OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Moixent

El castell de Moixent és al terme municipal de Moixent (la Costera, País Valencià), a una muntanya des de la qual domina la població.

## Origen

Les darreres excavacions han descobert restes d'un poblat de l'edat del bronze al castell. Tanmateix, l'origen del castell sembla que és de l'època àrab, principalment de l'època almohade. No obstat això, a la seua construcció s'hi aprecien diferents estils i tècniques.

## Descripció

La part principal del castell es troba a dalt d'una muntanya dalt de la població. A la part superior, es creà un fossar per defensar-lo a la part est, i un albàcar. Des d'aquesta part principal, partien les muralles de la població, que es conserven al costat del castell. A una muntanya adjacent, es troba una torre albarrana, la Torre de Coloms.

## Història

Construït durant la dominació àrab de la península, passa l'any 1244 a la Corona d'Aragó, després del Tractat d'Almizra. Manté la seua funcionalitat als segles posteriors. Patí un setge el 1351 durant les guerres d'Aragó i Castella i el 1521 durant la revolta de les germanies. Les excavacions arqueològiqus han mostrat algunes reparacions al segle xviii. A partir del 1998, es realitzaren excavacions i obres de consolidació a la torre dels coloms, i a algunes parts del castell.

## Vegeu també

* Torre de Coloms
* Moixent

## Bibliografia

* Gasset Peinado, Santiago. El Castillo de Moixent, las defensas de la población y torres defensivas en sus alrededores., 1997.. Dipòsit Legal Nº V-4101-1997.
* Cháfer Reig, Gontrán. El Castell de Moixent. IIª Campaña de excavaciones arqueológicas.. Ajuntament de Moixent: Programa de Festes de l'any 2002, 1999.. Dipòsit Legal Nº V-3178-1998.
* Cháfer Reig, Gontrán; Martínez García, José Manuel. La Torre Mora.. Grup Cultural "Ad Statuas":, 2002.. Dipòsit Legal Nº V-18-2002.
* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Casimir de Sangenís i Bertrand

Casimir de Sangenís i Bertrand (Lleida, 1895 - Lleida, 1936) fou un propietari rural i polític lleidatà, diputat a Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

Llicenciat en Dret per la Universitat de Barcelona, aviat destacà en les files del carlisme de Lleida i com a vicesecretari de la Cambra Agrícola de Lleida. Fou diputat provincial durant la dictadura de Primo de Rivera i a les eleccions generals espanyoles de 1933 fou elegit diputat per la província de Lleida dins la Unió de Dretes, en representació de Comunió Tradicionalista. Destacà per defensar els interessos de la seva circumscripció, com quan va votar contra un tractat amb els Països Baixos perquè perjudicava els productors de llet lleidatans, i contra la Llei de Contractes de Conreu. Després dels fets del sis d'octubre de 1934 demanaria la supressió de l'Estatut de Núria per la seva concepció únicament esquerrana.
A les eleccions generals espanyoles de 1936 no va poder revalidar el seu vot. Fou assassinat a Lleida el 22 d'agost de 1936 per milicians del Front Popular.
El seu fill, Juan Casimiro de Sangenís Corriá fou paer en cap de Lleida i president de la Diputació.

## Referències

* ↑ de Mayoralgo y Lodo, José Miguel. Movimiento nobiliario 1931-1940: año 1939, p. 18.
* ↑ Guinovart i Escarré, Joan. Tomàs Caylà, un home de la terra. Cossetània Edicions, 1997, p. 309. ISBN 84-921476-7-9.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Biografies de parlamentaris catalans Arxivat 2018-08-20 a Wayback Machine.
# Carlos Droguett

Carlos Droguett (Santiago de Xile, 1912 — Suïssa, 1996) va ser un escriptor i periodista xilè. La seva literatura se centra en la psicologia humana des de diversos punts de vista. El 1970 va guanyar el Premi Nacional de Literatura del seu país.

