OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantallops (organista)

Cantallops (es desconeix el seu nom de pila) va néixer a Catalunya aproximadament l'any 1760. Va ser un músic i compositor català.
El musicòleg Joaquim Nin va publicar en 1925 una Sonata per a tecla en Do menor amb la signatura de Cantallos, és a dir, amb la grafia castellana que s'ha arribat a divulgar molt més que la de Cantallops, present en el territori català com a patronímic i topònim. Aquesta sonata es va arribar a popularitzar perquè ha estat present dins del repertori de grans clavecinistes i pianistes, els quals interessats en la música per a tecla del segle xviii. Encara que avui dia, es desconeix on es troba el manuscrit original consultat per Nin.
Així mateix la data de naixement de Cantallops i la composició d'aquesta sonata (que Nin situa entre els anys 1760 i 1795) s'hauria d'analitzar-se i estudiar-se després de l'existència d'un manuscrit de l'any 1776, el qual pertany al ducat de Villahermosa. Aquest manuscrit ha estat descrit per Antonio Baciero l'any 1979, en el qual es troba quatre sonates per parelles que eren inèdites de Cantallops. Segons Baciero, les quatre sonates mostren la mateixa autoria que defensava Joaquín Nin.
L'estil que utilitzava Cantallops per a les seves composicions era plenament "scarlattiano". Gairebé totes les obres d'aquest compositor català es caracteritzaven per tenir un sol moviment. En el cas de la Sonata en Do menor, es caracteritzava per tenir una estructura oberta i amb lliure d'asimetria. Segons la classificació de Ralph Kirkpatrick en la seva obra sobre Domenico Scarlatti, és defensada per Nin com una obra meravellosa i amb un efecte que evoca un ús de "zapateado" que arriba a simbolitzar la signatura espanyola d'un compositor al qual li encanta l'estil italià. Per a Václav Jan Sykora (va editar la peça) Cantallops va ser un compositor excel·lent i pràcticament deuria considerés com a nacional.

## Bibliografia

* DOLCET, Josep. «Cantallops», Diccionario de la Música Espanyola e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, Vol.2, 1999, p.75.
# Can Serrafossà

Can Serrafossà és una obra del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta rectangular, de quatre crugies, amb edificacions annexes, propera al tipus II-2 (classificació Danès i Torras). L'edifici principal té planta baixa, un pis i golfes, amb teulada a doble vessant amb ràfec de peces ceràmiques. A la façana principal hi ha una porta adovellada de mig punt de pedra sorrenca i, al seu damunt, hi ha una finestra amb muntants i llinda de pedra sorrenca treballada. A la façana hi ha altres obertures, de forma rectangular, d'èpoques més recents. A les golfes, probablement construïdes al segle xix, hi ha tres finestres amb arc de mig punt. Les dues del costat dret són fetes de maó massís i són, possiblement, del segle xix. La del costat dret és de la intervenció de 1942-1944. A la part anterior de l'immoble hi ha un pati o barri amb una tanca i diverses edificacions (masoveria, estables, etc). S'accedeix al recinte per un portal fet amb fàbrica de maçoneria i de maó massís, del segle xix.

## Història

La masia que dona nom al barri s'anomenava aleshores Mas de la Ruvira. El llinatge dels Serrafossà s'inicia l'any 1576 quan la Montserrat Fossà es casa amb el Jaume Serra del Molí (una masia pròxima a la vil·la). Els terrenys van pertànyer a la família durant 4 segles. La zona es va convertir en urbanitzable al 1972 tot i que la masia es conserva i manté la seva tasca agrícola.
A mitjans dels anys 1970 els propietaris de la masia venen bona part dels terrenys. Molt abans, però, s'havien començant a construir habitatges unifamiliars amb jardí que són, majoritàriament, segones residències de barcelonins.

## Referències

* ↑ «Can Serrafossà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Cantó de Sent Girman

El cantó de Sent Girman és un cantó francès del departament de l'Òlt, situat al districte de Gordon. Té 10 municipis i el cap és Sent Girman.

