OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nurfitriyana Saiman

Nurfitriyana Saiman (Jakarta, 7 de març de 1962) és una extiradora amb arc indonèsia que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics. El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on va disputar dues proves del programa de tir amb arc. Va guanyar la medalla de plata en la competició per equips, formant equip amb Lilies Handayani i Kusuma Wardhani, en el què seria la primera medalla olímpica per Indonèsia, mentre en la prova individual finalitzà en novena posició. També disputà els Jocs de Barcelona de 1992 i els d'Atlanta de 1996, on no va obtenir bons resultats. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de tir amb arc.

## Referències

* ↑ «Lilies Handayani Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 3 desembre 2019].
* ↑ Nurfitriyana Lantang a worldarchery.org
# Sandro Mareco

Sandro Mareco (Buenos Aires, 13 de maig de 1987) és un jugador d'escacs argentí, que té el títol de Gran Mestre des de 2010.
A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2020, hi tenia un Elo de 2629 punts, cosa que en feia el jugador número 2 (en actiu) de l'Argentina. El seu màxim Elo va ser de 2666 punts, a la llista del març de 2019.

## Resultats destacats en competició

El 2007 fou campió juvenil de Sud Amèrica.
El maig 2015 fou campió d'Amèrica a Montevideo (Uruguai) amb 8½ punts d'11, els mateixos punts que Yuniesky Quezada Pérez però amb millor desempat. D'aquesta manera es classificà per a la Copa del Món d'escacs de 2015, on eliminà Ni Hua a la primera ronda, però fou derrotat a la segona ronda contra Anton Kovalyov. L'octubre del 2015 es proclamà per primer cop campió de l'Argentina amb 10 punts de 13, mig punt per davant de Diego Flores i un punt per davant de Fernando Peralta.

### Participació en competicions per equips

Mareco ha participat, representant l'Argentina, en dues Olimpíades d'escacs, els anys 2012 i 2014, amb un resultat de (+6 =11 –2), per un 60,5% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a les Olimpíada del 2014 en puntuar 7 d'10 (+4 =6 -0), amb el 70,0% de la puntuació, amb una performance de 2639.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Sandro Mareco» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 13 setembre 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Argentina"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ «Evolució Elo de Sandro Mareco» (en anglès). FIDE consulta= 9 d'abril de 2020.
* ↑ «Sandro Mareco, Campeón de las Américas». chessbase.com. [Consulta: 13 setembre 2015].
* ↑ «Resultats Copa del món 2015». bakuworldcup2015.com. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2015. [Consulta: 16 setembre 2015].
* ↑ «Sandro Mareco es el nuevo Campeon Argentino». Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2015. [Consulta: 15 octubre 2015]. (castellà)
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
# Temporada 1977-1978 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 1977-1978 de la UE Sant Andreu, llavors anomenat oficialment Club Esportiu Sant Andreu.

## Partits
### Lliga (Segona B)

* Segona divisió B, grup 2n: 11a posició.

#### Segona volta
## Referències
## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Isolde Frölian

Isolde Frölian (Dresden, 8 d'abril de 1908 - Dresden, 6 de novembre de 1957) va ser una gimnasta artística alemanya que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Isolde Frölian Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 8 gener 2019].
# Miquel Diumé i Vilà