## Obres

* Sesenta muertos en la escalera (1954)
* Eloy (1960)
* 100 gotas de sangre y 200 de sudor (1961)
* Supay el cristiano (1967)
* El compadre (1967)
* El hombre que había olvidado (1968)
* Todas esas muertes (1971)
* El hombre que trasladaba las ciudades (1973)
* Patas de perro (1979)

## Referències

* ↑ «Carlos Droguett». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Carlos Desiderio Peucelle

Carlos Desiderio Peucelle (13 de setembre de 1908 - 1 d'abril de 1990), fou un futbolista argentí dels anys 1930, que posteriorment va fer d'entrenador.
Després de jugar a San Telmo i Sportivo Buenos Aires fou traspassat a River Plate per la xifra de 10.000 pesos. Al club milionari jugà entre 1931 i 1941 (407 partits en els quals marcà 143 gols). Al club es proclamà quatre cops campió argentí els anys 1932, 1936, 1937 i 1941.
Amb la selecció argentina jugà la Copa del Món de l'any 1930, on marcà 3 gols i jugà la final davant Uruguai, amb derrota per 2-4. Guanyà dues Copes Amèrica els anys 1929 i 1937. En total fou internacional en 59 partits i marcà 12 gols.
Després de la seva etapa com a futbolista fou entrenador. Dirigí a molts clubs del continent americà, com ara, Deportivo Cali de Colòmbia, Deportivo Saprissa de Costa Rica, Sporting Cristal al Perú i Olimpia al Paraguai. Peucelle també dirigí a River Plate i San Lorenzo al seu país natal.
Peucele és considerat com un dels creadors de La Màquina, l'equip de River Plate dominador del futbol argentí dels anys 40. Va escriure un llibre titulat Futbol, Todotiempo e Historia de La Máquina (Futbol, tot temps i història de La Màquina).

## Palmarès

| Temporada | Club | Títol |
| 1929 | Argentina | Copa Amèrica |
| 1932 | River Plate | Lliga argentina de futbol |
| 1936 | River Plate | Lliga argentina de futbol |
| 1937 | River Plate | Lliga argentina de futbol |
| 1937 | Argentina | Copa Amèrica |
| 1941 | River Plate | Lliga argentina de futbol |

## Referències

* ↑ Perfil
* ↑ Archived Futbol Factory article (castellà)
* ↑ planetworldcup.com
* ↑ RSSSF Copa Amèrica de futbol 1929
* ↑ RSSSF Copa Amèrica de futbol 1937

## Enllaços externs

* (castellà) Perfil
# Carpats romanesos occidentals

Els Carpats romanesos occidentals (en romanès: Carpații Occidentali Românești, en hongarès: Nyugati-Kárpátok), juntament amb els Carpats romanesos orientals i els Carpats meridionals és una de les tres principals serralades de Romania. El seu nom es dona en funció de la seva posició geogràfica, a l'oest, a l'altiplà de Transsilvània, que és simultàniament els seus límits orientals, respectivament a la bretxa Timiș-Cerna de les muntanyes del Banat, el grup meridional dels Carpats occidentals.
Els Carpats occidentals estan situats entre els rius Danubi, Barcău i Someș. Tenen una altitud màxima de 1849 metres a les muntanyes de Bihor, pic de Cucurbăta Mare (en hongarès: Nagy-Bihar), en concret, al pic de Bihor. La discontinuïtat és una de les seves característiques bàsiques. La composició geogràfica és variada, amb un autèntic “mosaic petrogràfic” (flysch, esquists cristal·lins, calcàries, roques ígnies, roques metamòrfiques).

## Serres

De nord a sud, es poden identificar tres grans grups muntanyosos, separats per diferents valls fluvials.
* Muntanyes Apuseni, al nord de Mureș
* Muntanyes de Poiana Ruscă, al sud de Mureș
* Muntanyes del Banat, l'angle sud-oest de Romania, al sud de Timiș
Hi ha 18 subgrups en total.

## Vegeu també

* Carpats romanesos

## Referències

* ↑ HURDU, Bogdan Iuliu; PUȘCAȘ, Mihai; TURTUREANU, Pavel Dan; NIKETIĆ, Marjan; COLDEA, Gheorghe Contribuţii Botanice, XLVII, 2012, pàg. 25-38.
# Castanet (Tarn i Garona)

Castanet (tant en occità com en francès: Castanet) és un municipi francès, situat al departament de Tarn i Garona i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 272 | 310 | 274 | 275 | 240 | 222 | 232 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | René Gibergues | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Castanheda (Alta Garona)

Castanheda (francès Castagnède) és un municipi occità del Comenge, a Gascunya, situat al departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Casquet

