# Llengües britòniques

Les llengües britòniques formen una de les dues subdivisions de la famíla lingüística insular cèltica - l'altra és la branca goidèlica. El nom Britònic fou adaptat per Sir John Rhys de la paraula gal·lesa Brython, que fa referència als britons nadius en contraposició als anglosaxons o altres invasors.
Aquestes llengües s'han parlat a Gran Bretanya i Irlanda (incloent-hi l'Illa de Man) des de com a mínim l'edat de ferro fins avui en dia, al principi com a llengües majoritàries però actualment com a llengües minoritàries a Gal·les i Cornualla. A Irlanda, l'Illa de Man i Escòcia, les llengües britòniques han estat substituïdes per llengües godèliques. L'emigració també ha creat comunitats lingüísticament britones a Bretanya i la Patagònia.

## Evidència

Hi ha diversos tipus de fonts que ens proporcionen informació sobre les llengües britòniques. Quant a les llengües primerenques, trobem informació a les monedes, inscripcions i comentaris d'autors clàssics, així com en els topònims i noms de persona que aquests autors van citar. Quant a llengües més tardanes, trobem informació en les obres medievals i en els parlants nadius actuals d'aquestes llengües, i com en el cas de les llengües primerenques, en els topònims.

## Característiques

La branca també rep el nom de cèltic-P (com el gal) perquè el reflex del fonema protoindoeuropeu * k$^w$ és p, en lloc de c com en el goidèlic. Aquesta nomenclatura sol implicar una acceptació de la hipòtesi del cèltic-P en lloc de la hipòtesi del cèltic insular.
Altres característiques destacables són:
* el tractament de -m, -n com a -am, -an.
* s- inicial seguida d'una vocal canvià a h-
* conservació de les nasals originals seguides de -t
* sp, sr, sv/sw esdevingueren f, fr, chw
* totes les altres s- inicials caigueren si precedien una consonant
* v esdevingué gw mentre que en goidèlic esdevingué f
* les plosives dobles esdevingueren fricatives: pp, cc, tt esdevingueren f, ch (c'h), th (z) si precedien una vocal o una líquida
* les plosives sordes simples i les sonores d, b i m en posició intervocàlica esdevingueren fricatives

## Classificació

Aquesta és la classificació lingüística de les llengües britòniques:
* Britònic comú
** Picte (probablement)
** Antic irlandès (possiblement)
** Pre-Manx (possiblement)
** Britó
*** Britó antic, que originà:
*** Romanobritó
*** Britònic oriental
*** Britònic occidental, que originà:
**** Cúmbric
**** Gal·lès
*** Britònic sud-occidental, que originà:
**** Bretó
**** Còrnic
Les principals llengües britòniques d'avui en dia són el gal·lès i el bretó - ambdós sobreviuen com a llengües comunitàries. El còrnic s'extingí a finals del segle xviii, però durant el segle xx començà un intent de reviure l'idioma que encara continua. També cal destacar el cúmbric, ja extingit, i possiblement el també extingit picte, tot i que és millor considerar aquest últim com un germà de les llengües britòniques. El difunt Kenneth H. Jackson argumentà als anys 50, a partir d'alguns dels pocs exemplars d'inscripcions sobre pedra que queden, que els pictes podrien haver parlat una llengua no indoeuropea, però alguns estudiosos actuals del picte no hi estan d'acord.

## Referències

* Aleini M (1996). Origini delle lingue d'Europa.
* Dillon M and Chadwick N (1967). Celtic Realms.
* Filppula, M., Klemola, J. and Pitkänen, H. (2001). The Celtic roots of English, Studies in languages, No. 37, University of Joensuu, Faculty of Humanities, ISBN 9-5245-8164-7.
* Forster Pa and Toth A (2003). Towards a phylogenetic chronology of ancient Gaulish, Celtic and Indo-European. PNAS 100/15 9079-9084.
* Hawkes, J. (1973). The first great civilizations: life in Mesopotamia, the Indus Valley and Egypt, The history of human society series, London: Hutchinson, ISBN 0-09-116580-6.
* Jackson, K., (1994). Language and history in early Britain: a chronological survey of the Brittonic languages, 1st to 12th c. A. D, Celtic studies series, Dublin: Four Courts Press, ISBN 1-85182-140-6.
* Nichols and Gray (2004). Quantifying Uncertainty in a Stochastic Model of Vocabulary Evolution.
* Rivet A and Smith C (1979). The Placenames of Roman Britain.
* Vennemann T, (2003). Europa Vasconica – Europa Semitica. Berlin

## Enllaços externs

* Ethnologue report for Brythonic languages