OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Milà-Sanremo 1950

La Milà-Sanremo 1950 fou la 41a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 18 de març de 1950 i va ser guanyada per l'italià Gino Bartali, que s'imposà a l'esprint en la meta de Sanremo i d'aquesta manera aconseguia la seva quarta i darrera victòria en aquesta cursa.
210 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 123 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Gino Bartali | Bartali-Gardiol | 7h 18' 52" |
| 2 | Nedo Logli | Ganna-Ursus | m. t. |
| 3 | Oreste Conte | Bianchi-Ursus | m. t. |
| 4 | Fiorenzo Magni | Wilier-Triestina | m. t. |
| 5 | Louis Caput | Olympia | m. t. |
| 6 | Alfredo Pasotti | Stucchi | m. t. |
| 7 | Rik van Steenbergen | Mercier-Hutchinson | m. t. |
| 8 | Aldo Tosi | Benotto | m. t. |
| 9 | 42 ciclistes | - | m. t. |

## Referències

* ↑ La 9a plaça no fou atribuïda a ningú. 42 ciclistes consten com a novens classificats.

## Enllaços externs

* Resultats complets a milansanremo.co.uk
# John Anderson (atleta)

John Anderson (Cincinnati, 4 de juliol de 1907 - 11 de juliol de 1948) va ser un atleta estatunidenc, especialista en el llançament de disc, que va competir durant la dècada de 1930.
Estudià a la Cornell University, on es graduà el 1929. Va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics: el 1928, a Amsterdam, on fou cinquè en la prova del llançament de disc, i el 1932, on guanyà la medalla d'or en la mateixa prova amb un nou rècord olímpic. El 1933 guanyà el campionat de l'AAU. Anderson també destacà en el llançament de pes i el 1929 guanyà el campionat indoor de l'IC4A.
Durant la Segona Guerra Mundial va lluitar al Pacífic. Morí jove, amb tan sols 41 anys, d'un vessament cerebral, a Alaska.

## Millors marques

* Llançament de pes. 15,01 metres (1933)
* Llançament de disc. 50.62 metres (1936)

## Referències

* 1 2 3 «John Anderson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2013. [Consulta: 20 maig 2019].
* ↑ Cordner Nelson (1970) Track and Field, The Great Ones, Hardcover, Pelham
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Jill Stein

Jill Ellen Stein (Chicago, Illinois, 14 de maig de 1950) és una metgessa, professora i política nord-americana del Partit Verd.
Es va graduar a la Universitat Harvard el 1973 i a l'Escola Mèdica de Harvard el 1979, està especialitzada en medicina interna.
Va ser la candidata pel Partit Verd a la Presidència dels Estats Units en les eleccions de 2012 i de 2016. Stein també es va presentar com a Governadora de Massachusetts a les eleccions governamentals d'aquest estat en 2002 i en 2010.
A l'octubre del 2019 va ser acusada per Hillary Clinton d'actuar, conjuntament amb la candidata demòcrata Tulsi Gabbard a favor dels interessos del govern rus.
Es va tornar a presentar a les eleccions presidencials dels Estats Units de 2024 en nom del Partit Verd dels Estats Units, i pocs dies abans de les eleccions, davant dels resultats incerts, diversos partits verds europeus li van demanar que renunciés i demanés el vot per la demòcrata Kamala Harris.
Stein resideix a Lexington, Massachusetts.

