OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Umberto Betti

Umberto Betti O.F.M. (7 de març del 1922, Pieve Santo Stefano - † 1 d'abril del 2009, Fiesole) fou un cardenal, teòleg i escriptor italià. Treballà durant uns anys al govern de la Ciutat del Vaticà, entre el 1991 i el 1995, i fou rector de la Universitat Pontifícia Lateranense.

## Biografia

El 31 de desembre del 1943 entrà a l'Orde de Frares Menors, on realitzà els seus estudis eclesiàstics i el 6 d'abril del 1946 rebé l'ordenació sacerdotal. Posteriorment es convertí en doctor en teologia a la Universitat Pontifícia Antonianum Vaticana i quan acabà els estudis fou professor de teologia dogmàtica i educador en estudis teològics a les universitats de Siena i Fiesole.
L'any 1961 entrà a treballar al govern de la Ciutat del Vaticà, essent assessor de la comissió teològica preparatòria del Concili Vaticà II i el 1963 entrà al consell d'experts. També fou un dels contribuents de les constitucions dogmàtiques Lumen Gentium i Dei Verbum. El 1964 fou qualificador de la Sagrada Congregació Suprema del Sant Ofici, el 1968 fou consultor de la Congregació de la doctrina de la Fe, el 1984 de la Secretaria d'Estat de la Santa Seu i el 1988 de la Congregació per als Bisbes. Posteriorment, durant quatre anys, del 1991 al 1995, fou nomenat rector de la Universitat Pontifícia Lateranense.
Després del consistori celebrat el 24 de novembre del 2007, el papa Benet XVI l'elevà al rang de cardenal diaca atorgant-li el títol cardenalici de Santi Vito, Modesto i Crescenzia.

## Publicacions

* Summa de sacramentis Totus homo (1955)
* La Constitució Dogmàtica "Pastor Aeternus" del Concili Vaticà II (1961)
* Els pronunciaments de la doctrina del Concili Vaticà II (1984)
* La doctrina del Concili Vaticà II sobre la transmissió de la revelació
# Bienoteri

Els bienoteris (Bienotherium) són un gènere extint de sinàpsids de la família dels tritilodòntids que visqueren durant el Juràssic inferior en allò que avui en dia és la Xina. Se n'han trobat restes fòssils a la província de Yunnan. En comparació amb altres tritilodòntids, es caracteritzaven per la seva corpulència, la presència de maxil·lars exposats al crani, l'amplada del diastema i la primor de l'os zigomàtic.
El nom genèric Bienotherium significa 'bèstia de Bien', en referència al descobridor de l'holotip, el xinès Bian Meinian, conegut com a Mei Nien Bien a Occident.

## Referències

* 1 2 Entrada «Bienotherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ Lucas, Spencer G. Chinese Fossil Vertebrates (en anglès). Columbia University Press, 2001, p. 133. ISBN 0-231-08482-X.
* ↑ «Genus: Bienotherium YOUNG, 1940» (en anglès). [Consulta: 4 gener 2023].
# Mont Himet

El Mont Himet es troba al sud d'Atenes, Grècia. En l'antiguitat, era famós pel seu marbre, considerat el millor de la regió de l'Àtica. Segons la mitologia clàssica, era poblat per abelles que feien la millor mel i la cera més suau de Grècia, gràcies a la flaire de la flora i l'herba d'aquesta muntanya.
# Pic Humboldt

El Pic Humboldt és una muntanya de 4.940 metres situada a la Sierra Nevada als Andes, i és el segon punt més alt de Veneçuela. Està situat dins el Parc Nacional Sierra Nevada a la Serralada de Mérida.
Al seu cim s'hi troba una de les tres glaceres del país andí, pel que està cobert de neus perpètues. Això no obstant, degut al procés d'escalfament global, la glacera podria eventualment acabar fonent-se i deixar sense neus el cim.
El cim va ser batejat l'any 1911 pel seu primer escalador, el geògraf, botànic i enginyer veneçolà Alfredo Jahn, en honor al naturalista alemany Alexander von Humboldt.
# Jalovec (muntanya)

* Per a altres significats, vegeu «Jalovec».
Jalovec és una muntanya de 2.645 metres que es troba als Alps julians, a Eslovènia. Es troba rodejat per tres valls: Tamar, Trenta i Loška Koritnica, amb els cims de Tricorno i Mangart a prop, i hi neix el riu Isonzo. És el sisè cim més alt d'Eslovènia. Entre els anys 1920 i 1943, va ser frontera entre el Regne d'Itàlia i Iugoslàvia. La primera ascensió al cim la va dur a terme l'austríac Karl Wurmb l'any 1875, juntament amb dos guies més.

