OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Simone de Beauvoir

El Premi Simone de Beauvoir per a la llibertat de les dones (en francès: Prix Simone de Beauvoir pour la des liberté des femmes), conegut com a Premi Simone de Beauvoir, és un premi internacional creat l'any 2008.
Amb el suport de la Universitat Denis Diderot de París, i en homenatge a l'escriptora i filòsofa francesa Simone de Beauvoir, reconeguda internacionalment per la seva aportació al feminisme i a la defensa dels drets de la dona, s'atorga amb caràcter anual a qui promogui la llibertat de les dones al món.

## Guardonades

* 2008: Taslima Nasrin, bengalí, i Ayaan Hirsi Ali, neerlandesa
* 2009: Campanya «Un milió de signatures per a l'abrogació de les lleis discriminatòries cap a les dones a l'Iran».
* 2010: Ai Xiaoming, professora del Departament de Llengua i Literatura Xineses de la Universitat Sun Yat-sen i Guo Jianmei i advocada de l'ONG Women's Law Studies and Legal Aid Center de la Universitat de Pequín.
* 2011: Liudmila Ulítskaya, novel·lista russa.
* 2012: Associació Democràtica Tunicina de Dones
* 2013: Malala Yousafzai, pakistanesa
* 2014: Michelle Perrot, pionera francesa dels estudis de dones i de gènere
* 2015: Museu Nacional de Dones Artistes, Washington DC, l'únic museu del món enterament dedicat a la creativitat artística de les dones.
* 2016: Guisi Nicoli, alcaldessa de Lampedusa, per la seva implicació en l'acolliment de persones migrants a l'illa i l'esforç per aconseguir l'acceptació per part de la població.
* 2017: Barbara Nowacka, política polonesa
* 2018: Asli Erdogan, escriptora i activista pels drets humans turca
* 2019: Sara Garcia Gross, educadora salvadorenya, acadèmica, activista pels drets de les dones i el dret a l'avortament.

## Referències

* ↑ «Simone de Beauvoir», 07-01-2013. Arxivat de l'original el 2015-09-21. [Consulta: 7 gener 2013].
* ↑ «Página oficial Noticias», 04-12-2008. Arxivat de l'original el 29 de gener de 2013. [Consulta: 7 gener 2013].
* ↑ Beauvoir, Prix Simone De. «Prix Simone de Beauvoir pour la liberté des femmes: Communiqué de presse». Prix Simone de Beauvoir pour la liberté des femmes. [Consulta: 16 novembre 2016].
* ↑ Sputnik. «Lioudmila Oulitskaïa obtient le prix Simone de Beauvoir (médias)». fr.rian.ru. [Consulta: 16 novembre 2016].
* ↑ «National Museum of Women in the Arts - Prix Simone de Beauvoir (...) - Prix Simone de Beauvoir pour la liberté des femmes». www.prixsimonedebeauvoir.com. [Consulta: 16 novembre 2016].
* ↑ «Giusi Nicolini, la leona de Lampedusa, ganó Premio Simone de Beauvoir 2016 · Global Voices en Español». Global Voices en Español, 08-02-2016. [Consulta: 16 novembre 2016].
* ↑ «Sara García Gross: Los retrocesos en nuestra región repercuten en nuestros cuerpos y en nuestras vidas». France24, 15-01-2019. [Consulta: 24 agost 2019].
# Burak Hadjib

