OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nils-Joel Englund

Nils-Joel Englund (Överluleå church parish, 9 d'abril de 1907 - 22 de juny de 1995) va ser un esquiador de fons suec que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Garmisch-Partenkirchen, on guanyà la medalla de bronze en la prova dels 50 quilòmetres del programa d'esquí de fons.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic, tres d'or, una de plata i dues de bronze entre les edicions de 1933 i 1935. En retirar-se exercí d'entrenador de l'equip suís durant dos anys.

## Referències

* 1 2 «Nils Englund Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2009. [Consulta: 11 abril 2019].
* ↑ Nils Englund. Comitè Olímpic Suec
# Radio Mosaique FM

Radio Mosaique FM és la primera cadena de ràdio privada que es va fundar a Tunísia. El 2003 el govern va donar llum verda a la creació de cadenes privades de ràdio i televisió. La primera emissora privada de ràdio fou Radio Mosaique FM oberta el novembre del 2003 a Tunis. El director (2006) és Noureddine Boutar. El 25 de juliol del 2005 es va obrir a Sussa la segona cadena de ràdio, Radio El Jawhara, d'abast encara regional. Normalment ambdues emeten en àrab.
Fa temps que s'ha especulat que Mosaïque FM era considerada la ràdio de "The Trablesi Clan" perquè Belhassen Trabelsi tenia el 13% de les seves accions.

## Referéncies

* ↑ http://www.magharebia.com/cocoon/awi/xhtml1/fr/features/awi/reportage/2007/04/13/reportage-01
* ↑ Radio Mosaïque défie les tabous. .
* ↑ Mustapha Benfodil, « En finir avec l'image de « radio des Trabelsi » », El Watan, 19 May 2011
# Rufirallus

Rufirallus és un gènere d'ocells de la família dels ràl·lids (Rallidae) que viu a la regió neotropical. Són ràl·lids amb bec relativament curt que habiten entre la densa vegetació propera a l'aigua.

## Taxonomia

Antany ubicades al gènere Laterallus, van ser separades al seu propi gènere arran treballs recents. Actualment s’inclouen dues especies:
* Rufirallus viridis - rasclet d'antifaç.
* Rufirallus castaneiceps - rasclet capbrú.

## Referències

* ↑ EC Dickinson i JV Remsen Jr (Eds). 2013. The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World. 4th Edition, Volume 1 Non-passerines. Aves Press, Eastbourne, U.K.
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
# Albert Rocas i Comas

Albert Rocas i Comas (Palafrugell, 16 de juny de 1982) és un jugador d'handbol català del Naturhouse La Rioja de la Lliga ASOBAL.
Va començar a practicar aquest esport al Club Handbol Garbí de Palafrugell, per passar més tard a les categories inferiors del Club Balonmano Granollers. Va debutar a la Lliga ASOBAL amb el Club Balonmano Valladolid la temporada 2000 – 2001 a l'edat de 18 anys, equip amb el qual va aconseguir una Copa ASOBAL. La temporada 2003 – 2004 va fitxar pel Portland San Antonio de Pamplona, amb el qual va aconseguir una Lliga ASOBAL, una Recopa d'Europa i una Supercopa ASOBAL. Jugà a l'equip d'handbol del FC Barcelona des de la temporada 2007 – 2008 fins a la 2012 – 2013, moment en què va passar a jugar amb l'equip danès KIF Kolding Copenhague.
El seu debut amb la Selecció d'handbol d'Espanya, sota la direcció de Juan Carlos Pastor, es va produir al Campionat del món de Tunísia del 2005, en què va assolir el títol mundial per primera vegada. Posteriorment, va aconseguir la medalla de plata a al Campionat Europeu de Suïssa, l'any 2006. Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 celebrats a Pequín, aconseguint la medalla de bronze.
Va rebre la Medalla d'Argent de Palafrugell al Mèrit Esportiu el 13 de setembre de 2008.
Juga com a extrem dret i destaca per la seva velocitat, la diversitat en el llançament i la fiabilitat des del punt de penal, entre altres qualitats. Aquestes l'han convertit en un dels millors extrems drets del món.