## Referències

* ↑ «Jalovec - peakbagger». peakbagger.com. [Consulta: 25 març 2015].
* ↑ «Jalovec» (en slovenian). hribi.net.
* ↑ «Jalovec : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». [Consulta: 31 juliol 2021].

## Bibliografia

* «Jalovec - descripció i rutes d'ascens» (en anglès). Hribi.net.
* «Jalovec - mapes i fotos aèries» (en anglès). Geodetic Institute of Slovenia.
# Mont King Edward

El Mont King Edward (en anglès Mount King Edward) és una muntanya de 3.490 m que es troba a la capçalera de la vall del riu Athabasca, dins el Parc Nacional de Jasper, en la frontera de les províncies d'Alberta i la Colúmbia Britànica, Canadà. El Mont King Edward es troba a la divisòria continental i té el Mont Columbia a poc més de 5 quilòmetres a l'est.
El cim va rebre el nom el 1906 per Mary Schaffer en record al rei Eduard VII del Regne Unit. La primera ascensió va tenir lloc el 1924 per J.W.A. Hickson i Howard Palmer, que foren guiats per Conrad Kain.
No s'ha de confondre aquest cim amb el King Edward Peak, de 2.789 m, que es troba a la mateix Alberta, però al nord de la frontera amb els Estats Units, i que també porta el nom del rei Edward.

## Referències

* ↑ «Mount King Edward». peakfinder.com. Arxivat de l'King Edward original el 12 de novembre 2014. [Consulta: 12 novembre 2014].
# Kongskrona

El Kongskrona és una muntanya de 1.818 metres d'altura situada al municipi de Sunndal, al comtat noruec de More og Romsdal. El seu pic veí és el Dronningkrona (1.816m) que és uns 2 metres més baix. La muntanya està situada a la serra de Trollheimen. El nom significa corona del rei de Noruega.
Al nord de la muntanya hi ha la vall d'Innerdalen. Al cim de la muntanya hi ha una glacera anomenada Vinnubreen.

## Referències

* ↑ «Kongskrona» (en noruec). yr.no. Arxivat de l'original el 2012-10-13. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Koppenberg

El Koppenberg és un turó que s'eleva fins al 78 metres sobre el nivell del mar, a la localitat de Melden, que pertany al municipi d'Oudenaarde, a Flandes Oriental, Bèlgica.
Aquesta ascensió forma part del Tour de Flandes i és temut pel seu pendent del 10,8% de mitjana i pendents màxims de fins al 22% en els seus 600 metres de recorregut. A més el ferm és de pavès, cosa que en dificulta en extrem la seva ascensió i sovint els ciclistes han de posar peu a terra. Amb tot, entre 1988 i 2001 no en formà part per les queixes dels ciclistes i pel seu deteriorament. Una cara rehabilitació del tram de 150.000 euros va permetre que el 2002 tornés a ser inclòs en el recorregut del Tour de Flandes.

## Referències

* 1 2 3 4 Friebe, Daniel; Goding, Pete. Ascensiones míticas : 50 puertos de leyenda que deberías coronar. Barcelona: Lunwerg, 2012, p. 10-11. ISBN 9788497858618.
# L'Areny

L'Areny és una muntanya de 394 metres que es troba entre els municipis de Mont-roig del Camp i de Vilanova d'Escornalbou, a la comarca catalana del Baix Camp.
# Llac Nègre

El llac Nègre és un llac glacial a 2.354 msnm d'altitud, al massís de Mercantour, al Departament francès dels Alps Marítims, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava.
# Ludwigshöhe

El Ludwigshöhe o Ludwigshoehe és una muntanya de 4.341 metres que es troba entre les regions d'Aosta i Piemont a Itàlia i el Valais a Suïssa.

## Enllaços externs

* «Summitpost.com» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2010].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :
# Malubiting

Malubiting, també conegut com a Malubiting Oest, és, amb 7.458 msnm, la segona muntanya més alta de les muntanyes Rakaposhi-Haramosh, una secció de la gran serralada del Karakoram, al Pakistan.

## Situació

El Malubiting es troba al cor de les muntanyes Rakaposhi-Haramosh Mountains, elevant-se sobre la riba nord del riu Indus, entre els seus afluents el riu Hunza i el riu Shigar. És a uns 40 km a l'est-sud-est del Rakaposhi, el cim culminant de la serralada, i a uns 50 km a l'est de la vila de Gilgit, la ciutat més important de la regió.

