OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Indialita

La indialita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de l'Índia, a on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La indialita és un silicat de fórmula química Mg₂Al₃(AlSi₅O$_{18}$). Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 7 i 7,5. És un mineral dimorf de la cordierita, i l'anàleg de magnesi de la ferroindialita. Alguns autors inclouen aquesta espècie al grup del beril.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la indialita pertany a «09.CJ - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$ (sechser-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: bazzita, beril, stoppaniïta, cordierita, sekaninaïta, combeïta, imandrita, kazakovita, koashvita, lovozerita, tisinalita, zirsinalita, litvinskita, kapustinita, baratovita, katayamalita, aleksandrovita, dioptasa, kostylevita, petarasita, gerenita-(Y), odintsovita, mathewrogersita i pezzottaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al camp de carbó de Bokaro, al districte d'Hazaribagh, a Jharkhand, Índia. També ha estat descrita a Rússia i a el Japó, a diversos països europeus com Àustria, Alemanya, la República Txeca, Itàlia i Polònia, així com als estats nord-americans de Nevada, Wyoming i Dakota del Sud.

## Referències

* ↑ «Indialite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2017].
* ↑ «Beryl Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2017].
# Tractat de Bucarest (1916)

El Tractat de Bucarest de 1916 és un tractat internacional signat el 27 d'agost de 1916 a la ciutat de Bucarest entre el Regne de Romania i la Triple Entesa.

## Orígens

Des dels inicis del segle xix els moviments populars nacionalistes anaren en augment a Romania, tenint el somni d'un Estat-nació, i la creació d'una nació romanesa es van anar desenvolupant. Amb la disminució de l'Imperi Otomà els principats de Valàquia i Moldàvia es van unir per acabar formant el Regne de Romania el 1881.

## Primera Guerra Mundial

Després de dos anys de curosa neutralitat, el 1916 Romania es va unir a la Primera Guerra Mundial al costat del Triple Entente amb la finalitat d'obtenir Transsilvània, un territori governat per Hongria, però amb una població majoritàriament romanesa.
Segons el tractat, Romania havia d'atacar l'Imperi Austrohongarès pel sud i a canvi les potències aliades es comprometien a cedir-li la Transsilvània al final de la guerra. Romania va declarar la guerra el dia 27 d'agost i va llançar tres exèrcits de 440.000 homes la mateixa nit a través dels passatges dels Carpats del sud. L'avanç de l'exèrcit romanès va ser fàcil pel fet que l'imperi austrohongarès no havia situat grans forces a la frontera romanesa. A mitjans del mes de setembre, però, l'atac va ser aturat per les tropes alemano-búlgares, les quals van començar a amenaçar les posicions de l'exèrcit romanès.
A finals d'octubre l'exèrcit romanès va ser empès fora de Transilvania gràcies als reforços alemanys que arribaren per ajudar el debilitat exèrcit austrohongarès. A finals de 1916 la ciutat de Bucarest va caure, havent de fugir el govern a Iaşi (ciutat de Moldàvia que va esdevenir la capital de Romania fins al final de la Guerra Mundial). La Valàquia quedà sota el control de les Potències Centrals. El nombre de víctimes de la campanya fou d'aproximadament 100.000 morts per a Romania, la qual al final de la guerra aconseguí guanyar la regió de Transsilvània.

## Referències

* ↑ Aquesta data correspon al 14 d'agost en el calendari julià, vigent encara en aquells moments.
* ↑ Constantin Kirițescu, "Istoria războiului pentru întregirea României: 1916–1919", 1922, p. 179
* 1 2 Masefield, Sir Peter G. William Kimber. To Ride the Storm: The Story of the Airship R.101, 1982, p. 16-17. ISBN 0-7183-0068-8.
# Les Illuminations

Les Illuminations (Les il·luminacions), op. 18, és un cicle de cançons del compositor Benjamin Britten, interpretat per primera vegada l'any de 1940. Està compost per a soprano o tenor solista i orquestra de cordes. La lletra del cicle va ser presa dels poemes en vers i prosa d'Arthur Rimbaud, de la seva col·lecció Les Illuminations (1872-1873).