## Palmarès
### BM Valladolid

* 1 Copa ASOBAL: 2002-2003

### Portland San Antonio

* 1 Lliga ASOBAL: 2004-2005
* 1 Recopa d'Europa: 2003-2004
* 1 Supercopa ASOBAL: 2005-2006

### FC Barcelona

(Actualitzat el 30 de maig del 2012)
* 1 Lliga de Campions: 2010-2011
* 2 Lliga ASOBAL: 2010-2011, 2011-2012
* 2 Copa del Rei: 2008-2009, 2009-2010
* 2 Copa ASOBAL: 2009-2010, 2011-2012
* 2 Supercopes ASOBAL: 2008-2009, 2009-2010
* 4 Lligues dels Pirineus: 2007-2008, 2009-2010, 2010-2011, 2011-2012

### Amb la selecció espanyola

* Campió del món (Tunísia 2005)
* Campió Jocs del Mediterrani (Almeria 2005)
* Medalla de plata a l'Europeu de Suïssa (2006)
* Medalla de bronze en els Jocs Olímpics de (Beijing 2008)
* Medalla de bronze al campionat del món (Suècia 2011)
* Campió del món (Espanya 2013)

### Distincions individuals

* Medalla de bronze de la Real Orden al Mérito Deportivo 2009
* Inclòs en el 7 ideal dels Jocs Olímpics de Beijing 2008

## Referències

* 1 2 3 «Medalles d'argent». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2013-10-09. [Consulta: 27 juliol 2012].
* ↑ «Albert Rocas es desvincula del Barça Intersport i se'n va al Kolding Copenhague». Esport3, 17-08-2013.
# Ernst Falkbeer

Ernst Karl Falkbeer (Brno, 27 de juny de 1819 – Viena, 14 de desembre de 1885) fou un periodista i jugador d'escacs austríac.

## Biografia

Nascut a Brno, llavors part de l'Imperi Austrohongarès, va mudar-se a Viena per estudiar dret, però va acabar fent de periodista. Durant les Revolucions europees de 1848, va deixar Viena per anar a Alemanya, on es va poder enfrontar als millors mestres del moment, com Adolf Anderssen i Jean Dufresne a Leipzig, Berlín, Dresden, i Bremen.
El 1853 va poder retornar a Viena, i dos anys després, el gener de 1855, va iniciar la primera revista d'escacs austríaca, la Wiener Schachzeitung, tot i que va sobreviure només uns pocs mesos. Posteriorment, en Falkbeer va anar a Londres, on hi va jugar dos matxs contra Henry Bird; perdé el primer, el 1856 (+1 −2), i guanyà el segon, el 1856/7 (+5 −4 =4). Al torneig de Birmingham de 1858 (eliminatori), va batre en Saint-Amant a la segona ronda, (+2 −1), però perdé a la quarta ronda (i final) contra en Johann Löwenthal (+1 −3 =4) per acabar segon. Falkbeer edità una columna d'escacs pel rotatiu The Sunday Times des de l'abril de 1857 fins al novembre de 1859. El 1864 retornà a Viena, on posteriorment hi edità una columna d'escacs al Neue Illustrirte Zeitung des de 1877 a 1885.

## Contribució a la teoria dels escacs

En Falkbeer és conegut per les seves contribucions a la teoria dels escacs, més que pels seus resultats en competició. Seva és l'autoria del Contragambit Falkbeer (1. e4 e5 2. f4 d5), considerat encara actualment com una de les línies principals del gambit de rei Refusat. En Siegbert Tarrasch opinava que el Contragambit Falkbeer refutava completament el gambit de rei.