## Referències

* ↑ «Mass.Gov - Massachusetts Board of Registration in Medicine». Profiles.massmedboard.org. [Consulta: 9 setembre 2012].
* ↑ Hirsch, David S. «Governor Candidates Bicker in Debate». The Harvard Crimson, 02-10-2002 [Consulta: 14 juliol 2012]. Arxivat 2012-12-10 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-12-10. [Consulta: 4 febrer 2016].
* ↑ Saulny, Susan «Party Strains to Be Heard Now That Its Voice Isn't Nader’s». New York Times, 12-07-2012, p. A10 [Consulta: 14 juliol 2012].
* ↑ Associated Press «Mass. doctor Jill Stein wins Green Party's presidential nod». USA Today. Associated Press, 14-07-2012 [Consulta: 15 juliol 2012].
* ↑ Levenson, Michael «Jill Stein launches bid for Green Party presidential nomination». Boston Globe, 24-10-2011 [Consulta: 24 octubre 2011].
* ↑ Reply by Jill Stein, to the GPUS Outreach and exploratory questionnaire for the 2012 GPUS presidential nomination GP.org
* ↑ O’Sullivan, Jim «Stein to jump into gov race with Green-Rainbow bid». Boston Globe, 07-01-2010 [Consulta: 18 juliol 2012].
* ↑ 2 more candidates jump into Mass. governor's race Boston Globe, February 4, 2010
* ↑ «Wayland's Jill Stein to launch campaign for governor». MetroWest Daily News [Boston], 04-02-2010 [Consulta: 6 setembre 2012].
* ↑ Jakob Hanke Vela, Zoya Sheftalovich. «Europe’s Greens ask Jill Stein to pull out of US election to prevent Trump victory» (en anglès). Politico, 01-11-2024. [Consulta: 3 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Jill Stein for President Arxivat 2020-10-28 a Wayback Machine. (anglès) (castellà)
# Natació sincronitzada als Jocs Olímpics d'estiu de 1996

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 celebrats a la ciutat d'Atlanta (Estats Units d'Amèrica) es disputà una única competició de natació sincronitzada per equips, sent la primera vegada que aquesta modalitat formà part del progrma olímpic. En aquesta edició s'eliminà la prova de solo, que no ha tornat a formar part del progrma olímpic, i també la prova per parelles, si bé aquesta fou reincorporada en els següents Jocs.
La competició es desenvolupà al Georgia Tech Aquatic Center entre els dies 30 de juliol i 2 d'agost de 1996.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 72 nedadores de 8 comitès nacionals diferents.
| Canadà Estats Units | França Itàlia | Japó Mèxic | Rússia R.P. de la Xina |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Equips | Estats UnitsSuzannah Bianco Tammy Cleland Becky Dyroen Heather Pease Jill Savery Nathalie Schneyder Heather Simmons Jill Sudduth Emily Lesueur Margot Thien | CanadàKaren Clark Sylvie Frechette Janice Bremner Karen Fonteyne Christine Larsen Erin Woodley Cari Read Lisa Alexander Valerie Hould Kasia Kulesza | JapóMiya Tachibana Akiko Kawase Rei Jimbo Miho Takeda Raika Fujii Miho Kawabe Junko Tanaka Riho Nakajima Mayuko Fujiki Kaori Takahashi |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | Canadà | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Japó | 0 | 0 | 1 | 1 |
# George Strange

George M. Strange (Portage la Prairie, Manitoba, 9 de novembre de 1880 - Toronto, 22 de juny de 1961) va ser un remer canadenc que va competir a principis del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla de plata en la prova de vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «George Strange Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de febrer 2013. [Consulta: 18 octubre 2015].
# Mimamsa

La Mimamsa (devanāgarī: मीमांसा, Mīmāṃsā) és una escola de la filosofia índia (àstika) o hindú, és a dir que reconeix l'autoritat dels Veda. El seu nom significa "la investigació anterior" o "exegesi". Es proposa dur a terme una revisió sistemàtica dels textos fundadors i rituals de sacrifici vèdics. Considera les accions ètiques com la força que determina l'aspecte del món.

## Origen i terminologia

Creat pel savi Jaimini (c. 200 dC), el Mimamsa també es diu Purva-mimamsa ('vella exegesi') o Karma-mimamsa, a diferència de la Uttara-mimamsa ('exegesi superior') posterior, dita igualment Brahma-mimamsa, Xariraka-mimamsa o Vedanta.

## Text de la Mimansa

El text fundador de la Mimamsa és el Mimamsa Sutra, escrit entre el 300 i el 100 aC. Està estructurat en dotze capítols on el primer tracta principalment de filosofia. Un dels principals comentaris és de Śābara al segle v o vi. Per aquesta escola de pensament els Veda no els van escriure els homes.

## Filosofia

Els filòsofs de la Mimamsa no creuen en la contemplació, en la recerca de l'Absolut. També durant un primer moment van refusar, fins a un cert punt, la idea de l'alliberament (mokxa). Es van veure obligats a integrar-la, argumenten que s'obté mitjançat els ritus. Tenen la concepció que l'acció ('karma') és dolorosa per naturalesa. L'acció no expressa l'home, només traeix al seu desig de sentit egoista. No obstant això, aquests rituals es poden realitzar a la felicitat interior.