## Municipis

* Concorès
* Fraissinet
* La Mota de Cassèl
* Montamèl
* Peirilhas
* Sench Amarand
* Sent Girman
* Socirac
* Ussèl
* Usèg de las Olas

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1992 | Jean-Pierre Valla | PCF |
| 1992- | Danielle Deviers | Divers gauche, després PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.869 | 2.236 | 2.002 | 2.004 | 1.972 | 2.134 | 2.215 |
# Cap de sèrie

Cap de sèrie és el nom que rep en diferents competicions esportives aquell participant que és considerat com un dels millors competidors i, per tant, obté certs beneficis, principalment durant el disseny del torneig.
En general, els beneficis dels caps de sèrie impliquen que en sistemes d'eliminació directa, es puguin classificar directament a algunes rondes més avançades del torneig i que estiguin situats al quadre del torneig de manera que només puguin enfrontar-se entre ells en algunes de les rondes finals. Quan es realitzen sistemes de grups, els caps de sèrie són col·locats en diferents grups per tal de no trobar-se els rivals més difícils en les primeres rondes. El disseny de les rondes següents, tot i que depèn dels resultats de cada grup, està pensat de manera que els caps de sèrie es classifiquin fàcilment i així no s'enfrontin immediatament.
Per definir els caps de sèrie, els organitzadors dels torneigs utilitzen diversos criteris, generalment els resultats en torneigs anteriors o sistemes de classificació d'importància, com el rànquing ATP al tennis o la classificació mundial de la FIFA per al futbol.
En alguns casos, dos equips de gran prestigi poden no ser caps de sèrie, de manera que s'enfrontin al començament del torneig. Aquest tipus de successos genera, per exemple, els anomenats grups de la mort en els torneigs grupals.

## Vegeu també

* Competició
# Cantó de Montreuil-Est

El cantó de Montreuil-Est és un antic cantó francès del departament de Sena Saint-Denis, que estava situat al districte de Bobigny. Comptava amb part del municipi de Montreuil.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori es va repartir entre el cantó de Montreuil-1 i el cantó de Montreuil-2.

## Municipis

* Montreuil (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1976 | Adrienne Maire | PCF |
| 1976-2001 | René Foulon | PCF |
| 2001-2002 | Michel Poirier | Les Verts |
| 2002- | Jean-Charles Nègre | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 27.503 | 32.169 | 35.545 | 35.634 | 35.402 | 33.730 | 35.491 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Montreuil-Nord

El cantó de Montreuil-Nord és un antic cantó francès del departament de Sena Saint-Denis, que estava situat al districte de Bobigny. Comptava amb part del municipi de Montreuil.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori es va repartir entre el cantó de Montreuil-1 i el cantó de Montreuil-2.

## Municipis

* Montreuil (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1988 | Simone Robert | PCF |
| 1988-2001 | Raphaël Grégoire | PCF |
| 2001-2008 | Claire Pessin-Garric | MRC, després MARS-GR |
| 2008- | Frédéric Molossi | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 29.718 | 28.436 | 31.996 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Rueil-Malmaison

El cantó de Rueil-Malmaison és un cantó francès del departament dels Alts del Sena, situat al districte de Nanterre. Compta amb part del municipi de Rueil-Malmaison.

## Municipis

* Rueil-Malmaison (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Michel Duffour | PCF |
| 1973-1992 | Marcel Noutary | UDF-CDS |
| 1992- | Jean-Claude Caron | UMP, després RPF, després Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 43.814 | 49.911 | 53.812 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Rumigny

El cantó de Rumigny és un cantó francès del departament de les Ardenes, situat al districte de Charleville-Mézières. Té 23 municipis i el cap és Rumigny.

## Municipis

* Antheny
* Aouste
* Aubigny-les-Pothées
* Blanchefosse-et-Bay
* Bossus-lès-Rumigny
* Cernion
* Champlin
* L'Échelle
* Estrebay
* La Férée
* Flaignes-Havys
* Le Fréty
* Girondelle
* Hannappes
* Lépron-les-Vallées
* Liart
* Logny-Bogny
* Marby
* Marlemont
* Prez
* Rouvroy-sur-Audry
* Rumigny
* Vaux-Villaine

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | M. Degalle | Divers droite |
| 1955-1973 | René Crasquin | Divers droite |
| 1973-1974 | M. Piernas | RI |
| 1974-1978 | Camille Titeux | PS |
| 1978-1992 | Raymond Dervin | PS |
| 1992-2004 | Xavier Coffart | UDF |
| 2004- | Patrick Demorgny | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 4.621 | 5.109 | 4.609 | 4.543 | 4.073 | 3.894 | 4.153 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Ruelle-sur-Touvre

El cantó de Ruelle-sur-Touvre és un cantó francès del departament del Charente, situat al districte d'Angulema. Té 5 municipis i el cap és Ruelle-sur-Touvre.