## Partides notables

* Carl Hamppe - Ernst Falkbeer, Viena 1849, gambit vienès Horwitz C26, 0-1
* Ernst Falkbeer - Adolf Anderssen, Berlín 1851, Obertura vienesa C25, 1-0
* Ernst Falkbeer - Henry Bird, matx, Londres 1856, Defensa Moderna B06, 1-0
* Ernst Falkbeer - Johann Löwenthal, Birmingham 1858, Obertura vienesa, variant Spielmann C26, 1-0

## Referències

* 1 2 Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987. ISBN 0-7864-2353-6.
* ↑ «Nota biogràfica d'Ernst Falkbeer» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 8 setembre 2011].
* 1 2 Hooper, David; Whyld, Kenneth. The Oxford Companion to Chess. 2a edició. Oxford University Press, 1992, p. 131–132. ISBN 0-19-280049-3.

## Enllaços externs

* Estimació Elo d'Ernst Falkbeer a «chessmetrics.com». [Consulta: 15 juliol 2010]. (anglès)
# Nils Adlercreutz

Nils August Domingo Adlercreutz (Brunneby, Motala, Östergötland, 8 de juliol de 1866 - Estocolm, 27 de setembre de 1955) va ser un militar i genet suec que va competir a començaments del segle xx. Era pare del també genet Gregor Adlercreutz.
Adlercreutz nasqué a Brunneby al municipi de Motala, i era fill del tinent Nikolas Adlercreutz i la comtessa Augusta (nascuda Gyldenstolpe). El 1890 arribà a segon tinent i el 1896 a tinent. Adlercreutz va servir com a intendent de regiment entre 1904 i 1906 i professor de l'escola d'equitació de Strömsholm entre 1906 i 1908. El mateix any va ser ascendit a ryttmästare. Adlercreutz va ser agregat militar a Berlín entre 1912 i 1918 i fou major al Scanian Dragoon Regiment (K 6) el 1914.
Fou ascendit a tinent coronel el 1917 i a coronel el 1918, a la vegada que era nomenat oficial de comandament del Regiment Hússar de Småland (K 4) el 1918. Posteriorment va ser comandant del Regiment Dragoon d'Escània entre 1921 i 1927. Es va retirar de l'exèrcit l'any següent.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'or en la prova del concurs per equips del programa d'hípica, formant equip amb Axel Nordlander, Ernst Casparsson i Henric Horn af Åminne, amb el cavall Atout. En el concurs individual fou quart i en salts d'obstacles sisè, amb el cavall Ilex.
Durant la seva vida va rebre nombroses condecoracions i reconeixements, com Comandant de primera classe de l'Orde de l'Espasa, cavaller de l'Orde de Vasa, la Creu Militar de Bèlgica o la Segona Classe de la Creu de Ferro.

## Referències

* 1 2 «Nils Adlercreutz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-16. [Consulta: 22 març 2017].
* 1 2 3 Vem är det: svensk biografisk handbok. 1933 (en swedish). Stockholm: Norstedt, 1932, p. 9.
* 1 2 Vem är vem?. D. 1, Stockholmsdelen (en suec). Stockholm: Vem är vem bokförlag, 1945, p. 3.
* ↑ Ernst Casparsson. Comitè Olímpic Suec
* ↑ «Nils Adlercreutz» (en suec). Comitè Olímpic Suec.
# Pere Martínez Carreté