## Ascensions

El Malubiting va ser intentat infructuosament els anys 1955, 1959, 1968, 1969 i 1970, abans no fos coronada per primera vegada el 1971. Una cordada austríaca, liderada per Horst Schindlbacher aconseguir fer el cim seguint l'aresta nord-est, ascendint el cim Nord i vorejant el Central abans de fer el cim.

## Bibliografia

* High Asia: An Illustrated History of the 7000 Metre Peaks per Jill Neate, ISBN 0-89886-238-8
* Orographical Sketch Map of the Karakoram per Jerzy Wala, 1990. Publicat per la Swiss Foundation for Alpine Research.

## Referències

* ↑ Hanns Schell: Malubiting, Karakoram. A: American Alpine Journal 1972, S. 193f. (AAJO), consultat el 17 de novembre de 2016.
* ↑ Horst Schindlbacher: The First Ascent of Malubiting, 1971. A: Himalayan Journal 32 (1972-73). Arxivat 2019-10-22 a Wayback Machine., consultat el 5 de novembre de 2012.
# Ari-Pekka Liukkonen

Ari-Pekka Liukkonen (Pieksämäki, 9 de febrer de 1989) és un nedador finès. Va competir en els 50 metres estil lliure masculí en els Jocs Olímpics de Londres 2012. Té el rècord nacional finlandès en aquesta distància, en un temps de 22.22.

## Vida personal

El 2 de febrer de 2014, Liukkonen va sortir de l'armari i va anunciar públicament la seva homosexualitat en una entrevista a Yleisradio. Va ser el primer atleta professional d'alt nivell que va anunciar a Finlàndia la seva condició de gai. El seu anunci va tenir repercussió internacional.

## Referències

* ↑ Ari-Pekka Liukkonen at SwimRankings.net
* ↑ «Sports Reference profile». Arxivat de l'original el 2012-12-15. [Consulta: 5 agost 2016].
* ↑ London 2012 profile
* ↑ «Liukkonen ui EM-neloseksi - "Ihan mukavaahan se oli"» (en finlandés). Yle, 27-05-2012 [Consulta: 12 agost 2012].
* ↑ «Suomalainen olympiauimari kaapista ulos - ”Vihdoin voin olla oma itseni”» (en finlandés). Yle, 02-02-2014 [Consulta: 2 febrer 2014].
# Ester Artigas i Miquel

Ester Artigas i Miquel (Arenys de Munt, Maresme, 31 de març de 1984) és una jugadora d'hoquei sobre patins catalana, ja retirada.
Formada al Centre d’Esports Arenys de Munt, hi va jugar tota la seva carrera esportiva, excepte la temporada 2008-09 on va jugar al Blanes Hoquei Club. Amb el club arenyenc, va guanyar dues Lligues catalanes (1999 i 2002), una Copa Generalitat (2010), una Supercopa Nacional Catalana (2011) i dos Campionats d'Espanya (1999 i 2004). També va aconseguir un subcampionat en la primera edició de la Copa d'Europa de 2007. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins entre 1999 i 2001, va proclamar-se Campiona del Món el 2000 i va aconseguir dues medalles d'argent als Campionats d'Europa (1999 i 2001).

## Palmarès
### Clubs

* 2 Lligues catalanes d'hoquei patins femenina: 1998-99 i 2001-02
* 1 Copa Generalitat d'hoquei sobre patins femenina: 2009-10
* 1 Supercopa Nacional Catalana d'hoquei sobre patins femenina: 2010-11
* 2 Campionats d'Espanya d'hoquei patins femení: 1998-99 i 2003-04

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or al Campionat del Món d'hoquei patins femení: 2000
* 2 medalles d'argent al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 1999 i 2001

## Referències

* ↑ «Ester Artigas i Miquel». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ García-Planas, Yaca. «Sang, suor i llàgrimes» (en castellà). Mundo Deportivo, 24-11-2000. [Consulta: 7 gener 2021].

## Enllaços externs

* Ester Artigas i Miquel - RinkHockey.net (anglès)
# Mola de l'Esclop

La mola de l'Esclop o mola de s'Esclop és una muntanya de Mallorca que té una altura de 927 m. Al seu cim, conflueixen els municipis d'Andratx, Calvià i Estellencs. Forma part del massís del Galatzó.
Prop del seu cim s'hi troba la caseta de n'Aragó.