## Municipis

* L'Isle-d'Espagnac
* Magnac-sur-Touvre
* Mornac
* Ruelle-sur-Touvre
* Touvre
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1988 | Jean-Maurice Poitevin | PS |
| 1988-2001 | Robert Granet | PS, després Divers gauche |
| 2001- | Jacques Persyn | proper al PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Vic-sur-Seille

El cantó de Vic-sur-Seille és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Château-Salins. Té 14 municipis i el cap és Vic-sur-Seille.

## Municipis

* Bezange-la-Petite
* Bourdonnay
* Donnelay
* Juvelize
* Lagarde
* Ley
* Lezey
* Maizières-lès-Vic
* Marsal
* Moncourt
* Moyenvic
* Ommeray
* Vic-sur-Seille
* Xanrey

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Jules Wolff | Divers droite, després RPF |
| 1955-1967 | M. Doyen | Divers droite |
| 1967-1971 | Albert Woerther | Divers droite |
| 1971-1979 | Jean Durain | Divers droite, després UDF-CDS |
| 1979- | Philippe Leroy | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.040 | 4.428 | 4,207 | 3.861 | 3.775 | 3.834 | 3.816 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Carles Casanovas i Rigall

Carles Casanovas i Rigall (Palamós, 1954) és un lletrista, músic, compositor i intèrpret català, vinculat molt especialment al cant de taverna. Duu a terme una activa tasca de difusió com a director musical del grup Port-Bo. Ha escrit havaneres d'èxit com el pirata Joan Torrellas i la lletra de Lola la Tavernera, El meu secret o Malalt d'amor, entre d'altres.
El 1971 entrà a formar part del grup de cançó folk Els Barrufets, el primer grup que va estrenar l'havanera El meu avi del mestre Josep Lluís Ortega Monasterio, el 5 d'agost de 1971 a la Cantada d'Havaneres de Calella de Palafrugell. El 1974 passà a formar part del grup d'havaneres Ventijol de Palamós i el 1985 s'incorporà al grup Llops de Mar de Sant Feliu de Guixols. Posteriorment passà a formar part del grup Port-Bo, on s'estigué del 1988 al 1992 i del 1996 en endavant. En l'actualitat és baix, guitarra i director artístic de Port Bo. Ha col·laborat amb els cantants Nina, Moncho, Susanna del Saz, Tomeu Penya, el grup cubà Gema-4 i l'Orquestra Cobla els Montgrins.
Ha posat lletra a melodies dels mestres Bastons, Dabau i Mas Bou. Ha escrit i compost havaneres, boleros, polques, balades i sardanes. Moltes d'aquestes peces entan enregistrades per grups d'havaneres com Mar Endins: El Bergantí: Ventijol i Port Bo. Com a compositor ha obtingut diversos premis al Festival de la Cançó Marinera de Palamós.
Pensaments és una havanera escrita per Carles Casanovas i musicada pel també músic i compositor català Antoni Mas i Bou. Es tracta d'una havanera clàssica en català de tema romàntic, ja que parla dels sentiments profunds que inspira una dona que només amb la mirada i el somriure demana ser estimada. Va ser enregistrada en el treball discogràfic Acoblats (2009), una fusió de cançó de taverna i cobla a càrrec del grup Port-Bo i l'Orquestra-Cobla Els Montgrins.

## Referències

* ↑ «Costa Brava Autèntica». Costa Brava. [Consulta: 12∕9∕2011].
* ↑ Pensaments, a Amazon.com (anglès)

## Obra

* Febrés, Xavier; Casanovas i Rigall, Carles; Bastons, Josep. L'Havanera Viscuda. Barcelona: Editorial Pòrtic, 2006. ISBN 978-84-7306-468-2.

## Enllaços externs

* Llista de sardanes
* Interpretacions de,Barquejant,Al Pirata Joan Torrellas
* Estrena de Pesigolletes al cor
# Cardiopharynx schoutedeni

Cardiopharynx schoutedeni és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja microorganismes que troba als fons sorrencs.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del llac Tanganyika.

## Costums

Forma moles que apleguen centenars d'individus.