Pere Martínez Carreté (Badalona, 1963) és un comerciant i polític català, que va ser regidor de l'Ajuntament de Badalona.
Veí del barri del Progrés, treballa en el món del comerç en la gestió d'un grup de compres a nivell estatal i internacional. És també entrenador superior de bàsquet i ha treballat en l'àmbit de l'esport. Compromès amb moviments associatius i culturals badalonins, la primera vegada que va militar en un partit polític va ser amb Solidaritat Catalana per la Independència (SI), en va ser secretari d'acció municipal al Barcelonès Nord, i va ser escollit per primàries com a cap de llista per Badalona per a les eleccions municipals de 2011, però no va ser elegit regidor.
A les eleccions municipals de 2015 va ser el número 5 de les llistes de Convergència i Unió, però la formació només n'obtingue dos. El 28 de març de 2017 va entrar com a regidor de l'Ajuntament com a representant del Partit Demòcrata en substitució de Ferran Falcó i Isern, i assumint també el paper de president del grup municipal de Convergència i Unió, format abans de la separació dels dos partits de la coalició nacionalista. Martínez va dir que volia assumir una posició de centralitat a la ciutat, i no d'extrems, com s'havia produït a Badalona entre el Partit Popular i Guanyem Badalona en Comú. El maig va demanar, juntament amb la diputada Lourdes Ciuró, una esmena als Pressupostos Generals de l'Estat per rehabilitar l'antiga fàbrica CACI, amb el projecte demòcrata de que la fàbrica esdevingui un centre de recerca universitari farmacèutic de la Universitat Autònoma Barcelona, moviment contrari a la instal·lació del Museu del Còmic i la Il·lustració, que va lamentar el govern municipal, ja que el projecte rep el suport tant del Departament de Cultura de la Generalitat i Ficomic.
Malgrat que el 2019 va ser triat per presentar-se com a cap de llista a les eleccions municipals, finalment es retirà i fou substituït per David Torrents. Des de 2020 milita al Partit Nacionalista de Catalunya, n'és vocal de la Junta.

## Referències

* ↑ Membrives, Marta; Muñoz, Sara «SI tria en unes primàries el cap de llista per Badalona». El Punt Avui, 23-03-2011.
* ↑ Torres, Javier «El secretario de Territori, Ferran Falcó, abandonará su acta de regidor en Badalona a finales de año». La Vanguardia, 13-10-2016.
* ↑ Torres, Javier «Pere Martínez Carreté s'estrena com a regidor de CiU». Diari de Badalona, 29-03-2017.
* ↑ Torres, Javier «Marta Pascal quiere que el Partit Demòcrata gane presencia en los barrios de Badalona». La Vanguardia, 31-03-2017.
* ↑ Redacció «Peix al cove del PDECAT». e-noticies, 09-05-2017.
* ↑ Ribalaygue, Jordi «El PDeCAT, contra el edificio del Museo del Còmic». El Mundo.
* ↑ Redacció «Pere Martínez no es presentarà a les primàries de JXCat i David Torrents recull avals». Diari de Badalona, 25-01-2019.
* ↑ Palau, Òscar «Pascal liderarà el nou Partit Nacionalista de Catalunya». El Punt Avui, 27-06-2020.
# Tatiana Lemachko

Tatiana Lemachko (Moscou, 16 de març de 1948 - Zúric, 17 de maig de 2020) fou una jugadora d'escacs búlgara i suïssa, d'origen rus, que tenia el títol de Gran Mestre Femení (WGM) des de 1977. Va ser cinc cops campiona de femenina de Bulgària, i deu cops campiona femenina de Suïssa.
A la llista d'Elo de la FIDE de gener de 2012, hi tenia un Elo de 2185 punts, cosa que en feia el jugador número 219 del rànquing de Suïssa.

## Biografia

Va aprendre a jugar als escacs a la Unió Soviètica, i després va jugar des de 1974 fins a 1982 a Bulgària i posteriorment va anar a viure a Suïssa.

## Resultats destacats en competició

Lematschko va guanyar cinc cops el Campionat femení de Bulgària (els anys 1974, 1975, 1978, 1979 i 1981). A causa del seu èxit internacional, va rebre el 1977 el títol de Gran Mestre Femení (WGM). També va ser deu cops Campiona femenina de Suïssa, els anys 1984, 1986, 1995, 1997, 2003, 2004, 2006, 2008, 2009 i 2010.