## Representacions

La primera interpretació del cicle va ser el 30 de gener de 1940 en el Aeolian Hall de Londres, per Sophie Wyss, a qui està dedicat el cicle - encara que hi ha dedicatòries per a cadascuna de les seccions. En aquesta ocasió, Boyd Neel va dirigir l'orquestra de cordes.

## Estructura

L'obra dura al voltant de 21 minuts. Està constituïda per nou moviments:
* 1. Fanfare - Maestoso. Largamente
* 2. Villes - Allegro energico
* 3a Phrase y Antique - Lento ed estatico
* 3b. Allegretto, un poco mosso
* 4. Royauté - Allegro maestoso
* 5. Marine - Allegro con brio
* 6. Interlude - Moderato ma comodo
* 7. Being beauteous - Lento ma comodo
* 8. Parade - Alla marcia
* 9. Départ - Largo mesto. Largamente.

## Referències

* ↑ «Les Illuminations de Rimbaud par Benjamin Britten». [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ Aracil, Alfredo. «Informació de l'obra» (en castellà). Fundació Juan March. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ «Music in London: Les Illuminations A Remarkable Work",». The Observer, pàg. 11 [Consulta: 4 febrer 1940].
# Prats i matolls xeròfils etíops

La Prada i matoll xeròfils etíops, és el nom d'una ecoregió de l'ecozona afrotropical, definida per WWF, que s'estén al llarg de la costa africana de la Mar Roja i el golf d'Aden. Els estats que la contenen són Eritrea, Etiòpia, Djibouti i Somàlia. Aquesta ecoregió es troba principalment entre el nivell del mar i els 800 metres d'altitud. Hi ha, però, molts pujols i massissos, que van fins als 1.300 m, així com excepcionals depressions de falles induïdes, com la de Danakil, que està per sota dels 155 m sota el nivell del mar. Aquesta regió és extremadament activa tectònicament, experimentant molts terratrèmols i activitat volcànica intermitentment. Les precipitacions són molt baixes i les mitjanes anuals varien de 100 a 200 mil·límetres, amb menor pluviositat quan més prop de la costa. Hi ha moltes espècies d'interès, com Heteromirafra archeri, una mena de drago (Dracaena ombet), i una gran gamma d'ungulats del desert, incloent l'última població viable de l'ase salvatge africà (Equus africanus somalicus)

## Descripció

És una àrida ecoregió de semidesert que ocupa 152.200 quilòmetres quadrats al llarg de la costa africana de la Mar Roja i el golf d'Aden. Comprèn l'extrem sud de la costa del Sudan, tota Eritrea excepte l'extrem sud de la costa i l'interior del nord del país, la regió d'Etiòpia fronterera amb Djibouti i el sud d'Eritrea, la totalitat de Djibouti excepte la costa nord, i la costa nord-oest de Somàlia. A la costa entre Eritrea i Djibouti limita amb el desert costaner d'Eritrea. Al sud i a l'oest es troba la sabana arbustiva de Somàlia; a l'est, el matoll xeròfil muntanyós de Somàlia; i al nord, la sabana d'acàcies del Sahel.

## Clima

El clima és molt calorós i sec. La mitjana de precipitació anual varia des de menys de 100 mm prop de la costa a uns 200 mm a l'interior. La mitjana de les temperatures mínimes oscil·len entre els 21 ° C als 24 ° C, i la temperatura mitjana màxima és d'al voltant dels 30 ° C.

## Flora

La vida vegetal de la regió necessita un major estudi, que s'ha vist obstaculitzada per les lluites polítiques a llarg termini a la regió. La flora endèmica inclou un drago (Dracaena ombet). Degut en gran part a la inestabilitat política a la regió en els últims 30 anys, molts elements de la fauna i flora segueixen sent molt poc coneguda. Com a suggeriment de la riquesa floral, s'estima que 825-950 espècies han estat observades a Djibouti, encara que molts d'ells s'han trobat només en petites zones perifèriques del bosc del massís etíop.

