril 2019].
* ↑ «Obituari» (en castellà). La Vanguardia, 21-06-1925. [Consulta: 26 maig 2015].

## Enllaços externs

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885, p. 532-533
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Via Augusta (Barcelona)

* Per a altres significats, vegeu «Via Augusta (desambiguació)».
La Via Augusta és un carrer de Barcelona situat als districtes de Sarrià - Sant Gervasi i Gràcia. El seu nom parteix del títol que obtingué Bàrcino (Barcelona) en assolir la ciutadania romana. El caseriu del Tàber esdevingué als volts de l'any 215 Civitas Iulia Augusta Paterna Faventia Barcino.
El seu traçat correspon al del tren de Sarrià, anterior a la urbanització de la major part del territori per on passa. El tren hi havia passat primer a nivell i després en rasa, fins que es va cobrir el 1927 (fins a Muntaner) i el 1953 (fins a Sarrià).
Ha tingut diferents noms al llarg de la història: Carril (tot), abans de 1877; Carril (en el terme de Gràcia); Avinguda de Sarrià (a Gràcia), abans de 1889; Ferrocarril de Sarrià, abans de 1900.

## Referències

* ↑ Tots els barris de Barcelona III. Les Corts, Sant Gervasi de Cassoles, el Putxet, Sarrià, Pedralbes, Vallvidrera. Barcelona: Edicions 62, 1976. ISBN 84-297-1200-3.

## Vegeu també

* Plaça Molina
# Cançoner de Gandia

El Cançoner de Gandia (Barcelona, Biblioteca de Catalunya, M. 1166 / M. 1967) és un manuscrit musical de polifonia sacra de mitjans del segle xvi, potser relacionat amb la capella musical del duc de Calàbria.
El manuscrit és gran (415 x 260 mm) i està prou deteriorat, tot i que encara conserva uns 190 fulls. Estava en la Col·legiata de Gandia fins que el 1926 fou entregat a Higini Anglès, llavors becari de la Diputació de Barcelona, per al seu estudi i restauració. El manuscrit desaparegué durant molts anys, i actualment es custodia a la Biblioteca de Catalunya amb la signatura M. 1967. A més, s'hi troba un altre manuscrit de només 18 fulls (M. 1166) que podria ser una altra part del mateix cançoner.
La majoria de les composicions són anònimes o de Bartomeu Càrceres, compositor vinculat a la cort del Duc de Calàbria. Es tracta d'obres religioses, com ara salmos, villancets, motets, himnes i misses. Algunes peces, com Soleta i verge estich i Falalalanlera són contrafacta religioses de villancets profans del Cançoner del duc de Calàbria. El manuscrit també inclou dues harmonitzacions a quatre veus del refrany del Cant de la Sibil·la, l'una de Càrceres i l'altra d'Alonso.

## Referències

* ↑ Llorens, Josep María (1981). El Cançoner de Gandía. Recerca musicològica, ISSN 0211-6391, Nº. 1. Págs. 74-79.

## Bibliografia

* El Cançoner de Gandia. Estudi, versió i transcripció. Josep Climent Barber. Generalitat Valenciana. Conselleria de Cultura, Educació i Ciència. València. 1996. ISBN 84-482-1172-3
* El Cançoner de Gandia. Josep María Llorens. Recerca musicològica, ISSN 0211-6391, Nº. 1, 1981, pags. 71-94

## Enllaços externs

* Biblioteca de Catalunya, Manuscrit 1967 digitalitzat: https://mdc.csuc.cat/digital/collection/partiturBC/id/55720/
# Herguijuela de Ciudad Rodrigo

Herguijuela de Ciudad Rodrigo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb La Encina, a l'Est amb Martiago, al Sud i Oest amb El Sahugo i al Nord-oest amb El Bodón. és el cap de la mancomunitat de Burguillos

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 192 | 166 | 127 | 143 |
# Henri de Baillet-Latour

Henri de Baillet-Latour (Brussel·les, Bèlgica 1876 - Brussel·les, 1942) fou un aristòcrata belga, que va esdevenir el 3r President del Comitè Olímpic Internacional.

## Biografia

Va néixer l'1 de març de 1876 a la ciutat de Brussel·les, capital de Bèlgica, en una família d'arrels aristocràtiques, aconseguint el títol de comte.
Va morir el 6 de gener de 1942 a la seva residència de Brussel·les.

## Moviment olímpic

Baillet-Latour va esdevenir membre del Comitè Olímpic Internacional l'any 1903 i fou un dels fundadors del Comitè Olímpic de Bèlgica l'any 1906.
L'any 1919 fou nomenat president del comitè organitzador dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 celebrats a Anvers (Bèlgica), que foren tot un èxit tot i el poc temps que tingueren per organitzar-los just després de finalitzar la Primera Guerra Mundial.
L'any 1925 fou nomenat president del Comitè Olímpic Internacional un cop Pierre de Coubertin fou va esdevenir President Honorari, sent el president el COI durant la celebració dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 celebrats a Berlín durant l'Alemanya Nazi. Finalitzà el seu mandat l'any 1942 a la seva mort, sent substituït pel suec Sigfrid Edström.

## Referències

* ↑ (anglès) PDF FACTSHEET IOC MEMBERS