OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# António de Serpa Pimentel

António de Serpa Pimentel (Coïmbra, 20 de novembre de 1825 - Lisboa, 3 de març de 1900) va ser un dels polítics portuguesos més importants de les últimes dècades del segle xix. Era fill de Manuel de Serpa Machado i d'Ana Rita Freire Pimentel,
Es va doctorar en Matemàtiques en la universitat de Coímbra. L'any 1856 va esdevenir diputat per la circumscripció d'Oliveira de Azeméis. En 1856 va ser nomenat ministre d'Obres Públiques pel duc dóna Terceira, càrrec que va ocupar fins a 1860, tot i que també va ocupar el càrrec de ministre de Guerra entre 1859 i 1862. El dia 11 d'octubre de 1872 va ser nomenat ministre d'Hisenda, càrrec que va ocupar fins a 1877 i que després va reprendre entre 1878 i 1879. El dia 31 de gener de 1876 va ser nomenat conseller del Consell d'Estat. Entre els anys 1881 i 1883 va ser ministre d'Assumptes Exteriors i per això va ser l'encarregat d'anar a París a demanar la mà de la princesa Amalia d'Orleans per a casar-la amb el futur rei Carles I. En 1886 va ser nomenat president del Tribunal de Comptes.
En el mes de juliol de 1887 i després de la mort de António Fontes Perreira de Melo va ser triat líder del Partit Regenerador. Va ser nomenat primer ministre que va presidir entre gener i setembre de 1890. Va morir a Lisboa en 1900. Va ser també membre corresponent de la Reial Acadèmia Espanyola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Fundación Mário Soares. «Biografia» (en portugués). [Consulta: 5 enero 2011].

## Enllaços externs

* RAE: Carta de António Serpa Pimentel
# Casa Rialp

La Casa Rialp és un edifici modernista situat als carrer dels Dominics i de Vendrell, al barri de Sant Gervasi - la Bonanova de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectat el 1904 per l'arquitecte Joan Rubió i Bellver com a com a residència unifamiliar de Claudi de Rialp Navinés. Les obres es van iniciar el 1908, i el 1910, Joaquim Torres i Garcia que havia col·laborat amb Rubió i Gaudí en la restauració de la catedral de Mallorca, va decorar el menjador amb pintures.
A la dècada dels 1960, l'edifici va ser reformat i la planta baixa va ser ampliada per l'estudi MBM (Bohigas-Martorell-Mackay), mutilant les pintures de Torres i Garcia, que foren restaurades el 1989 per Anna Miquel i Antònia Heredero.

## Descripció

És un edifici aïllat envoltat de jardí. Es tracta d'una construcció volumètricament molt irregular, ja que presenta diversos nivells que conformen un alçat esglaonat. S'organitza a partir d'un cos quadrangular de tres nivells, amb coberta de pavelló, del que surten dos cossos rectangulars més, també de tres nivells, coberts a dues vessants. Aquests elements són ampliats per altres cossos cúbics de diferents alçades. D'aquesta manera, es combinen cossos d'un únic nivell amb altres de dos nivells, coberts amb terrats plans transitables, que proporcionen a l'edifici nombroses terrasses tancades per balustrades. L'element més alt i que caracteritza l'edifici, és la torre mirador poligonal -aixecada sobre la caixa d'escales del cos central - coronada per una agulla piramidal
Pel que fa a les façanes, com es habitual en la plàstica de Rubió i Bellver, es caracteritza per un revestiment amb un paredat comú de pedres irregulars que contrasta amb el maó vist de la planta superior. El maó també és utilitzat en l'emmarcament de les diferents obertures arquitectòniques. Cal destacar la solució de les finestres de la primera planta, amb un joc de petites rajoles de ceràmica vidriada llises de color marró i verdes amb motiu vegetal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Rialp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ de Oleza i Roncal, 2023.

## Bibliografia

* de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 30. ISBN 978-84-09-55644-1.

## Enllaços externs

* «Casa Rialp». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Casa Casacuberta

La Casa Casacuberta és un edifici modernista situat a l'avinguda del Tibidabo i el carrer de Lluís Muntadas de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectada el 1904 per l'arquitecte Joan Rubió i Bellver per encàrrec d'Hermenegild Casacuberta i construïda tres anys més tard.
Actualment, aquesta casa es lloga com a sala d'actes festius.