## Referències

* ↑ «Horn of Africa». Critical Ecosystem Partnership Fund. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ «Ethiopian xeric grasslands and shrublands». WWF. [Consulta: 28 març 2021].
# Paris-Est-Marne et Bois

La Paris-Est-Marne et Bois és una de les divisions o Établissement public territorial de la Metròpoli del Gran París creada al 2016.
Està formada per 13 municipis que pertanyen al departament de la Vall del Marne.

## Municipis

* Bry-sur-Marne
* Champigny-sur-Marne
* Charenton-le-Pont
* Fontenay-sous-Bois
* Joinville-le-Pont
* Maisons-Alfort
* Nogent-sur-Marne
* Le Perreux-sur-Marne
* Saint-Mandé
* Saint-Maur-des-Fossés
* Saint-Maurice
* Villiers-sur-Marne
* Vincennes

## Enllaços externs

* Pàgina oficial

## Referències

* ↑ Paris-Est-Marne et Bois
# Klaes Karppinen

Klaes Karppinen (Iisalmi, 9 d'octubre de 1907 - Iisalmi, 24 de gener de 1992) va ser un esquiador finlandès, especialista en esquí de fons, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Garmisch-Partenkirchen, on disputà dues proves del programa d'esquí de fons. Guanyà la medalla d'or en la prova dels relleus 4x10 quilòmetres, formant equip amb Kalle Jalkanen, Matti Lähde i Sulo Nurmela. En la prova dels 50 quilòmetres fou cinquè.
En el seu palmarès també destaquen deu medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic, cinc d'or i cinc de plata entre 1934 i 1939.

## Referències

* 1 2 «Klaes Karppinen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de març 2009. [Consulta: 10 abril 2019].
# Micene

Micene (en grec antic: Μυκήνη), va ser, segons la mitologia grega, una filla del déu fluvial Ínac i de la nimfa Mèlia, explica Pausànias, i afegeix que així ho diu el poema que els grecs anomenen Megale Eoie.
Es va casar amb Arèstor, fill de Forbant, rei d'Argos. Un escoli a l'Odissea diu que Arèstor i Micene van ser els pares de l'heroi Argos Panopta, com també confirma un fragment del poema èpic Nostoi o Retorns.
A l'Odissea es compara a Penèlope amb algunes dones cèlebres de la mitologia, entre elles «Alcmena, Tiro o Micene, la ben coronada». Els lacedemonis diuen que ella, i no Miceneu, és l'epònima de la ciutat de Micenes. Pausanias diu que la ciutat també podria portar aquest nom per Perseu, perquè la virolla de l'espasa li va caure allà, i va pensar que això era una indicació per fundar una ciutat. Però μύκης ('mikes') també significa bolet a més de virolla, i Pausànias diu també que quan Perseu va tenir set, en va arrancar un de terra, d'on va sortir aigua. Per això dona a més aquestes dues explicacions pel nom de Micenes.

## Referències

* 1 2 3 Pausànias. Descripció de Grècia, II, 16, 3-4
* ↑ West, M. L. Greek epic fragments : from the seventh to the fifth centuries BC. Cambridge (MA): Harvard University Press, 2003, p. 120. ISBN 9780674996052.
* ↑ Homer. L'Odissea, II, 120
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicion s de 1984, 2008, p. 292. ISBN 9788496061972.
# Ruhmeshalle

El Ruhmeshalle (literalment sala de la fama) és una columnata dòrica amb una gamma principal i dues ales que va ser dissenyada per Leo von Klenze per encàrrec de Lluís I de Baviera entre 1843 i 1850. Està situat en un antiga lleixa per sobre del Theresienwiese a Múnic i va ser construïda com a part d'un complex que també inclou el Bavariapark i l'estàtua Bavària. És construït en pedra calcària a l'estil Kelheim i fa 68 metres d'ample per 32 metres de llarg.
Amb la construcció i exposició de bustos de persones importants de Bavària, incloent-hi els territoris del Palatinat, Francònia i Suàbia, el rei Lluís va pretendre crear una sala de la fama que honorés persones lloables i assenyalades del seu regne, com va fer en el memorial Walhalla per tot Alemanya.

