OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miquel Palau i Claveras

Miquel Palau i Claveras (Barcelona, 18 de juny de 1901 - Barcelona, 9 de febrer de 1987) fou un atleta català especialitzat en curses de mig fons i fons, llibreter, escriptor i dibuixant.

## Trajectòria

Pel que fa a clubs, començà a competir per l'Ateneu Enciclopèdic Popular, passant més tard pel RCD Espanyol (1922-24) i finalitzà la seva carrera al FC Barcelona (1924-32).
Guanyà tres cops el campionat de Catalunya dels 5.000 m i una el de 1.500 metres. A nivell estatal guanyà els 5.000 metres dos cops i un els 1.500 metres. També fou dos cops campió de Catalunya de cros, un d'Espanya i quatre d'Espanya per equips. Va superar els rècords d'Espanya i Catalunya 1.500 m durant l'any 1925, així com els rècords catalans de la milla, els 2.000 m i els 10.000 m. Competí als Jocs Olímpics de París de 1924 en 5.000 m i 3.000 m per equips.
Fill d'Antoni Palau i Dulcet, fou llibreter, escriptor i dibuixant humorístic.

## Palmarès
### Campió de Catalunya

* 1.500 metres llisos: 1925
* 5.000 metres llisos: 1923, 1924, 1925
* Campionat de Catalunya de cros: 1924, 1926

### Campió d'Espanya

* 1.500 m: 1925
* 5.000 m: 1924, 1925
* cros: 1926
* cros per equips: 1924, 1925, 1926, 1927

## Obres

* Galeria de tipus excursionistes (1925)
* La vaca de Vilalluny (1935)
* Poema del comte Arnat (1961)
* Llibres d'emboscats (1937)
* Rellotges de sol. Història i art de construir-los (1970)
* La Pintoresca història del calendari (1973)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Miquel Palau Claveras». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 «Miquel Palau i Claveras». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya de Cros». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-21. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat d'Espanya». RFEA. Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Mugueta

La Mugueta és l'antic braç del riu la Muga que des de Castelló d'Empúries es dirigia a la badia de Roses, al grau de la Muga (actualment grau de Santa Margarida), al nord de l'actual desembocadura.
Unia dos estanys pròxims a l'estany de Castelló. Amb el dessecament d'aquesta zona, la Mugueta ha estat circumstancialment i erròniament considerada com un afluent de la Muga.

## Referències

* ↑ «la Mugueta». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «La Mugueta». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Compte i Freixanet, Albert «Desviació del riu Muga i acceleració del procés d'eixugament de l'estany de Castelló en les centúries XVII i XVIII». Treballs de la Societat Catalana de Geografia, 50, 2000, pàg. 95–118. ISSN: 1133-2190.
* ↑ «Muga» (en castellà). riusdecatalunya.cat, 11-08-2022. [Consulta: 15 setembre 2024].

## Vegeu també

* Estany de Castelló
* Aiguamolls de l'Empordà
* La Muga
* Castelló d'Empúries

## Enllaços externs

* Seguint el riu la mugueta a femTurisme.cat
# Muhadhdhib al-Din Masud

Muhaddhib-ad-Din Massud o, en turc, Muhazzebeddin Mesud Bey (vers 1270 - 1300) fou amir de Sinope i Tokat de la dinastia dels pervanèides.
Era fill de Muineddin Mehmed (Muin al-Dun Muhammad) Mehmed Bey, al que va succeir a la seva mort vers 1296. El 1298 un grup de pirates genovesos el van fer presoner i el van portar com a ostatge a Gènova i només fou alliberat després que el sultà Kaykubad II (1297-1301) va pagar un fort rescat el 1299. En endavant, com a revenja, va perseguir sense treva als genovesos de la mar Negra, i va morir un temps després, potser en la lluita en un dels combats, vers el 1300. Va deixar almenys un fill que el va succeir: Ghazi Čelebi (Gazi Çelebi).