## Descripció

L'immoble, de tipus aïllat, només ocupa una part del solar, ja que la resta està ocupada per jardins. Aquest terreny es troba a dos nivells, a planta de carrer pel carrer de Lluís Muntadas i molt sobreaixecat, amb un mur de contenció, per sobre de l'avinguda del Tibidabo, Això fa que per aquesta darrera banda, s'hi accedeixi a través d'un portal amb pilars salomònics seguit d'una escala rectilínia, tots dos elements de maó vista i amb morfologies típiques modernistes, tot i que anguloses. L'immoble consisteix en una planta baixa i dues plantes pis de grans dimensions i alçada.
Les façanes s'articulen en diversos cossos i volums, que afecten tant a trams verticals sencers com a punts concrets de l'immoble. Cada façana és única i presenta aquestes volumetries no repetides. La planta baixa és la que compta amb menys elements ornamentals, amb grans obertures de vidre i finestres amb petit balcó sense voladís i sense emmarcar i puntualment protegides per persianes de llibret. Per sobre, la primera planta té grans balconades i també obertures amb llinda ondulant, així com dues tribunes sense tapar, a mode de petites terrasses. La planta superior presenta característiques similars.
Els diferents coronaments de les façanes estan rematats per grans ràfecs, i teulades a dues, tres i fins a quatre aigües. No percebem que hagin existit grans modificacions en les estructures originals de l'edifici. També cal esmentar que els acabats de les cobertes i dels murs són bons.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Casacuberta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ de Oleza i Roncal, 2023.
* ↑ «Casa Casacuberta». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Atlantic Barcelona». Atlantic Barcelona.

## Bibliografia

* de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 27. ISBN 978-84-09-55644-1.

## Enllaços externs

* «Casa Casacuberta». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Sílvia Borràs Lumbreras

Sílvia Borràs Lumbreras (Igualada, Anoia, 21 de juliol de 1977) és una portera d'hoquei sobre patins catalana.
Es formà a l'escola d'hoquei del Club Natació Igualada, amb el qual aconseguí sis Ligues catalanes de forma consecutiva (1993-98) i set Campionats d'Espanya (1993-98, 2000). Posteriorment fou jugadora de l'Igualada Femení HCP amb el qual competí a l'OK Lliga. La temporada 2016-17 jugà a l'US Coutras de la Lliga francesa, aconseguint el campionat aquell mateix any. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins, es proclamà campiona del Món el 1996 i aconseguí la medalla de bronze al Campionat d'Europa de 1997.

## Palmarès
### Clubs

* 6 Lliga catalana d'hoquei sobre patins femenina: 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1995-96, 1996-97, 1997-98
* 7 Campionat d'Espanya d'hoquei sobre patins femení: 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1995-96, 1996-97, 1997-98, 1999-00
* 1 Campionat de França d'hoquei sobre patins femení: 2016-17

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or al Campionat del Món d'hoquei patins femení: 1996
* 1 medalla de bronze al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 1997

## Referències

* ↑ «Sílvia Borràs Lumbreras». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Tres igualadines, campiones d'hoquei patins a França - 19 juny 2017». El Punt Avui, 19-06-2017. [Consulta: 12 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa de Sílvia Borràs Lumbreras - RinkHockey.net (anglès)
# Allan Simonsen (pilot)

* Aquest article tracta sobre el pilot danès. Si cerqueu el futbolista danès, vegeu «Allan Rodenkam Simonsen».
Allan Simonsen (Odense, 5 de juliol de 1978 - Le Mans, 22 de juny de 2013) fou un pilot d'automobilisme danès.
Simonsen va començar la seva carrera com a pilot als karts als 10 anys. El 1999 va començar a competir a la Fórmula Ford i va guanyar la Campionat Fórmula Ford Danesa. Va córrer en la Fórmula Palmer Audi el 2000, abans de canviar a Fórmula 3 d'Alemanya i Fórmula Renault 2.0 Britànica en 2001. Simonsen va canviar a curses d'actuacions esportives el 2002, conduint un Ferrari per a l'equip Veloqx Motorsport al Campionat GT Britànic. El 2003 va començar a competir a Austràlia, competint al Campionat de la Copa de les Nacions d'Austràlia, i a les competicions Sandown 500 i Bathurst 1000 de V8 Supercars. Va guanyar el Campionat GT d'Austràlia el 2007 i va acabar en segon lloc el 2008. Va participar en les 24 Hores de Le Mans set vegades entre el 2007 i el 2013, acabant al podi de la classe GT2 en 2 ocasions: tercer el 2007 i segon el 2010. Simonsen va morir després d'un accident durant la tercera volta de la 81a edició de les 24 hores de Le Mans, el 22 juny de 2013.