Buraq (o Bàrak) Hàjib fou el primer sultà kutlughkhànida de Kirman, d'origen kara khitay.
Fou enviat com ambaixador al xa de Coràsmia, Alà-ad-Din Muhàmmad, que el va retenir, i quan aquest darrer va derrotar els kara khitay a la riba del Talas el 1210, va entrar al servei del xa i va arribar al rang d'hadjib o camarlenc que segons l'historiador Nasawi era el mateix càrrec que havia tingut sota el gurkhan kara khitay. Mort Muhammad fugint dels mongols (desembre del 1220) i fugit cap a l'Índia el fill Djalal al-Din Manguberti, va quedar a l'Iran l'altra fill, Ghiyathal-Din Pirshah, que es va establir a l'Iraq Adjemí (hivern del 1221 al 1222) i Burak se li va unir i fou nomenat governador d'Isfahan, però per una baralla amb el visir de Ghiyath al-Din, va demanar i obtenir permís per marxar a l'Índia per passar al servei de Djalal al-Din.
Segons Djuwayni, durant el camí fou atacat pel governador de Kirman, al que no solament va derrotar, sinó que es va apoderar de la seva capital. Llavors va abandonar la idea d'anar a l'Índia (1222/1223) i es va establir al Kirman i va servir després a Djalal al-Din; segons Nasawi, Ghiyath al-Din el va nomenar governador de Kirman i en fou confirmat per Djalal al-Din quan va aparèixer a la zona el 1224.
El 1226 Djalal al-Din era al Caucas, i Burak es va revoltar contra ell. En disset dies Djalal va anar entre Tiflis i Kirman, però Burak es va mostrar conciliador i alhora va adoptar fortes mesures defensives, i Djalal al-Din va retornar a l'oest. El 1228 Ghiyath al-Din es va enfrontar al seu germà i fou expulsat dels seus dominis i es va refugiar al Kirman; la seva mare es va haver de casar amb Burak per força, però al cap de poc mare i fill foren acusats de conspiració contra Burak i executats.
Llavors Burak va contactar amb el califa al que va anunciar la seva conversió a l'islam i demanava ser reconegut com a sultà independent; el califa va acceptar la petició i li va donar el títol de kutlugh sultan (sultà feliç) que va donar nom a la dinastia.
El 1232/1233 els generals mongols operant al Sistan van exigir de Burak la seva submissió al gran kan; va acceptar però va excusar anar en persona a la cort del gran kan per la seva edat, i hi va enviar al seu lloc al seu fill Rukn al-Din. Aquesta estava en ruta quan va rebre la notícia de la mort del seu pare (estiu o tardor del 1235). Un fill de nom Kutb al-Din I Muhammad fou proclamat sultà (1235-1236, mort el 1257), però Rukn al-Din va obtenir el nomenament dels mongols i va ocupar el tron el 1236.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam en línia
# Bellingcat

Bellingcat és un grup de periodisme d'investigació amb seu als Països Baixos, especialitzat en la verificació de fets i la intel·ligència de codi obert (OSINT). Va ser fundat pel periodista ciutadà britànic i antic blogger Eliot Higgins el juliol de 2014. Bellingcat publica les conclusions de les investigacions de periodistes professionals i ciutadans sobre zones de guerra, abusos dels drets humans i l'inframón criminal. Els col·laboradors del lloc també publiquen guies sobre les seves tècniques, així com estudis de casos.

## Referències

* ↑ Ahmad, Muhammad Idrees. «Bellingcat and How Open Source Reinvented Investigative Journalism». New York Review of Books, 10-06-2019. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ «How Bellingcat became Russia's 'biggest nightmare'» (en anglès). Radio France Internationale, 07-09-2022. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Bellingcat, Netherlands». Global Investigative Journalism Network. [Consulta: 3 juliol 2021].

## Bibliografia

* Higgins, Eliot. «How I Accidentally Became An Expert On The Syrian Conflict». Sabotage Times, 19-07-2013. Arxivat de l'original el 23 July 2013. [Consulta: 23 juliol 2013].
* Czuperski, Maksymilian; Herbst, John; Higgins, Eliot; Polyakova, Alina; Wilson, Damon. «Hiding in plain sight: Putin's war in Ukraine». Atlantic Council, 15-10-2015. [Consulta: 22 febrer 2021].
* Higgins, Eliot. «Piecing together open source evidence from the Syrian Sarin attacks - First Draft Footnotes». First Draft News, 26-01-2016. [Consulta: 22 febrer 2021].
* Higgins, Eliot. We Are Bellingcat: An Intelligence Agency for the People. Londres: Bloomsbury, 2021. ISBN 978-1-5266-1572-5.
# Calliope