## Referències

* ↑ Hans-Michael Körner: Staat und Geschichte in Bayern im 19. Jahrhundert. München, Beck, 1992, ISBN 3-406-10497-5, S. 194 ff.

## Enllaços externs

* Bayerische Schlösserverwaltung en el Ruhmeshalle
* Panorama del Ruhmeshalle i l'estàtua Bavaria Arxivat 2020-04-19 a Wayback Machine.
# Murexia habbema

Murexia habbema és una espècie de marsupial de la família dels dasiúrids. És originari d'Indonèsia i Papua Nova Guinea. El seu hàbitat natural són les zones rocoses. Durant un temps fou classificada com a única espècie del gènere Micromurexia basant-se en dades morfocladístiques, però les dades genètiques el situen clarament al gènere Murexia.

## Referències

* ↑ Entrada «Murexia habbema» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Australasian Marsupial and Monotreme Specialist Group (1996). Murexia habbema. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 febrer 2018 (en anglès).
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Kurt Lundquist

Kurt Lundquist (Sala, 27 de novembre de 1925 - Simrishamn, 12 de juliol de 2011) fou un atleta suec, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de bronze en els 4x400 metres relleus, formant equip amb Lars-Erik Wolfbrandt, Folke Alnevik i Rune Larsson, mentre en els 400 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca el campionat nacional dels 200 metres de 1947.

## Millors marques

* 400 metres. 47.6" (1947)

## Referències

* 1 2 Kurt Lundquist a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Kurt Lundquist - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 4 juliol 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 4 juliol 2020].
# Ratolí marsupial triratllat cuablanc

El ratolí marsupial triratllat cuablanc (Myoictis leucura) és una espècie de marsupial del gènere Myoictis. Pesa 200-230 grams i mesura 20-22 centímetres de llarg. Deu el seu nom específic (leucura) a la punta blanca de la seva cua. Té llargs pèls a cada costat de la cua que van disminuint en longitud a mesura que s'acosten a l'àpex. La femella té quatre mugrons.
Viu a la cara sud de la Serralada Central de Papua Nova Guinea, a entre 650 entre 1.000 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ Entrada «Myoictis leucura» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Wooley, P. A. «Revision of the three-striped dasyures, genus Myoictis (Marsupialia: Dasyuridae), of New Guinea, with description of a new species» (en anglès). Records of the Australian Museum, 57, 2005, pàg. 321-340.
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Forest costanera en mosaic de Cap KwaZulu

La Forest costanera en mosaic de Cap KwaZulu és una ecoregió pertanyent al bosc subtropical de frondoses humides de Sud-àfrica. Cobreix una àrea de 17.800 quilòmetres quadrats en les províncies Cap Oriental i KwaZulu-Natal.

## Límits

La forest en mosaic de bosc costaner ocupa la faixa costanera humida entre l'Oceà Índic i el peu de les muntanyes Drakensberg. La forest en mosaic és part d'una franja de boscos costaners humits que s'estenen al llarg de la costa africana banyada per l'Oceà Índic des del sud de Somàlia fins Sud-àfrica. El límit nord de l'ecoregió és a Cap Santa Lucia en KwaZulu Natal, on hi ha la transició al boscos al Mosaic de bosc costaner de Maputalàndia. El límit del sud és a Cap St. Francis, a l'est de Port Elizabeth en la Província de Cap Oriental, on les forests de KwaZulu-El Cap fan transició a les Forests montanes de Knysna-Amatole.

## Clima

L'ecoregió té un clima subtropical humit estacional. Les precipitacions oscil·len entre 1500 mm i 900 mm per any. La part septentrional rep generalment més precipitacions, normalment durant els mesos d'estiu, mentre que la part sud rep la major part de les seves precipitacions en els mesos d'hivern, que és típica de la regió del clima mediterrani a l'oest. Les precipitacions disminueixen amb la continentalitat, quan ens allunyem de la costa, i el mosaic del bosc costaner cedeix a la muntanya de Matollar i arbusts de Maputaland-Pondoland més seca als contraforts de Drakensberg, per sobre de 300 fins als 450 metres d'elevació.
El clima costaner de l'ecoregió és determinat en part per la circulació a prop de la costa sud-africana, dels Corrents de Moçambic i d'Agulhas.