## Referències

* ↑ «Danish racing driver Allen Simonsen dies after Le Mans crash» (en anglès). Daily Telegraph, 22-06-2016. Arxivat de l'original el 2016-02-26. [Consulta: 10 gener 2016].
# Rashid Ramzi

Rashid Ramzi (en àrab: رشيد رمزي) (n. el 17 de juliol de 1980 a Safi, Marroc) és un atleta que va adquirir la nacionalitat de Bahrain el 2002, i que competeix en els 800, 1500 i 5000 metres.

## Carrera esportiva

Al Campionat Mundial d'Atletisme de 2005 a Hèlsinki, Rachid Ramzi va ser el primer atleta des de Peter Snell el 1964, a batre les marques dels 800 m i els 1500 m en una mateixa competició mundial.
En els Jocs Olímpics de Pequín 2008, va ser inicialment el vencedor dels 1500 metres amb una marca de 3:32.94, però a l'abril de 2009, el Comitè Olímpic de Bahrain va informar que Rashid va donar positiu per EPO CERA en el test de dopatge. Després de la confirmació d'aquest resultat, el novembre del 2009 va ser desposseït de la seva medalla, que hauria estat la primera de Bahrain a la història de l'olimpisme.

## Referències

* ↑ Ramzi has it all his own way in the end. Irish Times Consultat el 20-08-2008.
* ↑ As.com: Ramzi, oro en los 1.500 en Pekín, cazado por doping
* ↑ 20minutos.es: Rashid Ramzi, campeón en los 1.500 en Pekín, desposeído de su oro por dopaje
# Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1928

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 celebrats a la ciutat d'Amsterdam (Països Baixos) es disputaren cinc proves d'halterofília, totes elles en categoria masculina. La competició se celebrà entre el 28 i el 29 de juliol de 1928.

## Comitès participants

Cada nació podia participar en cada prova amb un màxim de dos halters, i poden participar en el campionat amb un màxim de deu. Participaren finalment 92 halters de 19 nacions diferents:
| Alemanya (10) Argentina (2) Àustria (10) Bèlgica (7) Dinamarca (1) Egipte (2) Estònia (4) França (10) Itàlia (6) Letònia (1) | Lituània (1) Luxemburg (3) Països Baixos (10) Portugal (1) Regne Unit (5) Suècia (2)  Suïssa (10) Txecoslovàquia (6) Turquia (1) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Pes ploma – 60 kg detalls | Franz Andrysek | Pierino Gabetti | Hans Wölpert |
| Pes lleuger – 67.5 kg detalls | Hans Haas | No es concedí | Fernand Arnout |
| Pes lleuger – 67.5 kg detalls | Kurt Helbig | No es concedí | Fernand Arnout |
| Pes mitjà – 75 kg detalls | Roger François | Carlo Galimberti | Guus Scheffer |
| Pes semipesant – 82,5 kg detalls | El Sayed Nosseir | Louis Hostin | Jan Verheijen |
| Pes pesant + 82,5 kg detalls | Josef Strassberger | Arnold Luhaäär | Jaroslav Skobla |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Alemanya | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 2 | Àustria | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 | França | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 4 | Egipte | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Itàlia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 6 | Estònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Països Baixos | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 8 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Weightlifting at the 1928 Summer Olympics». [Consulta: 8 setembre 2024].
# Lucas Silvano Ferro Solé

Lucas Silvano Ferro Solé (Barcelona, 1990) és un polític català que va créixer a Biosca i està instal·lat de ben jove a Molins de Rei.

## Trajectòria

Tot i que va néixer a la capital catalana, va créixer a Biosca, un petit poble del Solsonès. En 2009, es va traslladar a Molins de Rei per estudiar Ciències Ambientals a la Universitat de Barcelona. Després de graduar-se, va fer un màster de Ciutadania i Drets Humans en la mateixa universitat.
Mentre estava estudiant el grau va començar a militar a Revolta Global-Esquerra Anticapitalista arran el moviment 15-M i a implicar-se localment a través d'organitzacions polítiques i entitats culturals i socials. Va ser un dels fundadors de Podemos Molins de Rei i a finals de desembre de 2014, va ser escollit com a secretari general en ser l'únic candidat que es va presentar. En les eleccions parlamentàries catalanes de 2017, Lucas Ferro fou el número 8 de la llista conjunta de Catalunya en Comú-Podem per la circumscripció electoral de Barcelona, però el partit només van obtenir set escons, la qual cosa li va impedir ser diputat. No obstant això, en menys d'un any un dels diputats del partit, Xavier Domènech, va substituir i Lucas Ferro el va rellevar en ser el següent de la llista electoral. En les següents eleccions catalanes, va poder tornar a repetir com a diputat del Parlament de Catalunya d'En Comú Podem-Podem en Comú. En aquesta legislatura, fou nomenat com un dels dos portaveus adjunts d'En Comú Podem juntament amb Susanna Segovia.
De cara a les eleccions municipals del 2023, es convertí en el cap de llista de la candidatura Molins En Comú Podem a l'Ajuntament de Molins de Rei. Malgrat ser la quarta força més votada, arribaria a un acord de Govern amb el PSC de Xavi Paz. El novembre de 2023 abandonà l'escó al Parlament de Catalunya, i fou rellevat per Enric Bárcena.