## Bibliografia

* René Grousset, L'empire des steppes, Attila, Gengis-Khan, Tamerlan, París, 1938, quarta edició 1965
* Clifford Edmund Bosworth, The New Islamic Dynasties : A Chronological and Genealogical Manual, Edinburgh University Press, 2004
# Més enllà de la llei

Més enllà de la llei (també coneguda com a Paydirt) és una pel·lícula de thriller policial estatunidenc del 2020 escrita i dirigida per Christian Sesma i protagonitzada per Luke Goss i Val Kilmer. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

El líder criminal Damien Brooks acaba de sortir en llibertat condicional. L'havien atrapat durant una batuda antidroga de fa deu anys que va acabar malament. En Damien torna a parlar amb la seva antiga banda per trobar els diners robats que havien enterrat després de l'operatiu la DEA. No obstant això, estan sent vigilats pel xèrif Tucker, un oficial retirat que sap que en Damien i la banda encara no representen cap perill. El policia retirat segueix el grup mentre s'embarquen a la recerca del seu botí al desert.

## Repartiment

* Luke Goss com a Damien Brooks
* Val Kilmer com el xèrif Tucker
* Mike Hatton com a Geoff Bentley
* Paul Sloan com a Tony Brooks
* Nick Vallelonga com a Leo Cap
* Mercedes Kilmer com a Jamie
* Mirtha Michelle com a Layla
* Mara Fimbres com a Olivia
* V. Bozeman com a Cici

## Referències

* ↑ «Més enllà de la llei». FilminCAT. [Consulta: 17 juliol 2022].
* 1 2 Paydirt a la Base de dades de cinema en català
* ↑ DeFore, John. «'Paydirt': Film Review». The Hollywood Reporter, 05-08-2020. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ Hermanns, Grant. «Exclusive Paydirt Clip Starring Luke Goss & Val Kilmer». Comingsoon.net, 03-08-2020. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ Nolasco, Stephanie. «Val Kilmer's daughter, Mercedes Kilmer, reveals what it was really like working with her dad in 'Paydirt'». Fox News, 21-08-2020. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ Wojnar, Zak. «Mercedes Kilmer Interview: Paydirt». Screen Rant, 07-08-2020. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ «Més enllà de la llei». Goita què fan ara. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Leydon, Joe. «'Paydirt' Review: Val Kilmer Lays Down the Law in Derivative Crime Thriller». Variety, 06-08-2020. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ Anthony Ray Bench. «Paydirt». Film Threat, 05-08-2020. [Consulta: 25 octubre 2020].
# Natació als Jocs Olímpics d'estiu de 1896 - 500 metres lliures masculins

Natació als Jocs Olímpics d'estiu de 1896 :
| Lliures |||||
| 100 m | homes |
| 500 m | homes |
| 1.200 m | homes |
| 100 m mariners | homes |
| 1900> |||||
Els 500 metres lliures masculins fou una de les quatre proves del programa olímpic de natació dels Jocs Olímpics d'Atenes de 1896. Hi van prendre part 3 nedadors en representació de dos països. Paul Neumann guanyà la primera medalla d'or per a Àustria. Alfréd Hajós tenia intenció de participar en aquesta prova, però el fet de disputar-se en acabar els 100 metres ho impedí.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Paul Neumann (AUT) | Antonios Pepanos (GRE) | Efstathios Chorophas (GRE) |

## Resultats

| Nedador | País | Temps |
| Paul Neumann | Àustria | 8'12,6" |
| Antonios Pepanos | Grècia | 9'57,6" |
| Efstathios Chorophas | Grècia | desconegut |

## Referències

* Mallon, Bill; & Widlund, Ture (1998). The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson: McFarland. ISBN 0-7864-0379-9 (pdf) (anglès)
# Mísia Major

Mísia Major (en llatí Mysia Major, en grec antic Μυσία η μεγάλη) era un dels districtes que formaven la regió de Mísia, que formava la part sud a l'interior del país, i una part de la costa entre Troade i Aeolis (Eòlia) fins a la badia d'Adramitium. La principal ciutat era Pèrgam i per això se l'anomenava també Mísia Pergamene (Mysia Pergamene, Μυσία ἡ Περγαμηνή), segons Estrabó i Claudi Ptolemeu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mysia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 25 abril 2021].
# Natalia Palacios Gutiérrez