## Flora

L'ecoregió comprèn un mosaic de diferents comunitats vegetals, incloent boscos en cinturons costaners, bosc sobre sorra, bosc sobre dunes, boscos baixos i secs coneguts com a boscs d'Alexandria, pastures, boscos de palmera i matolls espinosos. Els boscos solen estar formats per arbres de fulla perenne, intercalats amb arbres semicaducifolis i caducifolis de temporada seca.

## Vegeu també

* Boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits

## Referències

* 1 2 3 4 «Southern Africa: Eastern shore of South Africa». WWF. [Consulta: 3 juny 2015].
* ↑ «Getting to know KwaZulu-Natal (KZN)». Province of Kwazulu-Natal. Arxivat de l'original el 6 d'octubre 2015. [Consulta: 3 juny 2015].

## Enllaços externs

* «KwaZulu-Cape coastal forest mosaic». Terrestrial Ecoregions. World Wildlife Fund.
# Lars Larsson (atleta)

* Per a altres significats, vegeu «Lars Larsson».
Lars Larsson (Lidingö, 17 de juny de 1911 - Lidingö, 29 de gener de 1993) fou un atleta suec, especialista en les 3.000 metres obstacles, que va competir durant les dècades de 1930 i de 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on fou sisè en la cursa dels 3.000 metres obstacles del programa d'atletisme. El 1938 guanyà una medalla d'or en els 3.000 metres obstacles al Campionat d'Europa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaquen cinc campionats nacionals d'obstacles, entre 1936 i 1940. Alhora millorà el rècord nacional de l'especialitat diverses vegades. Es va retirar el 1941 per una lesió a les cames i després va treballar com a secretari.

## Millors marques

* 3.000 metres obstacles. 9' 07.0" (1940)

## Referències

* 1 2 3 «Lars Larsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Lars "Lidingö-Lasse" Larsson 1911-199». [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 26 abril 2020].
# Xenofon Kàsdaglis

Xenofon Kàsdaglis (en grec Ξενοφών Κάσδαγλης, Alexandria, Egipte, 27 de febrer 1880 - Salford, Anglaterra, 2 de maig de 1943) va ser un tennista grec que va competir a començaments del segle xx. Era germà del també tennista Dioníssios Kàsdaglis.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on disputà tres de les proves del programa de tennis. Guanyà la medalla de plata en la prova dels dobles masculins fent parella amb Ioannis Ballis, i la de bronze en els dobles mixtos, fent parella amb Aspasia Matsa. En la prova individual fou novè.
El 1903 i 1907 va ser finalista al Northern Lawn Tennis Championships. El 1908 i 1909 guanyà el títol dels dobles mixtos, en uns anys previs a què aquesta competició esdevingués oficial. El 1908 va fer parella amb Charlotte Cooper, mentre el 1909 fou Maude Garfit. A banda, disputà dues edicions del Torneig de Wimbledon. El 1907 va perdre en individual en segona ronda contra Wilberforce Eaves, mentre en dobles, fent parella amb Josiah Ritchie, arribà fins a semifinals, on Norman Brookes i Anthony Wilding els van eliminar. El 1922 disputà les proves individuals i dobles mixtos, quedant eliminat en ambdós casos en segona ronda.

## Referències

* ↑ «Xenofon Kasdaglis Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 d’octubre 2019. [Consulta: 12 juny 2016].
* ↑ «Wimbledon players archive – Xenophon Casdagli». AELTC.
# Albert Gelabert Grau

Albert Gelabert Grau (Andorra, 15 de desembre de 1948) és un antic Síndic General d'Andorra que va exercir el càrrec de l'any 1991 a l'any 1992.
Albert Gelabert va ser conseller del 1979 al 1981 i del 1991 al 1993 i ocupant el càrrec de síndic general del 15 de febrer del 1991 al 5 d’abril del 1992. Va tenir un paper destacat en l’equip negociador i redactor de la Constitució d'Andorra, que va significar una homologació internacional del sistema polític andorrà i de les seves institucions.
També és conegut per ser l'únic síndic general que va autodissoldre el Consell General el 1992 a demanda d'un dels consellers generals, davant la situació de crispació social que es vivia al país derivada del procés constituent. Aquest moviment va permetre que el Consell General que sortí de les Eleccions al Consell General d'Andorra de 1992 esdevingués consell constituent.