Calliope és un gènere d'ocells de la família dels muscicàpids (Muscicapidae).
El gènere Calliope va ser introduït per l'ornitòleg anglès John Gould el 1836. Cal·líope, que significa bella veu, en grec clàssic, fou una de les muses de la mitologia grega i representava l'eloqüència i la poesia èpica.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.1, gener 2022) aquest gènere està format per 5 espècies:
* Calliope calliope - Rossinyol siberià.
* Calliope obscura - Rossinyol gorjanegre.
* Calliope pectardens - Rossinyol del pare David.
* Calliope pectoralis - Rossinyol de gorja robí de l'Himàlaia.
* Calliope tschebaiewi - Rossinyol de gorja robí de la Xina.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 704. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Gould, John. The Birds of Europe. Volume 2. Londres: J. Gould, 1836. The title page has the year as 1837. Plate 118 has legend: Gorget Warbler, Calhope lathamii. The list of plates at the beginning of the volume has Calliope.
* ↑ Mayr, Ernst; Paynter, Raymond A. Jr.. Check-list of Birds of the World. Volume 10. Cambridge, Massachusetts: Museum of Comparative Zoology, 1964, p. 33.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm, 2010, p. 85. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
# Museu Carl Nielsen

El Museu Carl Nielsen (Carl Nielsen Museet) és un museu a Odense, Dinamarca. El museu es troba com una extensió al costat nord-oest de la sala de concerts d'Odense. Està dedicat a la vida del compositor danès Carl Nielsen (1865–1931) i de la seva dona, l'escultora Anne Marie Carl-Nielsen (1863–1945).

## Història

El museu funciona com a part dels Museus de la ciutat d'Odense. Documenta la seva vida de Carl Nielsen des de la seva infantesa a la ciutat de Nørre Lyndelse, a la seva carrera i l'èxit a l'escena musical europea, amb els seus violins, la seva corneta i el seu piano de cua exposats, així com una sèrie de les seves partitures musicals, incloses sis simfonies, tres concerts, dues òperes i música de cambra i un gran nombre de cançons. El museu també conté una reconstrucció exacta de dues sales d'estar amb els mobles originals de l'última casa de Carl i Anne Marie Carl-Nielsen a Frederiksholms Kanal al centre de Copenhaguen.

## Referències

* ↑ «The Carl Nielsen Museum». Museum.odense.dk. Arxivat de l'original el 14 July 2014. [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ «Nielsen, August Carl». Dansk biografisk Lexikon. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ «Anne Marie (Carl) Nielsen (1863-1945)». Dansk Kvindebiografisk Leksikon. [Consulta: 1r octubre 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del museu Carl Nielsen
# Cursorius

Cursorius és un gènere d'ocells de la família dels glareòlids (Glareolidae) distribuïts per Àfrica i Àsia meridional. L'espècie més coneguda és el corredor, nom que es fa extensiu a la resta d'espècies d'aquest gènere i d'altres propers. El gènere va ser introduït l'any 1790 per l'ornitòleg anglès John Latham.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per cinc espècies:
* corredor del desert (Cursorius cursor).
* corredor de Somàlia (Cursorius somalensis).
* corredor de Burchell (Cursorius rufus).
* corredor de Temminck (Cursorius temminckii).
* corredor de l'Índia (Cursorius coromandelicus).

## Referències

* ↑ Latham, John. Index Ornithologicus, Sive Systema Ornithologiae: Complectens Avium Divisionem In Classes, Ordines, Genera, Species, Ipsarumque Varietates (en latin). 2. Londres: Leigh & Sotheby, 1790, p. 751.
* ↑ «Sandpipers, snipes, Crab-plover, coursers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-08-2022. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Eopsaltria

Eopsaltria és un gènere d'ocells de la família dels petròicids (Petroicidae). El gènere va ser nomenat per l'ornitòleg William John Swainson l'any 1832.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per dues espècies:
* Eopsaltria griseogularis - petroica ventregroga occidental.
* Eopsaltria australis - petroica ventregroga oriental.

## Referències

* ↑ Swainson, William John; Richardson, J. Fauna boreali-americana, or, The zoology of the northern parts of British America. Part 2. The Birds. Londres: J. Murray, 1831, p. 492–493. The title page bears the year 1831 but the volume did not appear until 1832.
* ↑ «Australasian robins, rockfowl, rockjumpers & Rail-babbler « IOC World Bird List» (en anglès americà). www.worldbirdnames.org. [Consulta: 2 febrer 2017].
# Rukn al-Din Sam