### Torneigs de candidats

Va participar diversos cops al Torneig de Candidats pel Campionat del món d'escacs femení. El 1976 va acabar en 3r/4t lloc al Torneig Interzonal de Rozendaal (Països Baixos), i després va perdre el matx de candidats contra Elena Donaldson-Akhmilovskaya, a Sofia, per 5½ a 6½. El 1979 va guanyar l'interzonal d'Alacant, (ex aequo amb Elena Donaldson-Akhmilovskaya, però després el 1980 va perdre als quarts de final contra Marta Litinskaia, a Odessa, per 2½ a 5½. El 1982 va assolir el tercer lloc a l'interzonal de Bad Kissingen, i més tard va ser derrotada el 1983 en el matx de candidats contra Nana Aleksàndria, a Alacant, per 4½ a 5½.

### Participació en Olimpíades d'escacs

Lematschko va participar quatre vegades a les Olimpíades d'escacs representant Bulgària (1974 a Medellín, 1978 a Buenos Aires, 1980 a La Valletta, i 1982 a Lucerna) i deu vegades representant Suïssa. A l'Olimpíada de Medellín (Colòmbia) va guanyar-hi una medalla de bronze.
En representació de Suïssa, va participar continuadament en totes les olimpíades celebrades des de 1984 (a Salònica) fins al 1998 (a Elistà), i posteriorment, a la de 2004 (a Calvià) i la de 2008 (a Dresden).

### D'altres torneigs

D'entre els nombrosos torneigs internacionals que va guanyar, en destaquen el de Plòvdiv 1974, Pernik 1978, Băile Herculane 1980, i Plòvdiv 1981 i 1982. El 2007 va participar, representant Suïssa, al Campionat d'Europa d'escacs per equips celebrat a Creta.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Tatiana Lemachko» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 26 agost 2010].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes femenines per federació: Suïssa"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 22 gener 2012].
* ↑ Willy Iclicki: FIDE Golden book 1924-2002. Euroadria, Eslovènia, 2002, pàg. 77
* 1 2 Fitxa de Tatiana Lemachko a OlimpBase «olimpbase.org». [Consulta: 26 agost 2010]. (anglès)
* ↑ 36. Olimpíada d'escacs de 2004 a Calvià (Mallorca) (alemany)
* ↑ Campionat d'Europa per equips Heraklion 2007 (alemany)

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Tatiana Lemachko a «chessmetrics.com». [Consulta: 26 agost 2010]. (anglès)
* Fitxa de Tatiana Lemachko a la FIDE «FIDE». [Consulta: 26 agost 2010]. (anglès)
# Rumbo al Cairo

Rumbo al Cairo és una pel·lícula de comèdia musical espanyola dirigida per Benito Perojo i protagonitzada per Miguel Ligero i María del Carmen Merino. Fou estrenada el 14 d'octubre de 1935 al Cine Callao de Madrid. La pel·lícula va ser produïda per la companyia espanyola Cifesa, i va ser modelada amb èxit de pel·lícules del mateix tipus de Hollywood. S'ha descrit com una de les pel·lícules espanyoles més assolides del període. El viatge del títol acaba feliçment a Mallorca, molt lluny de la destinació prevista del Caire.

## Sinopsi

En un viatge en vaixell cap a Egipte viatgen el cantant famós Jaime Noriega, que es troba tip del pes de la fama i el seu amic Quique, de qui enveja la seva habilitat per conquerir dones.

## Repartiment

* Miguel Ligero com a Quique
* Ricardo Núñez com a Jaime Noriega
* María del Carmen Merino com a Celia
* Carlos Díaz de Mendoza com a Tono Cienfuegos
* José Calle com a Governador
* Rafael Calvo com a El taberner

## Referències

* ↑ Hortelano p. 85
* ↑ Rumbo al Cairo a la Fundación Guerrero
* ↑ Bentley p. 59
* ↑ Bentley pàg. 59

## Bibliografia

* Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer 2008. ISBN 978-1855661769
* Hortelano, Lorenzo J. Torres. Directory of World Cinema: Spain. ISBN 978-1841504636 Intellect Books, 2011.

