OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Scorpaena bulacephala

Scorpaena bulacephala és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 8,8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu entre 86-113 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental: davant les costes de les illes Norfolk i Lord Howe, al nord de la mar de Tasmània.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Tomus I. Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Editio decima, reformata. Holmiae. (Laurentii Salvii): (1-4), 1-824.
* ↑ Motomura, H., P. R. Last & G. K. Yearsley, 2005. Scorpaena bulacephala, a new species of scorpionfish (Scorpaeniformes: Scorpaenidae) from the northern Tasman Sea. Zootaxa Núm. 1043: 17-32.
* 1 2 3 4 «Scorpaena bulacephala» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sant Miquel de Martres de Caldes de Montbui

Sant Miquel de Martres de Caldes de Montbui és una església romànica de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment en estat de ruïna.
És una capella documentada al 972, quan Ervigi, mort a Jerusalem, fa donació testamentària a l'església de Sant Miquel de Barcelona, del que tenia a Sant Miquel Martres a Caldes de Montbui i a la Seu i a altres esglésies fa donacions a Vallromanes o Vilanova de la Roca.
Està situada sobre l'antic camí de Caldes a Granollers, prop del límit dels termes de Caldes i Santa Eulàlia. A principis del segle xviii ja devia estar enrunada. La proximitat del coll de Baduell feu que sovint la denominació de la capella fos de Sant Miquel de Baduell.

## Referències

* 1 2 «Sant Miquel de Martres de Caldes de Montbui». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
* ↑ Feliu, Gaspar (1971) El domini territorial de la Seu de Barcelona (800-1010), doc. 48
# Sent Joan de l'Èrm

Sent Joan de l'Èrm (francès Saint-Jean-Lherm) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Ariobàrzanes III Èusebes

Ariobàrzanes III Èusebes Filoromà (grec antic: Ἀριοϐαρζάνης Εὐσεϐής Φιλορώμαιος, Ariobarzánēs Eusebḗs Philorṓmaios: 'Ariobàrzanes el Pietós, amic de Roma') va ser rei de Capadòcia. Era fill d'Ariobàrzanes II Filopàtor, a qui va succeir cap a l'any 52 aC o 51 aC quan va morir assassinat.
Quan Ciceró era procurador a Cilícia, el va protegir d'una conspiració que s'havia format contra ell i el va mantenir al seu regne, especialment contra l'oposició dels reis-sacerdots de Comana que tenien el segon càrrec del país. Segons Ciceró, el rei era pobre i va demanar a Pompeu i a Brutus grans quantitats de diners en préstec.
En la guerra entre Juli Cèsar i Pompeu va ajudar el darrer amb 500 genets. Cèsar després el va perdonar i encara li va cedir alguns territoris i el va protegir dels atacs del rei Farnaces II del Pont.
Va morir assassinat l'any 42 aC per Cassi, que el va acusar de conspirar contra ell a l'Àsia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «III. Ariobarzanes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 20 maig 2021].
# Ariobarzanes III del Pont

Ariobarzanes del Pont o Ariobarzanes III del Pont (en grec antic Ἀριoβαρζάνης) era rei del Pont. Va començar a regnar l'any 266 aC i va morir cap al 240 aC.
Era fill i successor de Mitridates I del Pont. Quan encara governava el seu pare, els dos es van aliar als gàlates, als que van considerar utilitzables en la lluita contra Ptolemeu II Filadelf (vers 278 o 277 aC). Va aconseguir la possessió de la ciutat d'Amastris i es va tornar a enfrontar als gàlates fins que els habitants d'Heraclea del Pont el van rescatar, però al seu torn van ser atacats pels gàlates. El va succeir Mitridates II del Pont i no consta que emetés cap moneda.