Natalia Palacios Gutiérrez (La Paz, 1837—1918) va ser una educadora i escriptora boliviana.
Filla de Casimiro Palacios i de Teresa Gutiérrez, matrimoni de classe benestant de La Paz. Entre 1869 i 1873 va residir a Xile. Va dedicar-se a la docència, impartint classes a diverses escoles fins que va assolir el càrrec d'inspectora d'instrucció primària, que va ocupar durant 10 anys. Molt recordada per les seves alumnes, promogué de forma important l'educació en les dones, en una època en què moltes vegades ni tan sols hi assistien.
Hom l'ha considerat, així mateix, l'arquetip de dona boliviana amb inquietuds per activitats socials i educatives de caràcter elevat, sense allunyar-se encara de la idea de feminitat de l'època. Quant a la seva obra, s'emmarca en un moviment diferent i a l'ombra de la literatura oficial lligada encara al Romanticisme, que expressa preferentment preocupacions patriòtiques, filosòfiques i especialment socials. Entre les seves obres hi ha, per exemple, Plegaria a la Virgen de Copacabana (1868) o Bolivia (1890).
Va ser fundadora i membre de la directiva de la Sociedad de Beneficencia de Señoras de La Paz, entitat que va funcionar de 1871 a 1886, dedicada a l'assistència de pobres, malalts i presos; ella mateixa va col·laborar amb un hospital de sang curant els ferits d'una batalla. Val a dir que gràcies al prestigi personal de Palacios i altres, com Modesta Sanjinés, van aconseguir avalar les accions de la societat, apel·lant a les classes benestants bolivianes i al govern local i nacional a fer aportacions econòmiques.
Una escola de La Paz porta el seu nom en homenatge.

## Referències

* 1 2 3 Suárez, José Bernardo. Rasgos biográficos de mujeres célebres de América (en castellà). París i Mèxic: Librería de C. Bouret, 1878, p. 80-82.
* 1 2 3 Blanca Mamani, Elías. Enciclopedia Gesta de autores de la literatura boliviana (en castellà). La Paz: Plural Editores, 2005, p. 137.
* ↑ Cáceres Romero, Adolfo. Nueva historia de la literatura boliviana: literatura de la independencia y del siglo XIX (en castellà). La Paz: Los Amigos del Libro, 1995, p. 199.
* ↑ Ballesteros Rosas, Luisa. La escritora en la sociedad latinoamericana (en castellà). Santiago de Cali: Editorial Universidad del Valle, 1997, p. 223.
* ↑ Serrano, Emilia. América y sus mujeres: estudios hecho sobre el terreno (en castellà). Barcelona: Fidel Giró, 1890, p. 287.
* ↑ Lema, Ana María; Choque, María Eugenia; Jiménez, Maritza. La participación de las mujeres en la historia de Bolivia (en castellà). La Paz: Coordinadora de la Mujer, 2006, p. 26.
* ↑ Escobari de Querejazu, Laura. Mentalidad social y niñez abandonada. La Paz (1900-1948) (en castellà). La Paz: Institut Français d'Études Andines i Plural Editores, 2015.
* ↑ «Informe de unidades educativas. Municipio: La Paz» (en castellà). Viceministerio de Defensa Civil. Arxivat de l'original el 12 de maig 2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Mór Jókai

Mór Jókai (hongarès: Jókai Mór) (Komárno, 18 de febrer de 1825 - Budapest, 5 de maig de 1904) també conegut com a Mauritius, Maurus o Maurici Jókai, fou un un noble, escriptor, novel·lista, dramaturg i revolucionari hongarès. Va escriure més de 300 obres en diversos gèneres, tot i que la seva fama va arribar arran dels seus romanços històrics. Entre d'altres destaquen: A Sárga Rózsa, Aranyember i Janicsárok végnapjai. Mór Jókai, va ser un participant actiu i una personalitat destacada en l'esclat de la revolució liberal hongaresa de 1848 a Pest, fins i tot va arribar a ser membre del parlament d'Hongria.
Les novel·les romàntiques de Jókai es van fer molt populars entre l'elit de l'Anglaterra de l'època victoriana; sovint se'l va comparar amb Dickens a la premsa britànica del segle xix. Un dels seus fans i admiradors més famosos va ser la mateixa reina Victòria.
Hongria va emetre tres segells en el seu honor, tots l'1 de febrer de 1925.

## Referències

* ↑ Charles Hebbert; Norm Longley; Dan Richardson Rough Guide. Hungary. Rough Guides, 2002, p. 212. ISBN 9781858289175.
* ↑ University of London. School of Slavonic and East European Studies. The Slavonic and East European Review, Voluma 8. Jonathan Cape, 1929, p. 359.
* ↑ Lóránt Czigány. The Oxford history of Hungarian literature from the earliest times to the present. Clarendon Press, 1984, p. 222. ISBN 9780198157816.
* ↑ «Hungary : Stamps [Year: 1925] [1/2]».
# Nalón

El riu Nalón és un riu d'Astúries. Té una longitud de 129 quilòmetres, neix en La Nalona, en el port de Tarna, Caso, i desemboca a la ria de Pravia, després de regar la vega de Peñaullán i després de rebre el riu Narcea en Forcinas, Pravia, formant la dita ria de Pravia. La longitud, tenint en compte també la ria, és de 135 km.
En la seua conca es troba una important reserva de carbó, explotada principalment en el concejo de Llangréu.