## Referències

* ↑ «Cardiopharynx schoutedeni». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Cardiopharynx schoutedeni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C. i M. Poll 1991 Cardiopharynx. p. 37. A J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Brichard, P. 1989. Pierre Brichard's book of cichlids and all the other fishes of Lake Tanganyika. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
# Cardiopatia congènita cianòtica

La cardiopatia congènita cianòtica és un tipus de cardiopatia congènita que es produeix a causa que la sang desoxigenada no passa pels pulmons, i entra al sistema circulatori o bé hi entra una barreja de sang oxigenada i desoxigenada. És causada per defectes estructurals del cor (és a dir: una derivació bidireccional, o la mala posició de l'artèria pulmonar o l'aorta) o qualsevol condició que augmenta la resistència vascular pulmonar. El resultat és el desenvolupament de la circulació col·lateral.

## Signes i símptomes

* El pacient assumeix una posició a la gatzoneta
* Cianosi - pal·lidesa facial (particularment els llavis) i pal·lidesa digital (dits de les mans i els peus).
* Plor
* Irritabilitat
* Taquicàrdia
* Taquipnea
* Historial d'alimentació inadequada.
* Ungles del dit gros del peu excepcionalment llargues.
* Retard en el desenvolupament (tant biològic com psicològic).

## Tipus

* Tetralogia de Fallot
* Connexió venosa pulmonar anòmala total
* Síndrome del cor esquerre hipoplàsic
* Transposició dels grans vasos
* Truncus arteriosus persistent
* Atrèsia tricuspídica
* Arc aòrtic interromput
* Atrèsia pulmonar
* Estenosi pulmonar (crítica)
* Síndrome d'Eisenmenger (malaltia pulmonar vascular obstructiva).
* Ductus arteriosus persistent pot causar cianosi en últim termini

## Referències

* ↑ Page Elizabeth D Agabegi; Agabegi, Steven S.. Step-Up to Medicine (Step-Up Series). Hagerstwon, MD: Lippincott Williams & Wilkins, 2008. ISBN 0-7817-7153-6.

## Vegeu també

* Síndrome del nadó blau

## Enllaços externs

* Cardiopaties congènites cianòtiques Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine. Universitat de Lleida
# Carretera europea E01

* No s'ha de confondre amb E001.
La carretera europea E01 és un conjunt de vies que comuniquen la localitat de Lorne, a Irlanda del Nord, amb la ciutat de Sevilla. Forma part de la xarxa de carreteres europees. En total, suma 2.509 quilòmetres de distància.
La ruta travessa l'oceà Atlàntic entre Rosslare Harbour, a la República d'Irlanda, i Ferrol, a Galícia, tot i que no hi ha cap servei de ferri que unisca ambdós punts. A més, l'E1 també travessa Portugal, tot recorrent-lo de nord a sud, fins a entrar de nou a l'Estat espanyol per Huelva.

## Irlanda del Nord

Al trajecte norirlandés, l'E01 no hi està senyalitzada. Comença a Larne, al Comtat d'Antrim, com a carretera A08. A Newtownabbey pren regulació d'autopista, amb la denominació A08(M). Posteriorment s'uneix a la M2, una autopista que arriba fins a Belfast. Ací es converteix en l'A12, la qual uneix l'M2 i l'M1. El següent tram és sobre l'autovia A1, la qual marxa cap al sud fins a Lisburn, on passa la frontera.

## República d'Irlanda

L'autopista continua per la República d'Irlanda com l'autovia N1, la qual, a partir de Ballymascanlon, al Comtat de Louth, passa a ser l'autopista M1. A l'arribar a Dublín, l'E01 enganxa amb l'M50, un dels cinturons de la capital irlandesa. Prop de Shankill, aplega a la carretera M11, la qual dona pas a l'autovia N11, al sud de Bray al Comtat de Wicklow. Aquesta secció passa propera a la Reserva Natural de Glen of the Downs. Tret d'una secció d'un sol carril entre Rathnew i Arklow, també al Comtat Wicklow, la carretera manté els dos carrils fins al sud de Gorey, al Comtat de Wexford. En aquest moment, la via passa a ser d'un sol carril en tot el que resta a Irlanda. L'N11 segueix fins Wexford, on es troba amb l'N25 que hi ve de Cork. L'E01 manté el recorregut de l'N25 fins Rosslare Europort.