## Referències

* ↑ Memnó d'Heracleia. «9». A: History of Heracleia (en anglès).
* ↑ Memnó d'Heracleia. «16». A: History of Heracleia (en anglès).
* ↑ Sear, David R. Greek Coins and Their Values (en anglès). vol.2. Seaby, 1978, p. 679. ISBN 0900652500.
# Arceus

La quarta generació (Generació IV) de la franquícia Pokémon inclou 107 espècies de criatures de ficció introduïdes a la sèrie bàsica de videojocs als jocs de Nintendo DS de 2006 Pokémon Diamond i Pearl. Alguns Pokémon d'aquesta generació es van introduir en adaptacions animades de la franquícia abans de Diamond i Pearl, com Bonsly, Mime Jr. i Munchlax, que eren personatges recurrents a la sèrie d'anime Pokémon el 2005 i el 2006.
Hi ha una llista que detalla el 107 Pokémon de la generació IV per ordre del seu número de Pokédex nacional. El primer Pokémon, Turtwig, és el número 387 i l'últim, Arceus, és el número 493. Per comoditat s'inclouen formularis alternatius que donen lloc a canvis de tipus. Les mega evolucions i les formes regionals s'inclouen a les pàgines de la generació en què es van introduir.
# Argeu

Argeu és el nom dels següents personatges:
* Argeu, personatge mitològic fill de Licimi i de Perimede.
* Argeu I, rei de Macedònia 648-670 aC
* Argeu II, rei de Macedònia 393-392 aC.
# Campionat del Món de supercross

* Aquest article tracta sobre el títol de Campió del món. Si cerqueu informació sobre el títol de Campió AMA interestatal, vegeu «Campionat AMA de supercross».
El Campionat del Món de supercross (oficialment AMA Supercross i, inicialment, FIM Supercross World Championship) és la màxima competició internacional de supercross. Instaurat per la FIM el 1992, de cara a la temporada 2008 es va fusionar amb el Campionat AMA de supercross, de manera que l'AMA esdevingué l'entitat reguladora d'ambdós campionats. El 2022, la FIM recuperà el campionat com a competició diferenciada de l'AMA Supercross.

## Historial

    A 1 de gener de 2024
| Any | Campió | Motocicleta |
| 1992 | Jeff Stanton | Honda |
| 1993 | Guy Cooper | Honda |
| 1994 | Jeremy McGrath | Honda |
| 1995 | Jeremy McGrath | Honda |
| 1996 | Jeff Emig | Honda |
| 1997 | Damon Huffman | Honda |
| 1998 | Robbie Reynard | Suzuki |
| 1999 | David Vuillemin | Yamaha |
| 2000 | Mike LaRocco | Honda |
| 2003 | Chad Reed | Yamaha |
| 2004 | Heath Voss | Yamaha |
| 2005 | Ricky Carmichael | Suzuki |
| 2006 | James Stewart, Jr. | Kawasaki |
| 2007 | James Stewart, Jr. | Kawasaki |
| Fusionat amb l'AMA Supercross |||
| 2008 | Chad Reed | Yamaha |
| 2009 | James Stewart, Jr. | Yamaha |
| 2010 | Ryan Dungey | Suzuki |
| 2011 | Ryan Villopoto | Kawasaki |
| 2012 | Ryan Villopoto | Kawasaki |
| 2013 | Ryan Villopoto | Kawasaki |
| 2014 | Ryan Villopoto | Kawasaki |
| 2015 | Ryan Dungey | KTM |
| 2016 | Ryan Dungey | KTM |
| 2017 | Ryan Dungey | KTM |
| 2018 | Jason Anderson | Husqvarna |
| 2019 | Cooper Webb | KTM |
| 2020 | Eli Tomac | Kawasaki |
| 2021 | Cooper Webb | KTM |
| Separat de l'AMA Supercross |||
| 2022 | Ken Roczen | Honda |
| 2023 | Ken Roczen | Suzuki |

## Estadístiques
### Campions amb més de 3 títols

    A 1 de gener de 2024
| Pilot | Títols |
| Ryan Dungey | 4 |
| Ryan Villopoto | 4 |

## Referències

* «AMA Supercross, an FIM World Championship - Rankings» (en anglès). fim-moto.com. FIM. [Consulta: 15 novembre 2021].
* «AMA Supercross, an FIM World Championship» (en anglès). fim-live.com. FIM. Arxivat de l'original el 24 de gener 2013. [Consulta: 24 gener 2013].
* «World & AMA Supercross Championship - 2004» (en anglès). motorsm.com. Arxivat de l'original el 1 d'octubre 2011. [Consulta: 24 gener 2013].
* «World & AMA Supercross Championship - 2005» (en anglès). motorsm.com. Arxivat de l'original el 1 d'octubre 2011. [Consulta: 24 gener 2013].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial (anglès)
# Lake Park (Iowa)

Lake Park és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.023 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Park tenia 1.023 habitants, 442 habitatges, i 300 famílies. La densitat de població era de 265,1 habitants/km².
Dels 442 habitatges en un 24,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 29,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,1% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 22,8% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 28,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.104 $ i la renda mediana per família de 44.931 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.327 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 18.094 $. Entorn del 2,4% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hans von der Groeben

Hans von der Groeben (Lichtenfels, Alemanya 1907 - Rheinbach 2006) fou un polític alemany que fou membre de la Comissió Europea entre 1958 i 1970.