Miquel Diumé i Vilà (Vilamacolum, 7 de febrer de 1948 – Girona, 27 de maig de 2008) fou un periodista català. Als divuit anys va iniciar-se a Ràdio Girona i el 1966 va començar la seva carrera a La Voz de Gerona, l'emissora de la Cadena de Emisoras Sindicales, primer com a tècnic i després com a locutor. A la mort de Francisco Franco, La Voz de Gerona es va fusionar a Radiocadena Española, englobada dins de Radiotelevisión Española. El 1982 en va ser nomenat director en funcions i una de les seves primeres decisions va ser la supressió de l'emissió del rosari. El 1993 Radiocadena es va dissoldre i va integrar-se a Radio Nacional de España, emissora que va dirigir a la demarcació de Girona des de l'inici i fins a la seva prejubilació, el 2006. També va ser membre de la junta del Col·legi de Periodistes de Catalunya a Girona i participà en els cursos de les Emissores Municipals de Catalunya. El 2008 va rebre a títol pòstum la Mosca de la Informació de la demarcació de Girona del Col·legi de Periodistes de Catalunya. L'octubre de 2012 l'Ajuntament de Girona va posar el seu nom a la nova sala de premsa del consistori. El 2010 la Diputació de Girona i la demarcació de Girona del Col·legi de Periodistes van instaurar, en el marc dels Premis de Comunicació Local Carles Rahola, el Premi Miquel Diumé al millor treball de ràdio.

## Referències

* ↑ C., F. «Un càncer s'emporta el periodista Miquel Diumé». El Periódico de Catalunya, 29-05-2008.
* 1 2 3 «Biografia de Miquel Diumé i Vilà». Ajuntament de Girona. Arxivat de l'original el 2016-03-10. [Consulta: 5 març 2016].
* 1 2 Fanals, Laura «L'Ajuntament posa en servei la sala de premsa Miquel Diumé». Diari de Girona, 25-10-2012.
# Martín Farfán Pulido

José Martín Farfán Pulido (Facatativá, 21 d'agost de 1965) va ser un ciclista colombià, professional del 1988 al 1995. Especialista en l'escalada, va guanyar el Gran Premi de la muntanya a la Volta a Espanya així com una etapa a l'edició de 1990.
A l'edició de 1989 de la Volta a Espanya, va donar positiu per un estimulant en dues etapes.

## Palmarès

* 1988
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira
* 1989
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
* 1990
** Vencedor d'una etapa al Volta a Espanya i 1r del Gran Premi de la muntanya
* 1991
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 1992
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Burgos
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 1994
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 23è de la classificació general
* 1990. 11è de la classificació general. 1r del Gran Premi de la muntanya i vencedor d'una etapa
* 1991. 53è de la classificació general
* 1992. 38è de la classificació general
* 1993. 40è de la classificació general
* 1995. Abandona (14a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1990. Abandona (8a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1993. Abandona (17a etapa)
* 1995. 49è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Farfán "un escarbajo dopado"». Mundo Deportivo, 19-05-1989 [Consulta: 17 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Sébastien Reichenbach

Sébastien Reichenbach (Martigny, Valais, 28 de maig de 1989) és un ciclista suís, professional des del 2013 fins al 2024. El seu darrer equip fou el Tudor Pro Cycling Team. En el seu palmarès destaca la victòria al Campionat de Suïssa en ruta de 2019.

## Palmarès

* 2012
** Campió de Suïssa de muntanya
** 1r al Campionat de Zúric
* 2013
** 1r al Trofeu Matteotti
* 2019
** Campió de Suïssa en ruta

### Resultats al Tour de França

* 2014. 85è de la classificació general
* 2016. 14è de la classificació general
* 2019. 17è de la classificació general
* 2020. 24è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2015. Abandona (16a etapa)
* 2017. 15è de la classificació general
* 2018. 22è de la classificació general
* 2021. Abandona (16a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2022. 24è de la classificació general

## Referències

* ↑ «SEBASTIEN REICHENBACH FORCED INTO RETIREMENT: “IT’S NOT THE END I HAD IMAGINED”» (en anglès). cyclinguptodate, 26-09-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ Ryan, Barry. «Pellaud and Reichenbach join Cancellara's Tudor team as ProTeam status confirmed». CyclingNews, 12-12-2022. Arxivat de l'original el 19 març 2023. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ «Tudor Pro Cycling Team». UCI. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «News Shorts: Brammeier returns home after Utah crash», 18-08-2015. [Consulta: 22 agost 2015].
* ↑ «Reichenbach and Tschopp dominate in the heat». Cyclingnews.com. Future plc, 28-07-2013 [Consulta: 13 febrer 2023].
* ↑ «Reichenbach erstmals Schweizer Strassenmeister» (en alemany). Schweizer Radio und Fernsehen. Swiss Broadcasting Corporation, 30-06-2019 [Consulta: 13 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net'
* Sébastien Reichenbach a ProCyclingStats
# Mabel Taylor