## Distincions honorífiques

* Cavaller de la Creu dels Set Braços, Principat d'Andorra (2024)

## Referències

* ↑ BOPA. «Albert Gelabert Grau - Dades biogràfiques», 24-10-2024. [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ BOPA. «Honors al síndic de l’autodissolució», 24-10-2024. [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ BOPA. «Decret 283/2024, del 10-7-2024, pel qual es formalitzen diversos atorgaments de la Creu dels Set Braços i de l’Orde de Carlemany», 17-07-2024. [Consulta: 17 juliol 2024].
# The Syncopated Clock

"The Syncopated Clock" és una peça de música lleugera del compositor estatunidenc Leroy Anderson, que s'ha convertit en característic del repertori de l'orquestra pops.

## Composició

Anderson va escriure "The Syncopated Clock" l'any 1945 mentre servia a l'exèrcit dels Estats Units i era assignat com a cap de la Taula Escandinava d'Intel·ligència Militar a Washington. Anderson havia estat convidat per Arthur Fiedler per dirigir l'Orquestra Popular de Boston durant la seva nit anual de Harvard. Anderson volia presentar un nou treball a Fiedler i va compondre una cançó sobre un rellotge amb un ritme sincopat. La idea del títol se li va ocórrer abans d'escriure la música. Al cap d'unes hores va escriure la música, la va escriure per a orquestra i després la va enviar per correu al Boston Symphony Hall. Fiedler va fer copiar les parts de l'orquestra de la partitura. Després, amb un passi de tres dies, Anderson va viatjar des de casa seva a Arlington, Virgínia, fins a Boston, on va dirigir l'estrena el 28 de maig de 1945.
Anderson va gravar l'obra per a Decca Records l'any 1950 amb els millors músics seleccionats de les orquestres de Nova York. Això va continuar sent així per a tots els seus enregistraments per a Decca, anunciats com "Leroy Anderson and his Orchestra". L'orquestra d'Anderson era un conjunt de músics contractats per Decca especialment per als enregistraments d'Anderson.
La gravació va entrar a les llistes el 23 de març de 1951 i hi va passar 14 setmanes, arribant al número 12. Una versió de Fiedler i la Boston Pops Orchestra (publicada per RCA Victor Red Seal) va entrar l'1 de juny de 1951, va passar dues setmanes a les llistes i va arribar al número 28.
També el 1950, Mitchell Parish va escriure una lletra per a la peça, publicada amb Anderson per Mills Music.

## Referències

* ↑ «Leroy Anderson > Official Biography > American Composer and Conductor of Light Concert Music».
* 1 2 Speed, Burgess. Leroy Anderson: A Bio-Bibliography. Praeger, setembre 2004. ISBN 0-313-32176-0.
* 1 2 Whitburn, Joel. Top Pop Records 1940-1955. Menomonee Falls, Wisconsin: Record Research, 1973.
* ↑ «Lyrics of Leroy Anderson's music by Mitchell Parish». Leroy Anderson official site. [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «The Syncopated Clock». Lyrics.com. [Consulta: 29 desembre 2020].
# Viverràvids

Els viverràvids (Viverravidae) són una família de mamífers del Paleocè i l'Eocè. Són els membres més primitius del grup dels carnivoramorfs, apareixent molt poc temps després de l'extinció dels dinosaures.

## Referències

* ↑ Entrada «Viverravidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 31 agost 2023].
# Lau Mulder

Lau Mulder (Batavia, 7 de juliol de 1927 - Uithoorn, 29 de gener de 2006) va ser un jugador d'hoquei sobre herba neerlandès que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de plata com a membre de l'equip neerlandès en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Lau Mulder Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 2 abril 2019].