## Enllaços externs

* Rumbo al Cairo a la Filmoteca de Catalunya
# Alberto Entrerríos Rodríguez

Alberto Entrerríos Rodríguez (Gijón, Espanya, 1976) és un exjugador d'handbol espanyol, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer el 7 de novembre de 1976 a la ciutat de Gijón, població situada al principat d'Astúries. És germà del també jugador d'handbol i medallista olímpic Raúl Entrerríos.

## Carrera esportiva
### Trajectòria per clubs
#### Jugador

| Temporades | Club | Lliga | País |
| 1996/1997 - 1997/1998 | CB Naranco | ASOBAL | Espanya |
| 1998/1999 - 2000/2001 | Caja España Ademar | ASOBAL | Espanya |
| 2001/2002 | FC Barcelona | ASOBAL | Espanya |
| 2002/2003 - 2010/2011 | Ciudad Real | ASOBAL | Espanya |
| 2011/2012 | BM Atlético de Madrid | ASOBAL | Espanya |
| 2012/2013 - 2015/2016 | HBC Nantes | Division 1 | França |

#### Entrenador

| Temporades | Club | Lliga | Notes | País |
| 2016/2017 - 2018/2019 | HBC Nantes | Division 1 | Entrenador adjunt | França |
| 2019/2020 - 2021/2022 | HBC Nantes | Division 1 | | França |
| 2022/2023 | Limoges Hand 87 | Division 1 | | França |

#### Títols

* 6 Lligues ASOBAL: 2000-2001, 2001-2002, 2003-2004, 2007-2008, 2008-2009, 2009-2010.
* 3 Copes del Rei: 2002-2003, 2007-2008, 2011-12.
* 6 Copes ASOBAL: 1998-1999, 2003-2004, 2004-2005, 2005-2006, 2006-2007, 2007-2008.
* 2 Supercopes d'Espanya: 2004-2005, 2007-2008.
* 3 Copes d'Europa: 2005-2006, 2007-2008, 2008-2009.
* 2 Recopes d'Europa: 1998-1999, 2002-2003.
* 3 Supercopa d'Europa: 2005-2006, 2006-2007, 2008-09.
* 3 Campionats del Món de Clubs: 2007, 2010.

### Trajectòria amb la selecció

Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 d'Atenes (Grècia), on va guanyar un diploma olímpic en finalitzar setè amb la selecció espanyola d'handbol en la competició olímpica masculina. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 de Pequín (República Popular de la Xina) va guanyar la medalla de bronze a la selecció croata en la final pel tercer lloc.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles al Campionat del Món, dues al Campionat d'Europa, una als Jocs Olímpics i una més als Jocs del Mediterrani.
# Elmārs Zemgalis

Elmārs Zemgalis (Riga, 9 de setembre de 1923 - 8 de desembre de 2014), va ser un jugador d'escacs i professor de matemàtica d'origen letó, nacionalitzat estatunidenc. Va ser guardonat per la FIDE amb el títol de Gran Mestre honorífic el 2003.

## Biografia i resultats destacats en competició

Després que la Unió Soviètica envaís Letònia per segon cop, en Zemgalis va marxar a Alemanya.

### Carrera a Alemanya

Com a persona desplaçada, després de la II Guerra Mundial, va participar en dotze torneigs internacionals. El 1946, fou segon, rere Wolfgang Unzicker, a Augsburg, amb una puntuació de 13/16, i posteriorment fou segon rere Fedor Bohatirchuk, a Regensburg (Memorial Klaus Junge), amb 6½/9. El 1947, fou segon, rere Lūcijs Endzelīns a Hanau (Memorial Hermanis Matisons). El 1948, va guanyar a Esslingen (Campinat de Württemberg), amb 7/9. El 1949 va guanyar a Rujtā (Campionat de Württemberg). El mateix any, empatà al primer lloc amb Iefim Bogoliúbov a Oldenburg, i empatà al primer lloc amb Leonids Dreibergs a Esslingen.