El casquet o la beca és una família de lligadures, àmplia i diversa, que tenen en comú la forma arrodonida, l'escassa elevació i l'absència d'ales i de visera. Dit altrament, el casquet és com una gorra, però sense visera, o bé com un barret, però sense ala.
El català casquet equival a l'occità bonet; a l'espanyol gorro; al francès bonnet; a l'italià cuffia; al portuguès gorro i barrete; al romanès bonetă; a l'anglès bonnet i (en part) cap; a l'alemany Haube; al rus txepets (чепец) i xapka (шапка); etc.
Exemples típics de casquets d'ús civil són:
* el casquet de punt (o, impròpiament, "gorra de punt"), d'ús sobretot femení i infantil, de forma semiesfèrica.
* el casquet de pell, peça d'abrigar de països molt freds, d'ús unisex i normalment de forma circular. És tradicional en nombrosos països, de l'Europa Oriental a Corea, i durant el segle xx ha anat introduint-se a l'Europa Occidental i a Amèrica (vegeu-ne la versió militar, més avall).
* la toca de la judicatura.
Als anys cinquanta i a la primeria dels anys 1960 fou moda una adaptació civil del casquet circular com a lligadura formal femenina; socialment es considerava una mena de barret.

## Ús militar

En el món militar, el casquet de dragó del segle xvii, mena de cucurulla d'extrem flàccid caigut cap a una banda, fou potser la primera lligadura individualitzadora de cos; seria imitada pels granaders.
Casquets de campanya emprats en el segle xviii foren el casquet de granader i el Kaskett (1769-1798) de la tropa d'infanteria austríaca.
Amb un ventall d'ús cronològicament més ampli, que engega en el segle xix i arriba actualment, hi ha el casquet de mariner i el casquet de pell.
La funció més habitual dels casquets militars, però, ha estat la de lligadura casernària. Durant el segle xviii, i fins a inicis del segle xix, els tipus més habituals de casquet militar emprats com a lligadura casernària eren avantpassats del casquet de caserna, és a dir, cucurulles d'extrem flàccid caigut cap a una banda; i avantpassats del casquet circular, és a dir, lligadures de roba de forma cilíndrica, sovint amb algun plec, frontal o lateral, que podia desplegar-se a manera de visera o d'orellera.
A partir del moment que la lligadura casernària passa a reglamentar-se uniformement per a tot l'exèrcit, els casquets militars d'aquest ús han estat els següents: el casquet de caserna; el casquet de plat; i el casquet circular.
Durant la primera meitat del segle XX fou característic dels pilots el casquet d'aviador.
Viccionari
# Casa a la plaça des Portitxó, 2 (Cadaqués)

La Casa a la plaça des Portitxó, 2 és una obra de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població, a la plaça des Portitxó, en el límit entre la platja Gran i l'inici de la riba des Poal.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, destinat a habitatge unifamiliar. El sector original de la construcció està format per planta baixa i un pis i, posteriorment, se li va afegir un altre cos a la part superior, distribuït en dues plantes i amb teulada a dues vessants, retirat de la línia del carrer. La façana presenta una porta d'accés i un gran portal, ambdues obertures d'arc deprimit còncau. Al primer pis, els dos finestrals amb sortida a un balcó corregut, presenten el mateix tipus d'arc, així com l'emmarcament del plafó de ceràmica vidrada decorat, situat al centre. La cornisa està formada per ressalts geomètrics i dentat inferior i, damunt seu, hi ha un coronament sinuós amb barana de ferro, que delimita l'actual terrassa del segon pis.
La resta de la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc.

## Història

Durant una reforma, que va augmentar el volum en altura de l'edifici, van desaparèixer els òculs de la coberta ventilada, de la cornisa i de la balustrada de la terrassa superior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa a la plaça des Portitxó, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Catai

Catai és un nom alternatiu per a la Xina vingut de la meitat del segle xii a partir del mot khitana (xinès tradicional: 契丹, xinès simplificat: 契丹, pinyin: Qìdān), el nom d'una ètnia nòmada que va fundar la Dinastia Liao que va governar una gran part del nord de la Xina des del 907 al 1125, i que va tenir un segle després un estat propi (l'Imperi Kara-kitan) centrat al voltant de l'actual Kirguizstan.