Mabel Caroline Taylor (Cincinnati, Ohio, 7 de desembre de 1879 – ?) va ser una arquera estatunidenca que va competir durant a primers del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla de plata en la prova de la ronda per equips del programa de tir amb arc. En les proves de la ronda Columbia i ronda Nacional fou cinquena.
La seva germana, Leonie Taylor, també va disputar aquests mateixos Jocs Olímpics.

## Referències

* 1 2 3 «Mabel Taylor Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2012. [Consulta: 19 octubre 2015].
# István Barta

István Barta (Álmosd, 13 d'agost de 1895 - Budapest, 16 de febrer de 1948) va ser un waterpolista hongarès que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on fou cinquè en la competició de waterpolo. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, va guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo i el 1932, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla d'or. En el seu palmarès també destaquen sis lligues hongareses de waterpolo i tres campionats d'Europa (1926, 1927, 1931).

## Referències

* 1 2 «István Barta Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 27 juliol 2018].
# Carles Cuní i Llaudet

Carles Cuní i Llaudet (Tiana, segle XX) és un periodista català que ha desenvolupat la seva carrera a la ràdio. Va treballar primer a Ràdio Terrassa, i des de 1983 a Catalunya Ràdio. A Catalunya Ràdio va presentar durant els primers anys tot tipus d'informatius, fins que el 1987 va iniciar l'emissió de La nit dels ignorants, que va deixar l'any 1996 perquè la direcció de Catalunya Ràdio va passar el programa de cert èxit a les 2:00 de la matinada per posar en el seu lloc programació esportiva. Entre els anys 1995 i 1996 també va presentar el programa Som i serem de TVC.
És cofundador, juntament amb Miquel Calçada, del Grup Flaix, que inclou les emissores Flaix FM i Ràdio Flaixbac i l'antic canal de televisió Flaix TV.
És germà del també periodista Josep Cuní i va ser membre de la junta directiva d'Òmnium Cultural. En l'actualitat és director de Flaixbac.
El 25 de març de 2004, conjuntament amb Miquel Calçada, rebé el premi al Millor Professional de la Ràdio Associació de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Carles Cuní: “Hi ha dies que somio que arribo tard al programa”». Radio Local-RàdioTiana, 17-02-2011. [Consulta: 20 febrer 2022].
* 1 2 «Carles Cuní». Blocs de VilaWeb. VilaWeb, 01-10-2008. [Consulta: 20 febrer 2022].
# Els Verds de Mallorca

Els Verds de Mallorca és un partit polític ecologista implantat a Mallorca el 1998, com a part i continuació de Els Verds de les Illes. Forma part del Partit Verd Europeu (European Green Party) a través de la Confederación de Los Verdes - Os Verdes - Els Verds - Berdeak.
La seva política de pactes l'ha duit en diverses ocasions al Consell Insular de Mallorca, al Parlament de les Illes Balears i a ajuntaments de Mallorca.
Algunes de les seves cares més conegudes han estat Jordi López, Miquel Àngel Llauger i Margalida Rosselló.
El partit, quan es deia Els Verds de les Illes Balears, fou legalitzat el 1993.
L'any 2010 Els Verds de Mallorca van iniciar un procés de convergència amb Iniciativa d'Esquerres (partit format aquell mateix any per una part important d'antics afiliats a Esquerra Unida així com un nombre considerable d'independents de l'àmbit progressista). El procés va culminar el 5 de novembre de 2010 amb una assemblea conjunta de fusió, que va donar lloc a la nova formació ecosocialista IniciativaVerds. El nou coordinador del partit és David Abril Hervás.
L'assemblea va comptar amb la participació de més de 150 persones i hi van assistir representants de les organitzacions germanes d'IniciativaVerds, com ara Raül Romeva, per part d'Iniciativa per Catalunya Verds, Joaquín Nieto, per part d'Equo, o Florent Marcellesi, per part de la Coordinadora Verda. També hi assistiren representants dels partits de les Illes Balears amb els quals IniciativaVerds ha portat endavant importants iniciatives polítiques, tant des del govern com des de l'oposició, com ara Biel Barceló del PSM, o Marian Suárez d'Eivissa pel Canvi.