## Referències

* 1 2 The Sanskrit Heritage Dictionary de Gérard Huet
* ↑ L'A a la Z de l'hinduisme " de BM Sullivan publicat per Vision Books, pàgines 134 i 135, ISBN 8170945216
* 1 2 Encyclopédie des religions. ISBN 2-253-13111-3.
* 1 2 Feuerstein, Georg. La tradición del yoga. Historia, literatura, filosofía y pràctica. Herde, 2013. ISBN 978-84-254-2743-5.
* 1 2 Hinduisme, l'antropologia d'una civilització, Madeleine Biardeau
# John Brinck

John Brinck (Winters, 16 de setembre de 1908 - Falfurrias, 19 de maig de 1934) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà la prova del vuit amb timoner del programa de rem, en què guanyà la medalla d'or. Va morir assassinat el 1934.

## Referències

* 1 2 «Jack Brinck Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de setembre 2017. [Consulta: 1r setembre 2018].
# 1.000 km de Catalunya

Els 1.000 km de Catalunya foren una cursa automobilística de resistència que es disputà entre 2008 i 2009 al Circuit de Catalunya de Montmeló. L'esdeveniment puntuava per a les European Le Mans Series (ELMS), campionat en què la prova estrella són les 24 Hores de Le Mans. Abans d'aquesta cursa, al circuit de Catalunya s'hi disputaren curses de resistència similars puntuables per al Campionat FIA de sport prototipus (SRWC), totes elles amb una durada total de 2 hores i mitja.

## Antecedents

| Any | Guanyador(s) | Equip | Cotxe | Durada | Denominació | Campionat |
| 1999 | Emmanuel Collard Vincenzo Sospiri | JB Giesse Team Ferrari | Ferrari 333 SP | 2 h 30' | ATP ISRS Trophy Barcelona | SRWC |
| 2000 | Christian Pescatori David Terrien | JMB Giesse Team Ferrari | Ferrari 333 SP | 2 h 30' | ATP Trophy | SRWC |
| 2001 | Christian Pescatori Marco Zadra | BMS Scuderia Italia | Ferrari 333 SP | 2 h 30' | Barcelona 2 hores 30 minuts | SRWC |
| 2002 | Sébastien Bourdais Jean-Christophe Boullion | Pescarolo Sport | Courage C60-Peugeot | 2 h 30' | Barcelona 2 hores 30 minuts | SRWC |

## Guanyadors

| Any | Guanyador(s) | Equip | Cotxe | Durada | Campionat |
| 2008 | Nicolas Minassian Marc Gené | Team Peugeot Total | Peugeot 908 HDi FAP | 1.000 km | ELMS |
| 2009 | Jan Charouz Tomáš Enge Stefan Mücke | Aston Martin Racing | Lola-Lola-Aston Martin B09/60 | 1.000 km | ELMS |

## Vegeu també

* Curses de resistència disputades al circuit de Montjuïc

## Enllaços externs

* Llista de curses d'automòbils Sport disputades a Montmeló, al Web racingsportscars (anglès)
# Castell de Montllor

El Castell de Montllor, també anomenat Castell de l'Hostal Roig o Castell dels Moros és un castell romànic bastit per a defensar el pas de la Noguera (Vilanova de Meià) al Pallars Jussà (Tremp). És molt a prop de l'Hostal Roig. Pertany al terme municipal de Gavet de la Conca, dins de l'antic terme de Sant Salvador de Toló.
El castell de Montelauro és esmentat en un document del 1247, relacionat amb el camí que construïren al segle xiii els monjos del priorat de Meià per tal de comunicar els llocs que acabem d'esmentar. Estava relacionat amb el monestir, desaparegut, de Sant Privat, i dins del terme de Castelló Sobirà.
És dalt d'un turó molt proper al sud-oest de l'Hostal Roig, uns cent metres per damunt de l'hostal.
Malgrat que tingui una relació amb el camí del segle xiii, el castell és força anterior. Per l'aparell, fet amb carreus mitjans units amb morter de calç d'un color rogenc, disposats habitualment de forma horitzontal, però amb algunes filades verticals, hauríem de situar la construcció cap a l'any 1000. Se'n conserva un fragment d'una torre circular, amb parets de poc més d'un metre de gruix, que marquen un diàmetre d'uns dos metres. L'alçada conservada és de 2,5 m en el lloc més alt.
A part de la torre, se'n conserva un vall, en part natural, i encaixos en la roca natural per als murs exteriors del castell.