## Referències

* ↑ elBaix.cat. «El baixllobregatí Lucas Ferro proper diputat de Catalunya en Comú al Parlament, després de la dimissió de Domènech», 05-09-2018. [Consulta: 8 abril 2021].
* 1 2 elBaix.cat. «El molinenc Lucas Ferro, nomenat portaveu adjunt d’En Comú Podem», 26-02-2021. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Lucas Ferro (En Comú Podem): 'En els temps bons de la política no hi serem'». [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Lucas Silvano serà el Secretari General de Podemos Molins de Rei», 26-12-2014. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ Mascaró, Anna. «Jessica Albiach relleva Xavier Domènech al capdavant del grup parlamentari dels comuns», 18-09-2018. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «El molinenc Lucas Ferro serà diputat arran de la dimissió de Xavier Domènech», 06-09-2018. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Qui és qui? Els partits ja han designat els presidents i portaveus parlamentaris». Vilaweb. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ elBaix.cat. «El molinenc Lucas Ferro, nomenat portaveu adjunt d’En Comú Podem», 26-02-2021. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Lucas Ferro, candidat de Molins en Comú Podem a les municipals 2023», 30-01-2023. [Consulta: 29 juny 2023].
* ↑ «El PSC i Molins En Comú Podem arriben a un acord de govern per als pròxims quatre anys», 13-06-2023. [Consulta: 29 juny 2023].
# Cúrling als Jocs Olímpics d'hivern de 1932

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 celebrats a la ciutat de Lake Placid (Estats Units d'Amèrica) es disputà una prova de curling, únicament en categoria masculina i com a esport de demostració. La competició se celebrà a l'Olympic Indoor Arena de Lake Placid entre els dies 14 i 15 de febrer de 1932.

## Comitès participants

Participaren 32 competidors de 2 comitès nacionals diferents:
* Canadà (16)
* Estats Units (16)

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Curling | Canadà ManitobaErrick F. Willis Robert B. Pow James L. Bowman William H. Burns | Canadà OntarioRussell G. Hall Archibald Lockhart Frank P. McDonald E.F. George | Canadà QuebecAlbert Maclaren John Leonard T. Howard Stewart William Brown |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Canadà | 1 | 1 | 1 | 3 |
| Total | Total | 1 | 1 | 1 | 3 |

## Resultats

| CON | Club | G | P | dif |
| Canadà | Manitoba | 4 | 0 | +26 |
| Canadà | Ontario | 3 | 1 | +38 |
| Canadà | Quebec | 3 | 1 | +11 |
| Estats Units | Connecticut | 2 | 2 | +3 |
| Canadà | Nouvel-Ontario | 2 | 2 | +5 |
| Estats Units | Massachusetts | 1 | 3 | -39 |
| Estats Units | Nova York | 1 | 3 | -3 |
| Estats Units | Michigan | 0 | 4 | -41 |
* 14 de febrer
** Nouvel-Ontario 8:20 Nova York
** Quebec 14:12 Connecticut
** Ontario 21:7 Michigan
** Manitoba 19:10 Massachuset
** Quebec 13:11 Nova York
** Nouvel-Ontario 13:18 Connecticut
** Ontario 22:4 Massachusetts
** Manitoba 22:12 Michigan
* 15 de febrer
** Nouvel-Ontario 21:7 Massachusetts
** Manitoba 15:14 Connecticut
** Quebec 15:6 Michigan
** Ontario 18:11 Nova York
** Ontario 13:14 Connecticut
** Quebec 15:17 Massachusetts
** Northern Ontario 19:11 Michigan
** Manitoba 15:9 Nova York

## Notes

* ↑ Com a esport de demostració les medalles aconseguides no es tenen en compte en el medaller final.
# Les Cases (Biosca)