## Afluents

Els seus principals afluents es troben en el marge esquerre, la majoria nascut en la separació cantàbrica entre el port de Tarna i el de Leitariegos:
* Caudal: de 61 km.
* Trubia: de 46 km.
* Cubia: de 41 km.
* Sama: de 16,5 km, desemboca prop de Llera, Grado.
* El Aranguín és el tributari més baix per aquesta riba, tot unint-se al Nalón a l'alçada de Pravia.
Pel costat dret les afluents són molt més menuts, excepte el riu Nora, per la cadena muntanyosa que el limita per aquest flanc: l
* Nora: de 67 km.
* Orlé: d'11 km, conflueix amb el Nalón prop de Abantro, en el concejo de Caso.
* Dele.

## Localitats que travessa

Ordenades des del naixement a la desembocadura, el riu travessa les següents localitats:
San Esteban (Muros), L'Arena (Sotu'l Barco), Soto (Sotu'l Barco), Riberas (Sotu'l Barco), Peñaullán (Pravia), Santianes del Rey Silo (Pravia), Pravia (parròquia) (Pravia), Forcinas (Pravia), Pronga (Pravia), San Tirso (Candamu), Aces (Candamu), Fenolleda (Candamu), San Román (Candamu), Grullos (Candamu), Murias (Candamu), Cuero (Candamu), Castañedo (Grado), Peñaflor (Grado), Santa María de Grado (Grado), Valdunu (Les Regueres), Pintoria (Oviedo), Caces (Oviedo), Puerto (Oviedo), Udrión (Oviedo), Godos (Oviedo), Olloniego (Oviedo), Tudela Veguín (Oviedo), Box (Oviedo), Palombar (La Ribera), Soto Ribera (La Ribera), Ferreros (La Ribera), Frieres (Llangréu), Barros (Llangréu), La Felguera (Llangréu), Sama (Llangréu), Ciañu (Llangréu), Linares (Samartín del Rei Aurelio), L'Entregu (Samartín del Rei Aurelio), Sotrondiu (Samartín del Rei Aurelio), Blimea (Samartín del Rei Aurelio), Carrio (Llaviana), La Pola Llaviana (Llaviana), Llorío (Llaviana), El Condao (Llaviana), Rusecu (Sobrescobiu), Tanes (Caso), Coballes (Caso), Campo de Caso (Caso), Soto de Caso (Caso), Bezanes (Caso), La Foz (Caso), Tarna (Caso).

## Vegeu també

* Comarca del Nalón
# Màrmara (novel·la)

La novel·la Màrmara va ser escrita per Maria de la Pau Janer i va rebre el premi Sant Joan l'any 1993. Es va publicar a Barcelona un any després per Edicions 62. Ha sigut traduït a l'alemany per Axel Schönberger.
És una novel·la que tracta sobre la recreació del mite de la bella i la bèstia. Una noia jove, Clàudia, arriba a Mallorca per organitzar-hi una exposició. Coneix un artesà, més aviat lleig i ja gran, que ha creat una peça d'orfebreria meravellosa: un anell amb propietats màgiques que només posseirà la dona que ell escollirà. La trobada entre la bella i la bèstia –entre la bellesa i la saviesa– crearà la màgia de l'amor. Un amor estrany i difícil que no sap com fer camí.
En una entrevista per Lluís Banda, l'autora explica que el títol de la novel·la fa referència al mar de Màrmara, una mar entre la Mediterrània i la mar Negra que separa les parts europea i asiàtica de Turquia. Respecte a la pregunta de quin sentit adquireix aquest nom la novel·la Maria de la Pau Janer diu que és una paraula que per ella és més important la forma que el concepte. I com que a la novel·la hi ha símbols màgics, la paraula també és màgica i li va semblar perfecta per a la novel·la. Màrmara és una de les novel·les més destacades de Maria de la Pau Janer i representativa de la narrativa catalana, absolutament contemporània.