## Referències

* 1 2 Bolòs i Masclans, Jordi; et alii. «Castell de l'Hostal Roig o de Montllor (Gavet de la Conca)». A: Catalunya Romànica. Barcelona: Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Benito i Monclús, Pere; et alii. «Castell de l'Hostal Roig (o de Montllor)». A: Joan-Albert Adell i Gisbert. El Pallars. volum 15 El Pallars Sobirà, el Pallars Jussà. 1. ed. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 84-7739-566-7.
* Buron, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra : guia. Tremp: Garsineu, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X.
* Pagès, M. «Gavet de la Conca. Sant Salvador de Toló». A: Gran geografia comarcal de Catalunya. volum 12: Pallars Sobirà, Pallars Jussà, Alta Ribagorça, Baixa Ribagorça, Llitera. Barcelona: Enciclopèdia catalana, 1984. ISBN 84-85194-13-6.

## Enllaços externs

* «Hostal Roig». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Zichron Yaakov

Zichron Yaakov (en hebreu: זכרון יעקב) (en català: en memòria de Jacob) és una ciutat d'Israel, a 35 quilòmetres al sud de Haifa i part del districte de Haifa. Es troba a l'extrem sud de la serra del Carmel amb vistes al mar Mediterrani, prop de la carretera de la costa (Autopista 2). Va ser un dels primers assentaments jueus d'Halutzim al país, fundat el 1882 pel baró Edmond James de Rothschild i anomenat en honor del seu pare, James Mayer de Rothschild ("James" deriva del nom hebreu Ya'akov, Jacob). El 2021 tenia 23.857 habitants.

## Referències

* ↑ «Zichron Yaakov». [Consulta: 26 gener 2008].
* ↑ «Regional Statistics» (en anglès). [Consulta: 24 desembre 2023].
# Georges Dillon-Kavanagh

Georges Arthur Dillon-Kavanagh du Fertagh (Nimes, Gard, 14 de febrer de 1873 – Laugnac, Lot-et-Garonne, 4 d'agost de 1944) va ser un tirador d'esgrima francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, en què fou setè en la prova de floret.
El 1906 disputà quatre proves del programa d'esgrima dels Jocs Intercalats d'Atenes. Guanyà la medalla d'or en les proves de floret i espasa per equips i la de plata en espasa.

## Referències

* 1 2 «Georges, Baron Dillon-Kavanagh Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2011. [Consulta: 10 agost 2016].
# Olha Kozàkova

Olha Kozàkova (rus: О́льга И́горевна Козако́ва) (Odessa, 14 de març de 1951) és una exjugadora de voleibol ucraïnesa que va competir per la Unió Soviètica durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on va guanyar la medalla de plata en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaca la medalla d'or al Campionat d'Europa de voleibol de 1975. A nivell de clubs jugà al Medin Odessa (1969-1980), equip amb el què guanyà la Copa de la URSS de 1974.

## Referències

* ↑ «Olha Kozakova Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ Enciclopèdia de Voleibol / Comp. V. L. Sviridov, Txechov, Tomsk: Companyia Yanson - 2001. (rus)
# John Henry Birtles

John Henry Birtles (Moseley, Birmingham, West Midlands, 1874 - Birmingham, 4 de febrer de 1935) va ser un jugador de rugbi anglès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de rugbi, com a integrant de l'equip Moseley Wanderers RFC, que exercia d'equip nacional en aquesta competició.

## Referències

* ↑ «Henry Birtles Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2011. [Consulta: 27 setembre 2015].
# Carl Jørgen Kiønig

Carl Jørgen Kiønig (nascut el 9 de març 1949) és un director de cinema i músic noruec.
En la seva joventut a Bærum, va formar el grup de rock progressiu Rain juntament amb el guitarrista/baixista Åsmund Fedje i el teclista Knut Heljar Hagen. Kiønig tocava la bateria i la percussió. Després de la mort d'Hagen, Kiønig i Fedje van continuar fent música, i han fet música junts per a moltes obres radiofòniques, sovint dirigits per Nils Nordberg, i per a les pel·lícules i actuacions teatrals de Kiønig.
Ha realitzat produccions per a teatre, cinema, televisió i ràdio. És especialment conegut per les seves produccions de les obres de teatre de Sam Shepard.Juntament amb Terje Rypdal va crear un nou musical noruec Phantasma que barrejava el rock i els mites japonesos/asiàtics.
Va créixer a Bærum i viu amb l'actriu Marianne Krogh.