Rukn al-Din Sam ibn Langar fou el primer atabeg de Yazd.
Era d'origen turc i cap de la guarnició de Yazd. En aquest estat governaven conjuntament dues filles menors del darrer emir kakúyida de Yazd, Garshasp ibn Ali, mort a la batalla de Katwan el 1141 sense hereu mascle, i el sultà seljúcida Arslan ibn Toghril (1161-1176) va decidir que les priceses havien de tenir un atabeg i aque aquest havia de ser el cap de la guarnició. El general, que devia tenir uns 60 anys es va casar amb una de les princeses (precisament la més jove) i va esdevenir atabeg.
Sam era bona persona però mal governant i el bandidatge es va desenvolupar i tot el rerepaís va quedar saquejat per les bandes de bandits. Quan tenia 90 anys, el 1193/1194 fou substituït pel seu germà petit Izz al-Din Langar o Lankar que havia estat governador d'Isfahan i Xiraz pels seljúcides i que ja devia ser bastant gran. Rukn al-Din va deixar un fill de la seva unió amb la princesa kakúyida, de nom Ala al-Dawla Ata Khan, que va morir el 1227 en lluita contra els mongols al servei del xa de Coràsmia Djalal al-Din Manguberti, i potser va ser atabeg algun temps.

## Bibliografia

* C. E. Bosworth, Dailamis in Central Iran: The kakuyids of Jibal and Yazd, a Iran Journal of the British Institute of Persian Studies, 1970
# Humor vitri

L'humor vitri és el gel transparent que omple l'espai entre el cristal·lí i la retina del globus ocular (la cambra vítria) en humans i altres vertebrats. La paraula prové del llatí que significa líquid, o simplement "el vitri". El líquid vitri o "vitri líquid" és el component líquid del gel vitri, que es troba després d'un despreniment de vitri. No s'ha de confondre amb l'humor aquós, l'altre líquid de l'ull que es troba entre la còrnia i el cristal·lí.

## Estructura

L'humor vitri és una massa transparent, incolora i gelatinosa que omple l'espai de l'ull entre el cristal·lí i la retina. Està envoltat per una capa de col·lagen anomenada membrana vítria (o membrana hialoide o còrtex vitri) que la separa de la resta de l'ull. Constitueix les quatre cinquenes parts del volum del globus ocular. L'humor vitri és semblant a un fluid a prop del centre i a un gel a prop de les vores.
L'humor vitri està en contacte amb la membrana vítria sobre la retina. Les fibril·les de col·lagen s'uneixen al vitri al disc del nervi òptic i a l'ora serrata (on acaba la retina anteriorment), a la banda de Wieger, el costat dorsal de la lent. El vitri també s'adhereix fermament a la càpsula del cristal·lí, als vasos retinals i a la màcula, la zona de la retina que proporciona detalls més fins i visió central.
L'aquaporina 4 de les cèl·lules de Müller de les rates transporta l'aigua al cos vitri.

## Referències

* ↑ Nota: un humor és qualsevol líquid del cos d'un animal o d'una planta, normal o patològic.
* ↑ Susan Standring. Gray's anatomy: the anatomical basis of clinical practice. 40th. Londres: Churchill Livingstone, 2008. ISBN 978-0-8089-2371-8.
* ↑ Susan Standring. Gray's anatomy: the anatomical basis of clinical practice. 40th. Londres: Churchill Livingstone, 2008. ISBN 978-0-8089-2371-8.
* ↑ Retina and vitreous.. 2017-2018, 2017. ISBN 9781615258185. OCLC 1003266782.
* ↑ Sim?, Rafael; Villarroel, Marta; Corraliza, L?dia; Hern?ndez, Cristina; Garcia-Ram?rez, Marta Journal of Biomedicine and Biotechnology, 2010, 2010, pàg. 190724. DOI: 10.1155/2010/190724. PMC: 2825554. PMID: 20182540 [Consulta: free].
* ↑ Nagelhus, EA; Veruki, ML; Torp, R; Haug, FM; Laake, JH The Journal of Neuroscience, 18, 7, 01-04-1998, pàg. 2506–19. DOI: 10.1523/JNEUROSCI.18-07-02506.1998. PMC: 6793100. PMID: 9502811 [Consulta: free]. «These data suggest that Muller cells play a prominent role in the water handling in the retina and that they direct osmotically driven water flux to the vitreous body and vessels rather than to the subretinal space»
# Knuckle

Knuckle és un pel·lícula documental irlandesa del 2011 sobre el món secret del boxa sense guants dels nòmades irlandesos. La pel·lícula es va realitzar per etapes durant 12 anys. La pel·lícula es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance de 2011. This film follows a history of violent feuding between rival clans.