## Referències

* ↑ «Marmara von Janer, Maria de la Pau, Schönberger, Axel:» (en alemany). Buch findR.
* ↑ «Màrmara». La casa del libro.
* ↑ Banda, Lluís «Màrmara, màrmara». El Temps, 11-04-1994. citat per: «entrevistes». escriptors.cat.
* ↑ Gonzalo Alvarez Chillida, Ricardo Izquierdo Benito. El antisemitismo en España (en castellà). Cuenca: Ediciones de la Universidad de Castilla la Mancha, 2007, p. 160.

## Bibliografia i rassenyes

* Isern, Joan Josep «Maria de la Pau Janer, 'Màrmara'». Catalan Writing, 13, 01-05-1995, pàg. 77.
* Llorca, Vicenç «Una Lectura de 'La Bella i la Bèstia'». El Temps, XI, 525, 11-07-1994, pàg. 84-85.
* Ripoll, Josep Maria «Maria de la Pau Janer, 'Màrmara'». Serra d'Or, XXXVI, Núm. 415-416, juliol-agost 1994, pàg. 71.
* Schönberger, Axel. Untersuchungen zu dem Roman Màrmara (1994) der Mallorquinerin Maria de la Pau Janer: Das Märchenmotiv von Amor und Psyche in einem katalanischen Roman des 20. Jahrhunderts (en alemany, català). Viena: DEE, 1998, p. 250 (Katalanistische Studien, volum 5). ISBN 9783927884526.
# Neslihan Demir

Neslihan Demir o Neslihan Demir Güler, (Eskişehir, 9 de desembre de 1983) és una jugadora de voleibol turca. Actualment juga a l'Eczacıbaşı VitrA, un equip de voleibol femení d'Istanbul. Neslihan és la capitana de la selecció nacional turca i va portar la bandera turca en la inauguració dels Jocs Olímpics de Londres 2012.
Demir es va casar amb Orkun Darnel, nedador turc, l'any 2006 i se'n va divorciar l'any 2013 i té una filla, Zeynep Darnel. Actualment està casada amb Kamil Güler des de 2014.
Neslihan Demir és directora general del VakıfBank, l'equip amb el qual va jugar durant sis temporades.

## Referències

* ↑ http://www.fanatik.com.tr/2014/10/21/neslihan-demir-guler-fanatike-konustu-391287
* ↑ http://kelebekgaleri.hurriyet.com.tr/galeridetay/83964/2368/4/neslihan-demir-kamil-guler-evlendi
* ↑ http://www.habervitrini.com/magazin/filenin-sultani-neslihan-evlendi-229412/
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/neslihan-ve-orkun-darnel-cifti-bosandi-22907886
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/iste-neslihanin-bosanma-nedeni-22926268
* ↑ http://www.sondakikahaberleri.info.tr/haber/568619-neslihan-darnel-ailecek-londra-da Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://kelebekgaleri.hurriyet.com.tr/galeridetay/83964/2368/1/neslihan-demir-kamil-guler-evlendi
* ↑ AA. «VakıfBank'ta Neslihan Demir Güler dönemi» (en turc). [Consulta: 2 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a FIVB
* Fitxa a CEV Arxivat 2015-11-26 a Wayback Machine.
* "No tinc altra vida que el voleibol": Entrevista amb Neslihan Demir (turc)
# Míl·lerovo

Míl·lerovo (rus: Ми́ллерово) és una ciutat de Rússia que es troba a l'óblast de Rostov. Es troba a la vora del riu Glubokaia, a la conca del riu Don, a 194 km al nord-est de Rostov del Don, la capital.
# Mímir

Mímir o Mim és un gegant mitològic escandinau. Oncle matern d'Odin, guardià de les fonts de la saviesa, ubicades en les arrels d'Yggdrasil. En el seu moment, va negar a Odin beure d'aquestes fonts, però Odin va oferir un dels seus ulls per poder beure de la font.
És un dels déus fonamentals en la mitologia nòrdica; era reconegut pel seu coneixement i saviesa i Odin va viatjar a la terra dels gegants, Jotunheim, per adquirir la saviesa i el coneixement omniscient de Mímir.
El coneixement, el va obtenir en beure del pou màgic de Mímir, però com a preu per beure'n Odin va ser forçat a treure's un dels ulls. Després de tot això, va tornar a Asgard amb el cap de Mímir per a consultes oraculars, segons algunes històries. Mímir va ser també el conseller d'Hœnir després que es convertís en el sobirà dels Vanir.
# Mímids

Els mímids (Mimidae) són una família d'ocells de l'ordre dels passeriformes formada per 10 gèneres amb 34 espècies que habiten les zones neàrtica i neotropical. El seu nom científic fa referència a la capacitat d'aquestes aus per a imitar els sons d'altres animals, incloent-hi granotes i instruments musicals.