## Galícia

Aquesta és la primera de les dues seccions de l'E01 sobre sòl de l'Estat espanyol, que recòrre l'AP-9, coneguda com l'Eix Atlàntic, entre Ferrol i Tui, on hi és la frontera amb Portugal sobre el riu Minho. Connecta algunes de les principals ciutats galleges: La Corunya, Sant Jaume de Compostel·la, Pontevedra i Vigo.

## Portugal

En territori portugués, la carretera segueix aquestes seccions, sempre com via de diversos carrils (auto-estrada):
* A3: Valença (frontera) - Braga - Porto
* A1: Porto - Coimbra - Lisboa
* A2: Lisboa - Albufeira
* A22: Albufeira - Castro Marim (frontera)
En el tram Aveiro Norte - Lisboa, corresponent a l'A1, l'E01 coincideix amb l'E80. Ací, la senyalització d'aquesta última preval sobre l'E01.

## Andalusia

La segona secció a l'Estat espanyol discòrre entre la ciutat d'Ayamonte i la capital andalusa. La ruta segueix l'autovia A-49, que hi passa prop de Huelva.
# Carxofa del Rosselló

La carxofa del Rosselló és una Indicació Geogràfica Protegida (IGP) obtinguda pels productors nord-catalans a l'agost de 2015. Aquest concerneix les carxofes produïdes dins 50 municipis de Catalunya Nord, situats a la plana del Rosselló i permetrà als agricultors nord-catalans obrir-se a nous mercats i els seus productes seran ressaltats.
Cal recordar que el Rosselló és, vist des del conjunt de l'estat francès, el segon gran productor de carxofes, darrere de Bretanya. Hi ha 200 productors, la majoria a La Salanca (subcomarca del Rosselló ubicada tocant i al nord de Perpinyà), que produeixen entre 9 i 12 tones de carxofes a l'any.

## Referències

* ↑ «La carxofa del Rosselló assoleix IGP europea», 05-08-2015. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «La carxofa nord-catalana vol una Denominació d'Origen Controlat». La Clau, 17-03-2009. [Consulta: 4 setembre 2022].
* ↑ Renyé, Aleix. «La Salanca es manifesta per defensar les seues carxofes - 25 abril 2012». El Punt Avui, 25-04-2012. [Consulta: 4 setembre 2022].
# Carrer d'en Goday

El carrer d'en Goday és un carrer d'Arenys de Mar (Maresme) amb almenys un edifici inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 4

Petita casa entre mitgera i molt senzilla. És destacable una porta amb arc de mig punt amb unes grans dovelles i una finestra, a sobre, d'estil renaixentista. Està situada a un carrer molt estret, i és, possiblement, l'única casa sencera que resta del seu temps. L'interior s'ha transformat, ja que hi ha un bar-restaurant. La façana, però, és igual que quan s'edificà.
Aquesta casa pertany, per la seva tipologia, sobretot pel portal - de mig punt i amb unes amples dovelles- a les cases típiques del segle xvi. A sobre hi havia una finestra. Cal tenir en compte que els balcons, fins al segle xviii no s'utilitzaren en construccions populars.

## Referències

* 1 2 «Carrer d'en Goday». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Carrer del Poeta Folguera (Sabadell)

El carrer del Poeta Folguera és una via pública noucentista de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petit carrer que va des de la ronda de Zamenhof fins al carrer de Josep Renom. Cal destacar l'harmonia en la tipologia d'habitatges unifamiliars que el formen, conservats en gran part, malgrat algunes modificacions. Les cases són formades per planta baixa i un pis, amb teulada a dues vessants i amb senzilla decoració. Les obertures de les façanes són rectangulars. Tots els habitatges tenen un jardí posterior.

## Història

L'entitat barcelonina "Foment de la Propietat S.A." va adquirir el 24 de març del 1920 una illa de terra a la zona de l'eixample nord del nucli antic de Sabadell, on el mestre d'obres Jané va construir el carrer de cases. El 1922 la corporació municipal li va atorgar el nom del poeta Folguera.

## Referències

* ↑ «Poeta Folguera, carrer del». [Consulta: 12 agost 2020].
* 1 2 «Carrer Poeta Folguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Carrer Poeta Folguera Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Can Rigalt

«Can Rigalt» té aquests significats:
* Can Rigalt (l'Hospitalet de Llobregat)
* Can Rigalt (Sant Adrià de Besòs)