## Referències

* ↑ «Catai». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cathay». A: Encyclopaedia Britannica Online. Encyclopaedia Britannica, 2009 [Consulta: 23 juny 2009].
# Catagela

Catagela és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Catagela adjurella Walker, 1863
* Catagela adoceta Common, 1960
* Catagela subdotatella Inoue, 1982

## Referències

* ↑ «GlobIZ search» (en anglès). Global Information System on Pyraloidea.
# Cataforesi

Cataforesi és la migració cap al càtode de les partícules d'una suspensió col·loidal, sota l'acció d'un camp elèctric. En cas de dirigir-se a l'ànode parlaríem d'anaforesi.
Té aplicacions terapèutiques, en la introducció de medicaments al cos a través de la pell o les mucoses per mitjà de l'electricitat. Existeixen tres teories sobre aquest tema: la de la polarització del teixit, produint inhibició de l'impuls sensori; l'osmòtica; i l'electrolítica. La derivació del corrent dels aparells cataforètics és de molta importància. S'ha mostrat molt eficaç pel blanquejament de dents, extraccions de polpes i dents, treure inflamacions pulpars, extirpació de tota classe d'abcesos, tractar la piorrea alveolar, etc.
També es fa servir a la indústria: La pintura en cataforesi és un tractament superficial de pintura damunt de ferro, acer i altres aliatges conductors de corrent elèctric per donar una resistència significativa a la corrosió. Es caracteritza pel dipòsit uniforme d'una resina epoxi o acrílica a la superfície de l'element, assegurant molt de temps una extraordinària protecció contra agents químics i altres tipus d'atacs, mentre que també permet una millor adherència de la pintura. La resina acrílica és diferent de la resina epoxi, ja que pot estar en contacte directe amb els agents atmosfèrics mantenint-ne les característiques tècniques. Amb aquest tractament s'assegura una major protecció dels òxids.

## Enllaços externs

* corrent galvànic(castellà)
# La Serra (Llobera)

La Serra és una masia situada al municipi de Llobera, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Catàleg de masies i cases rurals». Ajuntament de Llobera. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Fanny Rubio

Francisca Rubio Gámez, més coneguda com a Fanny Rubio (Linares, 18 d'octubre de 1949), és una catedràtica d'universitat, investigadora i escriptora, experta en poesia espanyola contemporània. És doctora en filologia romànica i professora titular de literatura a la Universitat Complutense de Madrid.
De les seves obres destaquen els reculls poètics Primeros poemas (1976), Retracciones (1982) i En re menor (1990), entre d'altres, així com les novel·les La casa del halcón (1995), El dios dormido (1998) i El hijo del aire (2001).

## Referències

* 1 2 «Fanny Rubio». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Xaumian (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Xaumian».
Xaumian (en (ucraïnès): Шаумян) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 17 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Heaton Wrenn

Heaton Luse Wrenn (San Francisco, Califòrnia, 18 de gener de 1900 - Honolulu, Hawaii, 16 de gener de 1968) va ser un jugador de rugbi a 15 estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
Wrenn va créixer a Burlingame i va estudiar a la Universitat Stanford, on va jugar rugbi amb l'equip dels Stanford Cardinal. El 1920 va ser seleccionat per jugar amb la selecció dels Estats Units de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla d'or. Un mes després de guanyar el títol olímpic, disputà un segon partit contra França, perdent en aquesta ocasió per 14 a 5. El 1922 es va llicenciar en Bachelor of Arts i el 1924 es doctorà en dret. Després de la seva graduació va ser admès al col·legi d'advocats de Califòrnia, però ràpidament es va traslladar a Hawaii, on va fundar el gavinet Anderson, Wrenn & Jenks. El 1945 passà a ser president col·legi d'advocats de Hawaii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Heaton Wrenn Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 18 octubre 2017].
* ↑ «France XV 0 - 8 United States of America» (en anglès). www.espnscrum.com: ESPN. [Consulta: 23 maig 2012].
* ↑ «France (6) 14 - 5 (5) United States of America» (en anglès). www.espnscrum.com: ESPN. [Consulta: 23 maig 2012].
# Suite de concert per a violí i orquestra

La Suite de concert per a violí i orquestra, op.28, és una obra relativament tardana del compositor rus Serguei Tanéiev.
Escrita entre el 1908 i el 1909, és la seva única composició per a violí solista, i està dedicada (igual que el concert per a violí d'Anton Arenski) al cèlebre violinista Leopold Auer, a qui havia conegut en el passat (van fer una gira de concerts junts durant la dècada de 1870).
L'obra presenta una síntesi de diverses tradicions. Per una banda trobem una idea actualitzada de la suite Barroca, com es mostra al Preludi i la Gavotte; la Tarantella podria estar substituint la Giga barroca. I per un altre costat, el Romanticisme més propi de Schumann es veu reflectit al tercer moviment (Märchen): el fet que Tanéiev faci del seu moviment més substancial un tema amb variacions pot reflectir el model del seu mentor, Txaikovski, a la seva Suite per a orquestra nº3. Les variacions inclouen altres danses, com el vals i la mazurka, confirmant que els fonaments de l'obra es basen en formes de danses tant arcaiques com nacionals.
La suite de concert és també una peça exhibició formidable, dissenyada per lluir la tècnica dels violinistes del més alt nivell.