## Argument

Aquesta pel·lícula segueix 12 anys en la vida de tres famílies de nòmades irlandesos (Joyces, Nevins i Quinn-McDonaghs) i les seves baralles i baralles. La pel·lícula explora els motius pels quals mantenen aquestes baralles i explora en profunditat les vides secretes d'aquestes famílies, que amb prou feines coneixen els estrangers de la comunitat de viatgers. El motiu real de la baralla entre les famílies no es revela mai, ja que no en parlaran amb els de fora.

## Repartiment

* James Quinn McDonagh
* Michael Quinn McDonagh
* Paddy Quinn McDonagh
* Christy (Ditsy) Walford
* Thomas (Spike) Nevin
* Ian Palmer
* Davey Nevin
* Joe (Big Joe) Joyce

## Recepció

La pel·lícula va rebre una resposta majoritàriament positiva de la crítica. A Rotten Tomatoes té un índex d'aprovació del 93% basat en les ressenyes de 43 crítics. Va guanyar un diploma de no ficció del Premi Noves Visions al XLIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Referències

* ↑ «2011 Sundane Film Festival Announces Films in Competition». Sundance Institute, 1 December 2010. [Consulta: 15 agost 2021].
* ↑ Fleming, Mike Jr. «Sundance: 'Knuckle' Documentary Creates Remake Rights Intrigue For Brawling Saga». Deadline, 07-01-2011. [Consulta: 15 agost 2021].
* ↑ Dargis, Manohla «Brawling for Money, Clan and Just Because». The New York Times, 8 December 2011.
* ↑ Bradshaw, Peter «Knuckle». The Guardian [Londres], 04-08-2011.
* ↑ Sharkey, Betsy «Movie review: 'Knuckle'». The Los Angeles Times, 9 December 2011.
* ↑ «Review: Understated & Powerful Documentary 'Knuckle' Is A Knockout». Indie Wire.
* ↑ «Knuckle (2011)». Rotten Tomatoes.
* ↑ Sitges 2011 | Un palmarés encabezado por 'Red State', de Kevin Smith, espinof.com, 16 d'octubre de 2011

## Enllaços externs

* Knuckle a YouTube
# Melanocorypha

Melanocorypha és un gènere d'ocells de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.2, 2020) aquest gènere està format per cinc espècies:
* Melanocorypha bimaculata - calàndria bimaculada.
* Melanocorypha calandra - calàndria comuna.
* Melanocorypha yeltoniensis - calàndria negra.
* Melanocorypha mongolica - calàndria de Mongòlia.
* Melanocorypha maxima - calàndria del Tibet.

## Referències

* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 247. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ «Nicators, reedling & larks « IOC World Bird List». www.worldbirdnames.org. [Consulta: 6 desembre 2016].
# Melanodryas

Melanodryas és un gènere d'ocells de la família dels petròicids (Petroicidae). El gènere va ser introduït per l'ornitòleg anglès John Gould el 1865 amb el petroica encaputxada com a espècie tipus.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010) aquest gènere està format per dues espècies:
* Melanodryas cucullata - petroica encaputxada.
* Melanodryas vittata - petroica de Tasmània.

## Referències

* ↑ «Pectroicidae». aviansystematics.org. The Trust for Avian Systematics. [Consulta: 16 juliol 2023].
* ↑ Gould, John. Handbook to the Birds of Australia. 1. Londres: Self-published, 1865, p. 283.
* ↑ Jobling, J.A. «Melanodryas». Handbook of the Birds of the World Alive: Key to Scientific Names in Ornithology. Lynx Edicions, 2019. [Consulta: 17 juny 2019].
* ↑ «Australasian robins, rockfowl, rockjumpers, Rail-babbler». World Bird List Version 9.2. International Ornithologists' Union, 2019. [Consulta: 16 juny 2019].
# Arslan ibn Saldjuk