## Biografia

Va néixer el 14 de maig de 1907 a la ciutat de Lichtenfels, població situada actualment a l'estat alemany de Baviera però que en aquells moments formava part del Regne de Prússia. Va estudiar jurisprudència i economia política a la Universitat de Berlín, Bonn i Göttingen.
Va morir el 5 de març de 2005 a la ciutat de Rheinbach, situada a l'estat de Rin del Nord-Westfàlia.

## Activitat política

El 1933 fou nomenat conseller del Ministeri de Nutrició, càrrec que va mantenir fins a la Segona Guerra Mundial, moment en el qual formà part de la reserva de les forces armades. En finalitzar la Guerra fou nomenat membre del Gabinet del Ministeri del Tresoar a l'estat de la Baixa Saxònia. Posteriorment fou nomenat pel Ministre d'Afers Econòmics Federal Ludwig Erhard el nomenà delegat en resposta a la Declaració Schuman per les millores de les relacions entre França i Alemanya.
L'any 1953 fou nomenat delegat alemany a la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA). Ferm defensor de l'europeisme, fou, juntament amb Paul-Henri Spaak, uns dels grans impulsors de la Comunitat Econòmica Europea (CEE), i fou així mateix el delegat alemany en la signatura del Tractat de Roma l'any 1957 que marcà la fundació de la CEE. En la formació de la primera Comissió Europea fou nomenat el primer membre alemany per part del Canceller Konrad Adenauer en la Comissió presidida pel també alemany Walter Hallstein, esdevenint Comissari Europeu de la Competència. Ocupà aquest càrrec en les dues comissions presidides per Hallstein, esdevenint l'any 1967 en la formació de la Comissió Rey Comissari Europeu de Mercat Interior i Política Regional.
En finalitzar el seu mandat en la Comissió Europea fou nomenat conseller de la Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya (CDU) especialista en qüestions de política europea.
# Kim Jae-Hwan

Kim Jae-Hwan (Corea del Sud, 8 de febrer de 1966) és un jugador d'handbol sud-coreà, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va guanyar la medalla de plata en la competició d'handbol. Hi va jugar sis partits en què va marcar vint-i-set gols.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or als Jocs Asiàtics, el 1986 i 1990.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Kim Jae-Hwan». [Consulta: 25 desembre 2023].

## Enllaços externs

* «Fitxa de Kim Jae-Hwan» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-10-17. [Consulta: 2 octubre 2012].
# Associació Internacional de Biblioteques Musicals, Arxius i Centres de Documentació

L'Associació Internacional de Biblioteques Musicals, Arxius i Centres de Documentació, també coneguda amb el nom més curt d'Associació Internacional de Biblioteques Musicals (AIBM), anomenada en anglès International Association of Music Libraries, Archives and Documentation Centres (IAML), en francès, Association Internationale des Bibliothèques, Archives and Centres de Documentation Musicaux (AIBM) i en alemany, Internationale Vereinigung der Musikbibliotheken, Musikarchive und Musikdokumentationszentren (IVMB), és una organització de biblioteques amb departaments de música, biblioteques de conservatoris de música, arxius de ràdio i orquestra, instituts universitaris, centres de documentació musical, editors de música i distribuïdors de música, que té com a objectiu el foment de la cooperació internacional i l'estandardització internacionals en matèries com la catalogació, les normes de servei, la formació del personal i l'intercanvi de materials entre biblioteques. Els seus tres idiomes oficials són l'anglès, el francès i l'alemany.
Es tracta d'una organització 2.000 membres a prop de 45 països de tot el món, fundada a París el 1951, després de reunions preparatòries a Florència (1949) i Lüneburg (1950), com l'Associació Internacional de Biblioteques Musicals. El 1980 va canviar el seu nom per abastar els interessos més amplis dels arxius i centres de documentació musicals, tot i que les sigles s'han mantingut iguals. L'associació opera a través d'una xarxa de branques professionals, comissions temàtiques i grups de treball per a projectes específics.