## Director

* Blind gudinne (1997)
* Salige er de som tørster (1997)
* Den 25. timen (1990)
* Sabeltigerens sønn (1989)
* Fri (1987)
* En annen historie (1983)

## Música

* Blind gudinne – Sèrie de televisió (1997)
* Salige er de som tørster – pel·lícula (1997)
* Sort messe – radioteatre (1975)

## Premis

* Premi Amanda 1987 a la millor producció televisiva de la classe per Fri
* Amandaprisen 1998 a la millor pel·lícula noruega de la categoria per Salige er de som tørster

## Referències

* 1 2 «Rain». mic.no, 06-08-2006.
* ↑ «Cirkus Post-Modern». dagbladet.no.
* ↑ «Vinnerne». Stavanger Aftenblad, 17-08-1987.
* ↑ «Amanda vinnerne». dagbladet.no, 30-08-1998.

## Enllaços externs

* (noruec) Informació sobre Kiønig a filmfront.no
* (noruec) Informació sobre Kiønig a sceneweb.no
# Jak rozpętałem drugą wojnę światową

Jak rozpętałem drugą wojnę światową (Com vaig provocar la Segona Guerra Mundial) és un llargmetratge polonès dirigit el 1969 per Tadeusz Chmielewski i estrenat al cinema el 1970. Té un estatus de pel·lícula de culte a Polònia.

## Sinopsi

Després de coincidències còmiques, un soldat polonès, Franciszek Dolas, està convençut de viure l'inici de la Segona Guerra Mundial. En intentar evadir-se a qualsevol preu, acumula problemes. En fer-ho, es troba en diversos fronts de guerra (Iugoslàvia, mar Mediterrani, Pròxim Orient, Itàlia) abans de tornar a Polònia.

## Descripció

Aquesta comèdia de guerra es basa en un conte de Kazimierz Sławiński que porta per títol "Les aventures de Dolas el tirador". El rodatge va tenir lloc a Polònia i l'URSS, incloent Sotxi, Bakú, Poświętne i Łódź, així com Gurzuf, Yalta i Sukhumi Es considera una pel·lícula de culte a Polònia.
La pel·lícula està dividida en tres parts, Część I: Ucieczka (Part I: La fuga), Część II: Za bronią (Part II: Per armes) i Część III: Wśród swoich (Part III: Amb amics).
Produïda originalment en blanc i negre, la pel·lícula va ser acolorida el 2000 per la companyia de Hollywood Dynacs Digital Studios a petició de Studio Filmowe Oko i el canal de televisió Polsat.
En aquesta pel·lícula apareix el nom fictici de "Grzegorz Brzęczyszczykiewicz". Dolas, el personatge principal, dona aquest nom a l'oficial de Gestapo que l'interroga, per enganyar-lo

## Geografia

Mszczonowieścice és un poble polonès imaginari dins la novel·la de Kazimierz Sejda, C.K. Dezerterzy (1937). Ha estat inventat per mostrar les dificultats de pronúncia de la llengua. Mszczonowieścice és a l'ajuntament de Grzmiszczosławice i al districte de Trzcinogrzechotnikowo.

## Referències

* 1 2 «„Jak rozpętałem II wojnę światową” - cz. 1:Ucieczka». tvp.pl. [Consulta: 23 octubre 2016].
* 1 2 «„Jak rozpętałem II wojnę światową” - cz. 2: Za bronią». tvp.pl. [Consulta: 23 octubre 2016].
* 1 2 «„Jak rozpętałem II wojnę światową” - cz. 3: Wśród swoich». tvp.pl. [Consulta: 23 octubre 2016].
* ↑ (anglès)Charles Ford, Robert Hammond. Polish Film: A Twentieth Century History. McFarland, 2005, p. 237. ISBN 9781476608037.
* 1 2 «Jak rozpętałem drugą wojnę światową». filmpolski.pl. [Consulta: 23 octubre 2016].
* ↑ «Jak rozpetalem druga wojne swiatowa (1970) - Filming & Production». imdb.com. [Consulta: 28 agost 2019].
* 1 2 «Wiemy już, kto rozpętał II wojnę światową». polskieradio.pl. [Consulta: 23 octubre 2016].
* ↑ «Grzegorz Brzęczyszczykiewicz urodzony Chrząszczyżewoszyce powiat Łękołody – Polski.FM – WCPY 92.7 FM – Chicago». polski.fm. [Consulta: 28 agost 2019].
* ↑ «The 9 Most Unpronounceable Words in Polish». culture.pl, 29-07-2016. [Consulta: 4 octubre 2017].
# Salts als Jocs Olímpics d'estiu de 1996