Arslan ibn Saljuq fou el fill gran de Saljuq, l'epònim de la dinastia seljúcida. El seu nom real era Israïl i tenia dos germans que es deien Mikhaïl i Mussa, noms en els quals cal veure una influència nestoriana. Arslan, «Llop», devia ser un nom simbòlic.
Fou en la seva època, en data desconeguda, que la família seljúcida es va establir a Djand on es va fer independent del regne del yabghu dels oghuz. És molt probable que hagués estat enviat pel seu pare Seljuk, en ajut d'un dels darrers samànides (Nuh II ben Mansur, que va regnar del 976-997, o un dels seus tres fills: Mansur II ben Nuh, 997-999, Abd al-Malik II ben Nuh, 999 o Ismail II ben Nuh al-Muntasir, 999-1005) en contra dels karakhànides, segons la història de la família escrita sota Alp Arslan el 1060. Gardizi parla d'un yabghu que el 1003 va ajudar els samànides contra els karakhànides i molts erudits consideren que es refereix a Arslan, però altres pensen que el títol yabghu només es pot referir al sobirà dels turcs oghuz del nord de la mar d'Aral, ja que el títol d'Arslan devia ser payghu; no obstant és possible que el 1003 ja hagués agafat el de yabghu després d'afermar la independència de la família a Djand.
Després del 1005, ja desapareguts els samànides, va estar associat al karakhànida rebel de Bukharà, Ali Tegin. Al servei d'aquest se li van unir els seus nebots Toghril Beg i Čaghri Beg. El 1025 fou responsable de la derrota d'Ali Tegin davant l'exèrcit del kan suprem karakhànida Kadr Khan, que tenia el suport dels karlucs i de Mahmud de Gazni; els seus oghuz es va traslladar a Khurasan mentre els seus nebots s'anaven cap a Coràsmia, bé voluntàriament o per orde de Mahmud de Gazni; Arslan va quedar presoner de Mahmud i va morir a una fortalesa propera a l'Índia vers el 1035. Des del 1027 els oghuz de Khurasan van crear agitació i alguns autors suposen una influència del presoner en aquestos fets, però això no se segur. A la seva mort va deixar un fill Kutulmush (o Kutalmish) ancestre dels seljúcides de Rum.

## Bibliografia

* Cl. Cahen, Le Malikname et l'histoire des origenes saldjukides, a Oriens II, 1949
# Setge de Fushimi

El setge de Fushimi va ser una batalla crucial d'una sèrie de conflictes bèl·lics que van desembocar en la batalla de Sekigahara, la qual va marcar la fi del període Sengoku. El castell Fushimi-Momoyama era defensat per forces lleials a Tokugawa Ieyasu i comandades per Torii Mototada. Tot i ser conscients de la seva inevitable derrota, van decidir fer front a les tropes d'Ishida Mitsunari i encara que el castell va acabar derrotat, el seu valor va canviar el rumb de la història del Japó perquè van permetre que Tokugawa rearmés el seu exèrcit i unifiqués el país posteriorment.

## Context

El castell Fushimi-Momoyama havia estat construït anys abans per tal de servir com un luxós palau per Hideyoshi Toyotomi, però va ser destruït per un terratrèmol el 1596. Tokugawa Ieyasu va reconstruir el castell i el va deixar al comandament de Torii Mototada. La guerra en contra de les tropes d'Ishida es veia cada vegada més a prop i Ieyasu sabia que el castell seria un dels blancs principals del seu enemic per la seva proximitat amb la ciutat de Kyoto. Durant la seva visita al castell, Ieyasu conversà amb Mototada sobre la possibilitat de l'atac. Mototada va decidir fer front a l'exèrcit enemic malgrat saber que les seves tropes eren molt inferiors en nombre, per tal que Ieyasu pogués escapar i rearmar el seu exèrcit.

## Referències

* ↑ James Murdoch, A History of Japan, p.409. 1996, Routledge.ISBN:0415154162
* ↑ Anthony J. Bryant, Sekigahara 1600: The Final Struggle for Power, p.38.1995, Osprey Publishing.ISBN:1855323958
# Đông Hưng

Đông Hưng és una comuna rural (xã) i poble del districte Lục Nam, província de Bắc Giang, al nord-est del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Ministry of Public Information in Vietnam». Arxivat de l'original el 2012-08-20. [Consulta: 1r gener 2019].