## Referències

* 1 2 Lönn, Anders «International Association of Music Libraries, Archives and Documentation Centres». Grove Music Online. DOI: 10.1093/gmo/9781561592630.article.13836 [Consulta: 4 gener 2021].
* 1 2 «International Association of Music Libraries, Archives and Documentation Centres (IAML), Association internationale des bibliothèques, archives et centres de documentation musicaux (AIBM), Internationale Vereinigung der Musikbibliotheken, Musikarchive und Musikdokumentationszentren (IVMB)». Union of International Associations (UIA). [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ Wood, Thor E. «The International Association of Music Libraries». Notes, Vol. 25, Núm. 4, 1969, pàg. 697–699. DOI: 10.2307/896620 [Consulta: 4 gener 2021].
# Teògenes d'Atenes (ambaixador)

Teògenes (en llatí Theogenes, en grec antic Θεογένης) fou un ambaixador atenenc.
Va ser enviat a la cort de Darios II de Pèrsia el 408 aC, després d'obtenir un salva conducte del sàtrapa Farnabazos II; però quan travessava aquella satrapia va ser arrestat per orde de Cir el Jove i no va ser alliberat fins al cap de tres anys. Potser era el mateix Teògenes que el 404 aC era un dels Trenta tirans d'Atenes.

## Referències

* ↑ 2.Theogenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1074
# Sent Joan lo Nòu

Sent Joan le Nòu (oficialment L'Union) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània, concretament a la zona nord-est de la conurbació de Tolosa. En el cens de 1999 tenia 12.141 habitants. El codi postal és 31240.

## Monuments

* Església
* L'olivera mil·lenari.
* El monument als morts

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Serra de Comanroquer

La Serra de Comanroquer és una serra situada al municipi de Pontils, a la comarca de la Conca de Barberà, amb una elevació màxima de 780 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Scott (Ohio)

Scott és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 322 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Scott tenia 322 habitants, 121 habitatges, i 87 famílies. La densitat de població era de 153,5 habitants per km².
Dels 121 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,6% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 23,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,5% tenia menys de 18 anys, un 11,8% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.667 $ i la renda mediana per família de 41.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.563 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 14.192 $. Aproximadament el 8% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Scott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Scott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Scott Baker

Scott Baker (Chicago, 29 de setembre de 1947) és un escriptor estatunidenc de ciència-ficció, fantasia i terrer. Pot ser l'única persona que té un Màster en arts en ficció especulativa (Goddard College). Després de passar vint anys a París, viu a Califòrnia, a Pacific Grove.
La seva primera novel·la de ciència-ficció, Symbiote's Crown, publicada el 1978 als Estats Units i el 1981 a França, va rebre el Premi Apollo el 1982. Va rebre el World Fantasy Award al millor relat curt el 1985 per Still Life with Scorpion i va ser nominat per a aquest premi tres vegades més. Scott Baker és coautor del guió de la pel·lícula francesa Litan: La Cité des spectres verts que va rebre el Premi de la Crítica al Festival internacional de cinema fantàstic d'Avoriaz el 1982 i el premi al millor guió al XV Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror; també va treballar en altres pel·lícules franceses.
Va escriure alguns llocs web per a Who Killed Evan Chang, l'anell de llocs per a la pel·lícula de A.I. Artificial Intelligence (Warner Bros., 2001).
Scott Baker va ser jutge del World Fantasy Award i del Philip-K.-Dick Award.