## Coordinadors generals

* Margalida Rosselló (fins 2004)
* Miquel Àngel Llauger (2004-2007)
* Antoni Esteva (2007-2009)
* Antoni Seguí (des de 2009)

## Referències

* ↑ «Aclariments d'Els Verds de Mallorca». Arxivat de l'original el 2019-06-23. [Consulta: 23 juny 2019].
* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 656. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ Llauger i Adrian Forcen 1 congrés extraordinari d'Els Verds a l'octubre, Vilaweb 3 de setembre de 2004
* ↑ Els Verds eligen el sábado a Esteve como coordinador Arxivat 2019-06-23 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «Organigrama». Arxivat de l'original el 2019-06-23. [Consulta: 23 juny 2019].

## Enllaços externs

* Els Verds de Mallorca Arxivat 2010-11-13 a Wayback Machine.
* IniciativaVerds
# Ramon Sinkeldam

Ramon Sinkeldam (Zaanstad, 9 de febrer de 1989) és un ciclista neerlandès, professional des del 2011 fins al 2024. El seu darrer equip fou l'Alpecin-Deceuninck. Combina el ciclocròs En el seu palmarès destaca la París-Roubaix sub-23 de 2011 i la Velothon Berlín de 2015, i sobretot el Campionat nacional en ruta de 2017.

## Palmarès en ruta

* 2011
** Campió dels Països Baixos sub-23 en ruta
** 1r a la París-Roubaix sub-23
** 1r a la Volta a Limburg
* 2012
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Hainan
* 2014
** Vencedor d'una etapa a la World Ports Classic
* 2015
** 1r al Velothon Berlín
** 1r a la Binche-Chimay-Binche
* 2017
** Campió dels Països Baixos en ruta
* 2018
** 1r a la París-Chauny

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. Abandona
* 2014. 136è de la classificació general
* 2021. 127è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2015. Abandona (14a etapa)
* 2016. 143è de la classificació general
* 2017. 148è de la classificació general
* 2018. 134è de la classificació general
* 2023. No surt (14a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2019. 133è de la classificació general
* 2020. Abandona (10a etapa)
* 2022. 132è de la classificació general
* 2023. No surt (5a etapa)

## Palmarès en ciclocròs

* 2006-2007
** Campió dels Països Baixos júnior en ciclocròs
** 1r al Superprestige júnior

## Referències

* ↑ «Ramon Sinkeldam naar Skil-Shimano», 09-07-2011. Arxivat de l'original el 30 d’octubre 2014. [Consulta: 30 octubre 2014].
* ↑ «TWO LONG-TIME PROS WITH TOTAL OF 28 PROFESSIONAL VICTORIES CALL IT QUITS AT THE END OF 2024» (en anglès). cyclinguptodate, 22-06-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ Nicolas Gauthier. «Transfert - Ramon Sinkeldam signe chez Alpecin-Deceuninck pour deux ans», 05-12-2022.