## Moviments

1.Prelude: Grave
2.Gavotte: Allegro Moderato
3:Märchen (Conte): Andantino
Tema amb variacions
-Tema: Andantino
-Variació I: Allegro Moderato
-Variació II: Allegro energico
-Variació III: Tempo di valse
-Variació IV: Fuga doppia: Allegro molto
-Variació V:Presto scherzando
-Variació VI: Tempo di mazurka: Allegro con fuoco
-Variazione finale e coda: Andante
4.Tarantella: Presto-Più presto
El virtuosisme del violí es fa present des de l'inici del Preludi, amb la seva brillant entrada semblant a una cadència, plena d'escales, arpegis i trinos que esdevenen una mena de fil conductor de l'obra. La Gavotte comença amb aires que recorden al segle xviii (recorda l'esperit de la suite Mozartiana de Txaikovski), però el solista aviat se'n desmarca i torna al llenguatge Romàntic tardà habitual de Tanéiev, al que l'orquestra s'hi afegeix gradualment.
La Märchen (Tale) evoca un sentit narratiu, i a continuació el tema i variacions es presenta com el moviment més extens i complet. L'últim moviment, la Tarantella, és un exemple de l'amor dels compositors russos per la música italiana.

## Referències

* http://www.allmusic.com/album/taneyev-suite-de-concert-rimsky-korsakov-fantasy-on-russian-themes-mw0001875131
* http://www.musicweb-international.com/classrev/2001/Feb01/taneyev
* http://www.prestoclassical.co.uk/w/47688/Sergei-Taneyev-Suite-de-Concert-Op-28
# Xaumian (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Xaumian (Adiguèsia)».
Xaumian - Шаумян (rus) és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu Ielizavetka, a 30 km al nord-est de Tuapsé i a 83 km al sud de Krasnodar.
Pertanyen a aquest municipi els khútors d'Afanassievski Postik, Kràiniaia Sxel, Ostróvskaia Sxel i Xubinka, el possiólok de Gorni i els pobles de Navaguínskoie i Sadóvoie.

## Història

Fou fundada el 1864 com a stanitsa amb el nom de Ielizavetpólskaia per cosacs del Kuban a l'emplaçament d'un aül txerkès. El 4 de desembre del 1869 passà a ser un poble amb el nom de Ielizavetpólskoie. El 1936 és reanomenat Xaumian en homenatge del revolucionari Stepan Xaumian.
# Xaumian

«Xaumian» té aquests significats:

## Rússia

* Xaumian (Adiguèsia), localitat de la República d'Adiguèsia, a Rússia
* Xaumian (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia

## Ucraïna

* Xaumian (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
# Zara Larsson

Zara Maria Larsson (Solna, 16 de desembre de 1997) és una cantant i compositora sueca. Va aconseguir la fama al seu país natal després de la publicació en 2013 de «Uncover», que va ser tot un èxit en la llista de senzills i va aconseguir excel·lents vendes, igual que el seu àlbum debut 1, llançat un any més tard. Va aconseguir reconeixement internacional en 2015, quan va publicar «Lush Life» i «Never Forget You», que van ingressar entre les deu primeres posicions en la majoria de les llistes d'èxits a Europa i Oceania.

## Referències

* ↑ Hung, Steffen. «swedishcharts.com – Zara Larsson – Uncover».
* ↑ Evans, Joshua «Uefa Euro 2016: Opening ceremony at the Stade de France as it happened». International Business Times UK, 10-06-2016.
# Zara (Awdhali)

Zara és una ciutat del Iemen a la governació d'Abyan, amb uns dos mil habitants.
Durant el protectorat britànic fou residència del tribunal islàmic o tribunal de la xara del soldanat awdhali. El sultà, que residia a Lodar o Lawdar (Al-Ghudr) i va fixar la residència vers el 1959 quan va esdevenir membre fundador de la Federació d'Emirats Àrabs del Sud, fins que l'estat va desaparèixer el 1967. Del 1967 al 1990 fou part de la muhafazah III (governació III).
Viccionari
# Zeinab (cràter)

Zeinab és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 12,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim persa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Zeinab». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# La Acebeda

La Acebeda és un municipi de la Comunitat de Madrid (Espanya). Està situat al nord de la província de Madrid, a la serra de Somosierra, prop del port de La Acebeda, de 1686 metres.