## Bibliografia
### Novel·les

* Symbiote's Crown (1978) [Premi Apollo] ISBN 978-0425038390
* Nightchild (1979) ISBN 0671469312
* Dhampire (1982) ISBN 0671446665
* Drink the Fire from the Flames (1987) (Ashlu) ISBN 0812531477
* Firedance (1986) (Ashlu) ISBN 0812531450
* Webs (1989) ISBN 0812515587
* Ancestral Hungers (1996) ISBN 031285868X

### Novel·les curtes

* Nouvelle recette pour canard au sang (1983)
* Fringales (1985)
* Aléas (1985)
* Flatsquid Thrills (1982)
* The Path (1982)
* The Lurking Duck (1983) (World Fantasy nominee)
* Still Life with Scorpion (1984) (World Fantasy winner)
* Sea Change (1986) (Locus Awards nominee)
* Nesting Instinct (1987) (World Fantasy nominee)
* The Sins of the Fathers (1988)
* Varicose Worms (1989) (World Fantasy nominee, Locus Awards nominee)
* Alimentary Tract (1990)
* The Jamesburg Incubus (1990)
* Virus Dreams (1993)
* Prospero (1993)
* Full Fathom Deep (1995)
* Feral Frolics (2014)

## Referències

* ↑ World Fantasy Convention. «Award Winners and Nominees». Arxivat de l'original el 2010-12-01. [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ Un western futurista en Sitges. Premios para los mejores del miedo, La Vanguardia, 10 d'octubre de 1982
* ↑ «Scott Baker». www.fantasticfiction.com. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «1984: The 10th World Fantasy Convention | World Fantasy Convention». www.worldfantasy.org. [Consulta: 19 December 2020].
* ↑ «1985: The 11th World Fantasy Convention | World Fantasy Convention». www.worldfantasy.org. [Consulta: 19 December 2020].
* ↑ «Locus Awards 1987». www.sfadb.com. [Consulta: 19 December 2020].
* ↑ «1988: The 14th World Fantasy Convention | World Fantasy Convention». www.worldfantasy.org. [Consulta: 19 December 2020].
* ↑ «1990: The 16th World Fantasy Convention | World Fantasy Convention». www.worldfantasy.org. [Consulta: 19 December 2020].
* ↑ «Locus Awards 1990». www.sfadb.com. [Consulta: 19 December 2020].
# Semiónovka (Mokroús)

* Per a altres significats, vegeu «Semiónovka».
Semiónovka (en rus: Семёновка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 795 habitants. Pertany al districte municipal de Mokroús.

## Referències

* ↑ «БОЛЬШАЯ САРАТОВСКАЯ ЭНЦИКЛОПЕДИЯ : Фёдоровский район : Ивановка». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
* ↑ «Карта Новоузенского уезда Самарской губернии 1890 года». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
# Sexorama

Sexorama va ser una sèrie de còmic desenvolupada per Manuel Bartual entre 2007 i 2014 per a la revista humorística "El Jueves". Va ocupar habitualment una pàgina sencera de cada número amb vinyetes que reflexionaven còmicament sobre algun tema d'índole sexual.

## Trajectòria editorial

Durant tres anys, Manuel Bartual va enviar uns sis projectes a 'El Jueves', fins que li van oferir la sèrie Sexorama, el primer lliurament de la qual es va publicar en el número 1564 de la revista.
La mateixa editorial va publicar en 2009 el primer recopilatori de la sèrie amb el títol de Sexorama: El manual sexual de Manuel Bartual, venent més de 22000 exemplars, ja que es venia de manera opcional juntament amb la revista.
També es va publicar a França pels editors de "Fluide Glacial", primer a la publicació "Fluide Glamour" i després com a llibre. També es va publicar a Itàlia.
El segon recopilatori, titulat Sexorama. Consejos sexuales para chavalas y chavales va ser publicat per l'editorial bilbaina Astiberri el 14 de febrer de 2012, que publicaria un tercer, Sexorama. Donde caben dos caben tres l'octubre de 2013. El 21 de maig de 2014 es va publicar l'últim lliurament de la sèrie en el número 1930 de la revista El Jueves, poques setmanes abans que el seu autor Manuel Bartual, marxara de la revista per a fundar Orgullo y Satisfacción. En total, Bartual va signar prop de 400 pàgines.

## Argument i personatges

Les primeres historietes de Sexorama no mantenien cap relació, fins que Manuel Bartual va començar a recórrer a personatges fixos com Nacho o Nerea.

## Estil

Sexorama mostra un dibuix net i agradable, que suposa un contrast amb la temàtica d'algunes historietes.

## Referències

* 1 2 González, Lucía (11/03/2012). Sexo de dibujo 'amable', "El Mundo".
* 1 2 3 4 Caballero, Marta (14/02/2012). Todo lo que usted quiso ver dibujado sobre el sexo y que nunca se atrevió a mirar, "El Cultural".