## Enllaços externs

* Ramon Sinkeldam a ProCyclingStats
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Kseifa

Kseifa (àrab: كسيفة, Ksayfa; hebreu: כסיפה‎) és un consell local del districte del Sud d'Israel. Kseifa va ser fundada en 1982 com a part del projecte del govern israelià d'establir els beduïns en assentaments permanents. L'any 2002, l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel (OCEI) va publicar un estudi en què es deia que Kseifa era el municipi més pobre d'Israel.
# Ahmadu III

Ahmadu III o Hamadu III (mort en juny de 1862) fou emir de Masina, successor del seu pare Ahmadu II a la mort d'aquest el 27 de febrer de 1853. Es va enfrontar amb el gran conqueridor el hajj Umar Tal, al que va voler derrotar mitjançant enganys, però Umar va ocupar Hamdallay (Hamdallahi) el 16 de maig de 1862. Ahmadu III va fugir cap a Tombuctu, però pel camí fou interceptar per les forces d'Umar i executat per orde d'aquest (juny de 1862). El seu oncle Ba Lobbo va assolir la successió i va seguir la lluita.

## Referències

* ↑ Merriam-Webster. Merriam-Webster's Encyclopedia of World Religions. Merriam-Webster, 1999-09-01, p. 1116. ISBN 978-0-87779-044-0.
* ↑ Roberts, Richard L. Warriors, Merchants, and Slaves: The State and the Economy in the Middle Niger Valley, 1700-1914. Stanford University Press, 1987, p. 82-83. ISBN 978-0-8047-6613-5.
* ↑ Flint, John E. The Cambridge History of Africa. Cambridge University Press, 1977-01-20, p. 151-158. ISBN 978-0-521-20701-0.
# Jordi Tardà i Castells

Jordi Tardà i Castells (Mataró, 31 de gener de 1955 - 1 de març de 2015) fou un periodista i crític musical català.
Va estar vinculat durant tota la vida professional a Catalunya Ràdio. Des de la creació, va ser director i presentador del programa Tarda Tardà, considerat el programa radiofònic de rock més veterà d'Europa després d'estar més de 30 anys en antena. També fou el creador de la Fira del Disc del Col·leccionista, caracteritzada per la subhasta popular d'objectes de col·leccionista, així com l'impulsor del Museu del Rock de Barcelona (2011-2012).
Tardà també era un enamorat de Tintín, el popular personatge d'Hergé. A Catalunya Ràdio va realitzar la sèrie de programes Tintín a la ràdio, que s'emetien els festius intersetmanals.

## Obra

* John Lennon, la biografia d'un geni (1987)
* Paraula de Stone (1996)
* Diari d'un col·leccionista (2002)
* La porta de l'infern (2007)

## Referències

* ↑ «Jordi Tardà i Castells». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «S'ha mort el periodista i crític musical Jordi Tardà». Vilaweb.cat, 01-03-2015. [Consulta: 1r març 2015].
* ↑ Frisach, Montse «L'última paraula de Jordi Tardà». El Punt Avui, 02-03-2015.
* ↑ «Mor el periodista i crític musical Jordi Tardà». CCMA.cat, 01-03-2015. [Consulta: 1r març 2015].
# Arthur Decabooter

Arthur Decabooter (Welden, Oudenaarde, 3 d'octubre de 1936 - Zingem, 26 de maig de 2012) fou un ciclista flamenc, que fou professional entre 1959 i 1967. Durant la seva carrera esportiva aconseguí més de 60 victòries, destacant tres etapes a la Volta a Espanya i el Tour de Flandes de 1960. Era cunyat del també ciclista Walter Godefroot.

## Palmarès

* 1958
** 1r a la Nokere Koerse
* 1959
** 1r al Gran Premi de la vila de Zottegem
** 1r al Circuit de Houtland
* 1960
** 1r al Tour de Flandes
** 1r a l'A través de Bèlgica
** 1r de l'Escaut-Dendre-Lys
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1961
** 1r de l'Omloop Het Volk
** 1r del Gran Premi E3
** 1r de Gran Premi Briek Schotte
** 1r del Gran Premi de Denain
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1964
** 1r de la Kuurne-Brussel·les-Kuurne
** 1r al Circuit de Houtland
* 1965
** 1r a la Nokere Koerse
* 1966
** 1r a l'Elfstedenronde
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Andalusia
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque

### Resultats al Tour de França

* 1962. Abandona (14a etapa)
* 1963. Abandona (11a etapa)
* 1964. Abandona (16a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1960. 10è de la classificació general. 1r de la classificació per punts i vencedor de 2 etapes
* 1961. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1964. 16è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «Arthur "Tuur" Decabooter (75) is niet meer» (en neerlandès), 26-05-2012. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Cycling. «Parientes - G» (en anglès). [Consulta: 7 març 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Arthur Decabooter a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa d'Arthur Decabooter a sitiodeciclismo.net
# Partit Ecologista-Els Verds

El Partit Ecologista-Els Verds de Portugal (Partido Ecologista "Os Verdes" en portuguès) és un partit polític ecologista.
Aquest partit polític té poc pes social, però compta amb representació al parlament portugués i es considera socialista en matèria de polítiques econòmiques i socials.
# Parc dels Monstres

El Parc dels Monstres (Parco dei Mostri), també anomenat Sacro Bosco o Villa delle Meraviglie és un conjunt monumental a Bomarzo, a la província de Viterbo, Itàlia. És un parc natural adornat amb nombroses escultures basàltiques del segle XVI i que representen animals mitològics, déus i monstres.

## Història

L'arquitecte i antiquari Pirro Ligorio per encàrrec del príncep Pier Francesco Orsini (conegut com Vicino Orsini) va dissenyar i supervisar la construcció del parc l'any 1547, elevant el gènere del grotesc a un sistema en les figures mitològiques allí representades. Alguns estudiosos van atribuir erròniament la "direcció" a Miquel Àngel Buonarroti (E. Guidoni), mentre que d'altres, en particular per al Temple, van citar el nom de Jacopo Barozzi da Vignola. La realització de les escultures va ser probablement confiada a Simone Moschino. Orsini va anomenar el parc simplement "bosquet" i el va dedicar a la seva dona, Giulia Farnese (que no s'ha de confondre amb la concubina homònima del papa Alexandre VI).
Arquitectures impossibles, com la casa inclinada, o algunes estàtues enigmàtiques representarien, segons alguns, les etapes d'un itinerari d'origen alquímic.
Historiadors i filòlegs han fet diversos intents per explicar el laberint de símbols, i han trobat temes i motius antics de la literatura renaixentista, com ara el Cançoner de Francesco Petrarca, l'Orland furiós de Ludovico Ariosto i els poemes Amadigi i Floridante de Bernardo Tasso (en aquest últim, per exemple, apareix un drac d'acer amb una habitació a dins, i de la boca del qual van sortir amazones a cavall). No obstant això, queden tants misteris que, al final, potser ni tan sols s'ha pogut trobar un esquema interpretatiu homogeni; sobre un pilar hi ha una possible inscripció clau: "Sol per ventilar el nucli".
John Shearman, que esmenta el parc diverses vegades en el seu Manierisme, parla de "ficcions increïbles, agradables i sobretot manifestes, productes de la fugida artística i literària". L'any 1585, després de la mort de l'últim príncep Orsini, el parc va ser abandonat i a la segona meitat del segle xx va ser restaurat pel matrimoni Giancarlo i Tina Severi Bettini, que estan enterrats al petit temple interior del parc, que és potser també el sepulcre de Giulia Farnese.
L'any 1948 el parc va ser visitat per Salvador Dalí que per a l'ocasió es va fer emmarcar en posicions originals entre els principals monuments i va definir el lloc com un invent històric únic.

## Referències

* ↑ Berberi, 1999.
* ↑ Shearman, 1983, p. 119.

## Bibliografia

* Berberi, Marco. Bomarzo: un giardino alchemico del Cinquecento. Nuovi orizzonti, 1999.
* Shearman, John. Manierismo. SPES, 1983.