## Morfologia

* Fan 20 – 30 cm incloent la cua. Tenen la grandària aproximada d'un tord comú, però amb la cua i el bec més llargs.
* La major part de les espècies són de color gris o marró per sobre. Per sota són pàl·lides o blanques, freqüentment amb llistes o taques. Unes poques espècies són més brillants.
* Moltes espècies tenen ulls de colors brillants, com vermell, groc o blanc.
* Escàs dimorfisme sexual.

## Ecologia

L'hàbitat principal de la família són els matolls i el pis inferior dels boscos. Moltes espècies ocupen hàbitats secs, gairebé desèrtics. Viuen per tot el continent americà a excepció del nord del Canadà. També habiten moltes illes del Carib i les illes Galápagos. S'han introduït a les Bermudes i Hawaii. Moltes espècies de la zona septentrional, es desplacen cap al sud en hivern.

## Alimentació

S'alimenten bàsicament d'artròpodes terrestres, que atrapen mentre caminen entre la vegetació baixa, amb les seves fortes potes. També mengen fruites i baies.

## Reproducció

Amb herba i rametes, fan un niu gran, amb forma de tassa, sovint a prop del terra però de vegades dalt dels arbres. Ponen 2 – 5 ous que coven 12 – 13 dies.

## Llista de gèneres

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional, versió 11.1, 2021, aquesta família està formada per 10 gèneres amb 34 espècies:
* Gènere Allenia, amb una espècie: mim fosc (Allenia fusca).
* Gènere Cinclocerthia, amb dues espècies.
* Gènere Dumetella, amb una espècie: mim gris (Dumetella carolinensis).
* Gènere Margarops, amb una espècie: mim bec d'ivori (Margarops fuscatus).
* Gènere Melanoptila, amb una espècie: mim violaci (Melanoptila glabrirostris).
* Gènere Melanotis, amb dues espècies.
* Gènere Mimus, amb 14 espècies.
* Gènere Oreoscoptes, amb una espècie: mim de les artemises (Oreoscoptes montanus).
* Gènere Ramphocinclus, amb una espècie: mim pitblanc (Ramphocinclus brachyurus).
* Gènere Toxostoma, amb 10 espècies.

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Mockingbirds and Thrashers (Mimidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.mimida2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Clement, Peter. «Mockingbirds». A: Perrins, Christopher (ed). Firefly encyclopedia of birds. Buffalo, N.Y. : Firefly Books, 2003, p. 534-535. ISBN 978-1-55297-777-4.
* ↑ Lovette, Irby J.; Arbogast, Brian S.; Curry, Robert L.; Zink, Robert M.; Botero, Carlos A. «Phylogenetic relationships of the mockingbirds and thrashers (Aves: Mimidae)». Molecular Phylogenetics and Evolution, 63, 2, 01-05-2012, pàg. 219–229. DOI: 10.1016/j.ympev.2011.07.009. ISSN: 1095-9513. PMID: 21867766.
* ↑ IUCN «Allenia fusca» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 09-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22711140a131962114.en.
# Nicola Costantino

Nicola Costantino (Rosario, Argentina 1964) és una artista argentina contemporània. Pertany a una generació d'escultors que, a partir de l'hiperrealisme que permeten els nous materials sintètics, reprodueixen escenes naturals en el límit de l'abjecció. La seva intervenció a l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró, que va dur a terme després de participar el 1998 a la Biennal de São Paulo, va consistir en un fris de resina amb fetus d'animals, que representava l'antropofàgia del consum massiu.

## Biografia

Va cursar la carrera de Belles Arts a la Universidad Nacional de Rosario, ciutat on va fer les seues primeres exposicions i els seus treballs. Es trasllada a Buenos Aires el1996. Els seus treballs se centren en procediments culturals i psicològics elaborats per l'home que guarden revelació amb la supervivència. Es pregunta el perquè de les visions comunes del públic, aprofundint en una estètica dins de l'esfera de les perversions, els desitjos i les obscenitats.

## Referències

* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
* ↑ «Nicola Costantio. Biografia» (en castellà). Nicola Costantino. [Consulta: novembre 2019].