### Carrera als Estats Units

El 1951, emigrà als Estats Units, on va esdevenir professor de matemàtica. Cap al 1952, es va establir a Seattle, i fou, durant els següents quinze anys, probablement, el millor jugador de la costa nord del Pacífic. El 1952, va guanyar (3:1) un matx contra Olaf Ulvestad a Seattle. El 1953 i el 1959, va guanyar el Campionat d'escacs de l'Estat de Washington. El 1962, va guanyar (4½:3½) un matx contra Viktors Pupols.

## Rànquing mundial

El seu millor rànquing Elo s'ha estimat en 2609 punts, el gener de 1950, moment en què tenia 26 anys, cosa que el situaria en 40è lloc mundial en aquella data. Segons chessmetrics, va ser el 40è millor jugador mundial durant 2 mesos, entre gener i febrer de 1950.
En William J.Donaldson ha escrit un llibre sobre la seva carrera: Elmars Zemgalis: Grandmaster without the title (2001).

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Elmārs Zemgalis» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 20 juliol 2010].
* ↑ «Taules de torneigs de 1946». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 20 juliol 2010].
* ↑ «Taules de torneigs de 1948». Arxivat de l'original el 2009-01-03. [Consulta: 20 juliol 2010].
* ↑ Fitxa d'Elmārs Zemgalis a chessmetrics.com (anglès)
* ↑ Elmars Zemgalis: Grandmaster without the title, per William J.Donaldson, 2001 (anglès)
* ↑ El sistema de classificació Elo no es va instituir oficialment fins al 1971, però s'han fet estimacions de la classificació Elo per a èpoques anteriors
* ↑ Fitxa de Elmārs Zemgalis a Chessmetrics (anglès)

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Elmārs Zemgalis a «chessmetrics.com». [Consulta: 14 juliol 2010]. (anglès)
# Nils Engdahl

Nils Engdahl (Västerhaninge, 4 de novembre de 1898 - Estocolm, 10 de setembre de 1983) va ser un atleta suec que va competir a començaments del segle xx. Era el marit de la saltadora olímpica Signe Johansson.
Juntament amb el seu germà Wilhelm Engdahl, en Nils començà jugant a futbol al IFK Stockholm abans de canviar a l'atletisme el 1917. El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà tres proves del programa d'atletisme. En els 400 metres guanyà la medalla de bronze, mentre en els 4x400 metres relleus fou cinquè. També disputà la cursa dels 800 metres, en la que quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de París, tornà a disputar tres proves del programa d'atletisme. En aquesta ocasió guanyà la medalla de plata en els 4x400 metres relleus, format equip amb Artur Svensson, Erik Byléhn i Gustaf Weijnarth, mentre en els 4x100 metres relleus i els 400 metres quedà eliminat en sèries.
Entre 1920 i 1935 va posseir el rècord suec dels 200 metres i entre 1918 i 1934 dels 400 metres. Entre 1918 i 1927 va guanyar quatre títols nacions en els 100 metres, sis en els 200 i sis més en els 400 metres. Fou el millor atleta suec en les distàncies compreses entre els 100 i els 400 metres durant tres anys consecutius. A banda de l'atletisme jugà a bandy amb el Järva IS fins al 1937.

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.7" (1920)
* 200 metres llisos. 21.8" (1922)
* 400 metres llisos. 48.2" (1924)
* 800 metres llisos. 1' 57.5" (1920)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Nils Engdahl Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 de maig 2011. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Nils Engdahl. Comitè Olímpic Suec
* ↑ Nils Engdahl. storagrabbar.se
* ↑ Nils Engdahl. trackfield.brinkster.net