Les Cases és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana sud-est, hi ha l'entrada principal. A la següent planta a l'esquerra hi ha una finestra tapiada, al centre i a la dreta hi ha una finestra. Al darrer pis n'hi ha dues. A la façana sud-oest, hi ha una petita entrada a la part esquerra. A la planta següent, hi ha dues finestres amb llinda de fusta. Davant de la façana actualment hi ha un tancat fet amb xarxa. A la façana nord-oest, hi ha una petita finestra que dona al segon pis. A la façana nord-est, hi ha dues finestres que donen al segon. Hi ha un cobert adjunt a la façana. La coberta és de dos vessants(nord-est, sud-oest), acabada amb teules.
Adjunt a nord-oest i tocant a la sud-oest, hi ha un petit edifici, que té una entrada orientada al nord-est. Davant de la façana principal, hi ha l'entrada a un espai envoltat per murs. Més a la dreta, hi ha un edifici que originalment tenia funció de paller i quadra, i que ara l'estat de conservació és deficient. Té dues plantes, presenta obertures a la planta baixa a la façana orientada a la casa i una a la planta següent a l'oposada. No conserva la coberta.

## Referències

* ↑ «Les Cases (Biosca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Les Cases». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Serrabona (Biosca)

* Per a altres significats, vegeu «Serrabona».
Serrabona és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana sud-oest hi ha una finestra a la segona planta, i una de més petita a la darrera. A la façana sud-est, hi ha una entrada amb llinda de pedra a la planta baixa, i porta de fusta de doble batent. A la planta següent hi ha una finestra, i a la darrera una de més petita. A la façana nord-est, té les primeres plantes cobertes pel terra. A la darrera planta hi ha una petita entrada i més a la dreta una petita obertura. A la façana nord-oest, hi ha dues finestres a la segona planta i una de petita a la darrera. La coberta és de dos vessants (nord-est, sud-oest), acabada amb teules.
Adjunt a la façana sud-est, hi ha un altre cos, a la façana sud-oest, té una entrada amb llinda de pedra que dona a la planta baixa. A la planta següent hi ha dues finestres, la de l'esquerra rectangular amb llinda de pedra i ampit, i la de la dreta que culmina en un arc rebaixat, a sota d'aquest hi ha una sortida d'aigua. A la darrera planta hi ha dues grans finestres tapiades acabades amb arc de mig punt. La de l'esquerra s'hi ha fet una petita obertura. A la dreta d'aquesta façana, hi ha un petit edifici adjunt. A la façana sud-est, hi ha una entrada amb llinda de pedra i porta de fusta que dona a la segona planta. A la seva dreta hi ha una finestra. A la darrera planta hi ha una petita obertura. A la façana nord-est, no hi ha cap obertura. Té un petit afegit fet de totxo. La façana nord-oest, està adjunta al primer edifici. La coberta és d'un vessant (nord-est), acabada amb teules.
L'edifici adjunt a la façana sud-oest, té dues plantes. A la façana sud-est, té unes escales que porten a la segona planta, on hi ha una gran obertura d'accés. La coberta és d'un vessant (sud-est), acabada amb teules.
Davant de la façana nord-oest del primer edifici, hi ha un altre edifici que tenia funció ramadera. Té quatre façanes i dues plantes. A la façana est, té una entrada amb llinda de pedra. A la façana oest, té una finestra a la part superior de la façana. A la resta de façanes no hi ha obertures. La coberta és d'un vessant (sud), acabada amb teules.

## Referències

* 1 2 3 4 «Serrabona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Jocs Mediterranis de 1975

Els setens Jocs Mediterranis es van celebrar a Alger (Algèria), del 23 d'agost al 6 de setembre de 1975.
Hi participaren un total de 2.444 esportistes (2.095 homes i 349 dones) en representació de 15 estats mediterranis. Es disputaren un total de 160 competicions de 19 esports.

## Medaller

| Pos. | Estat | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 51 | 40 | 36 | 127 |
| 2 | França | 31 | 25 | 23 | 79 |
| 3 | Iugoslàvia | 24 | 17 | 23 | 64 |
| 4 | Espanya | 14 | 28 | 28 | 70 |
| 5 | Turquia | 12 | 11 | 8 | 31 |
| 6 | Grècia | 9 | 12 | 16 | 37 |
| 7 | Egipte | 6 | 12 | 15 | 33 |
| 8 | Algèria | 4 | 7 | 9 | 20 |
| 9 | Síria | 3 | 2 | 11 | 16 |
| 10 | Tunísia | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 11 | Líban | 3 | 0 | 2 | 5 |
| 12 | Marroc | 0 | 4 | 5 | 9 |
| 13 | Líbia | 0 | 1 | 1 | 2 |

## Referències

* ↑ «Jocs Mediterranis». enciclopedia.cat. [Consulta: 25 juny 2018].