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 celebrats a la ciutat d'Atlanta (Estats Units d'Amèrica) es disputaren quatre proves de salts, dues en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició es desenvolupà entre els dies 26 de juliol i 2 d'agost de 1996 a la Georgia Tech Aquatic Center.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 121 saltadors, 66 homes i 56 dones, de 39 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (7) Armènia (2) Austràlia (7) Àustria (2) Azerbaidjan (1) Belarús (5) Bolívia (1) Bulgària (1) Canadà (6) Corea del Nord (3) | Corea del Sud (4) Costa Rica (1) Espanya (5) Estats Units (8) França (1) Geòrgia (2) Grècia (1) Hongria (2) Itàlia (2) RF Iugoslàvia (2) | Japó (3) Kazakhstan (5) Kuwait (2) Mèxic (5) Puerto Rico (2) Regne Unit (5) Romania (3) Rússia (7) Suècia (3)  Suïssa (1) | Sri Lanka (1) Tadjikistan (2) Tailàndia (2) Ucraïna (6) Uruguai (1) Veneçuela (1) R.P. de la Xina (7) Xina-Taipei (2) Zàmbia (1) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Trampolí de 3 m. Detalls | Xiong Ni | Yu Zhuocheng | Mark Lenzi |
| Plataforma de 10 m. Detalls | Dmitri Saütin | Jan Hempel | Xiao Hailiang |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Trampolí de 3 m. Detalls | Fu Mingxia | Irina Lashko | Annie Pelletier |
| Plataforma de 10 m. Detalls | Fu Mingxia | Annika Walter | Mary Ellen Clark |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | R.P. de la Xina | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 2 | Rússia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Alemanya | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 4 | Estats Units | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 5 | Canadà | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Michael Basman

Michael John Basman (nascut el 16 de març de 1946 a St Pancras, Londres) és un jugador, escriptor, i promotor d'escacs britànic, que té el títol de Mestre Internacional des de 1980.
El pare de Basman fou un immigrant armeni que va modificar el seu cognom originari, "Basmadjian". La família coneixia la cantant Cleo Laine, qui va cuidar en Michael quan era petit.

## Carrera escaquística

En Basman és un escriptor prolífic en el camp dels escacs, i ha fet moltes contribucions a la teoria d'obertures; és particularment conegut per practicar en les seves pròpies partides obertures estranyes o rarament jugades, com ara la defensa St. George (amb la qual el GM anglès Tony Miles va derrotar un cop el llavors Campió del món Anatoli Kàrpov), l'atac Grob (per les blanques i les negres) i també The Creepy Crawly, que consisteix en a3, llavors h3 i a continuació un ràpid c4.
Possiblement el seu millor èxit en torneig oficial fou la seva lluita per la primera plaça al Campionat de la Gran Bretanya de 1973, en el qual acabà perdent el matx final contra William Hartston. El 1975 Anglaterra va disputar un matx a deu taulers contra França a Luton, i en Basman hi va jugar de primer tauler, per davant dels futurs super-Grans Mestres John Nunn i Jonathan Speelman.
A més a més, va crear l'UK Chess Challenge, un torneig per a jugadors en edat juvenil, organitzat en quatre etapes successives.

## Obres

* Michael Basman. Play the St. George Defence. Pergamon chess openings, 1982. ISBN 0-080297-18-8.
* Michael Basman. Chess Openings. Crowood, 1987. ISBN 0-946284-74-1.
* Michael Basman. The Killer Grob. Pergamon chess openings, 1989. ISBN 0080371310.

## Referències

* ↑ The UK Chess Challenge