## Principals accessos

* Des de la carretera Ma-10.

## Enllaços externs

* http://www.mallorcaweb.com/reportatges/excursions/esclop
# Mont Shishaldin

El mont Shishaldin és un estratovolcà actiu a l'illa Unimak, Alaska, i que amb els seus 2.857 m d'altitud és el punt més elevat de les illes Aleutianes, però no pas de la Serralada Aleutiana, ja que aquesta es troba al Mont Redoubt. Es troba gairebé totalment cobert pel gel perpetu per sobre dels 2.000 metres.
La seva forma és gairebé cònica i per sobre els 2.000 metres els cercles són quasi perfectes. Les parts baixes dels vessants nord i sud són una mica més pronunciades que no pas l'oriental i occidental. El Shishaldin és el volcà més occidental dels tres grans estratovolcans que hi ha a l'est de l'illa Unimak.
Els aleutians l'anomenen Sisquk, que significa "muntanya que assenyala el camí quan estic perdut". Des del seu petit cràter cimer s'emet un núvol constant de vapor.

## Erupcions

El volcà ha tingut nombroses erupcions registrades durant els segles XIX i XX. L'Observatori Vulcanològic d'Alaska té confirmades 24 erupcions del Shishaldin, cosa que el situa com el tercer volcà amb més erupcions de la zona després de l'Akutan i el Pavlof. La seva darrera erupció confirmada se situa el 2004.

## Escalada

La primera ascensió confirmada del Shishaldin va ser el 1932 per G. Peterson i dos acompanyants. Donada la naturalesa senzilla de l'escalada és possible que s'haguessin produït ascensions amb anterioritat, ja fos per aleutians, russos o d'altres visitants. Degut a la seva situació remota és poc visitat per forasters.

## Referències

* 1 2

## Bibliografia

* Peterson, T., J. Caplan-Auerbach, and S. McNutt. Sustained Long-period Seismicity at Shishaldin Volcano, Alaska. Journal of Volcanology and Geothermal Research, Volume 151, Issue 4, 15 March 2006, pages 365-381
* Volcanoes of the Alaska Peninsula and Aleutian Islands-Selected Photographs
* Michael Wood and Colby Coombs, Alaska: a climbing guide, The Mountaineers, 2001.
# Monte Rognoso

El Monte Rognoso és una muntanya de 1.959 m dels Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana dins els Alps de Graies, administrativament situat a la region del Piemont (Itàlia).

## Classificació

Segons la SOIUSA, la classificació de la muntanya és la següent:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Alps de Lanzo i de l'Alta Moriana
* Supergrup: Catena Rocciamelone-Charbonnel
* Grup: Grup del Rocciamelone
* Subgrup: cresta Lunella-Arpone
* Codi: I/B-7.I-A.2.b

## Referències

* ↑ «Monte Rognoso, Italy» (en anglès). www.peakbagger.com. [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Cartografia

* Cartografia ufficiale italiana 1:25.000 e 1:100.000 - Istituto Geografico Militare (IGM) www.pcn.minambiente.it
* Carta dei sentieri e dei rifugi scala 1:50.000 n.4 Bassa valle Susa Musinè val Sangone collina di Rivoli, Istituto Geografico Centrale - Torino
# Pic de Montestaure

El Pic de Montestaure és una muntanya de 2.659 metres que es troba entre els municipis de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà i l'Arieja a França.
# Murrià

El Murrià és una muntanya de 820 metres que es troba al municipi de la Vall d'en Bas, a la comarca catalana de la Garrotxa.
# Nevado de Toluca

El Nevado de Toluca és un estratovolcà de l'estat de Mèxic, situat a 80 km a l'est de la ciutat de Mèxic, a prop de la ciutat de Toluca, capital de l'estat. El Nevado de Toluca és el quart cim més alt de Mèxic, amb una altitud de 4.680 msnm al Pico del Fraile, el pic més alt. En nàhuatl el volcà es coneix com a Xinantécatl, sovint traduït com a "Senyor Nu". Dins la caldera volcànica hi ha dues llacunes el Llac del Sol i el Llac de la Lluna, accessibles als visitants. El volcà i altres àrees properes han estat declarades Parc Nacional de Mèxic. Forma part de la serralada de Sierra Nevada.
# Mont Nirvana

El Mont Nirvana (en anglès Mount Nirvana) és el nom no oficial que rep el segon cim més elevat de les muntanyes Mackenzie. Amb els seus 2.773 msnm és alhora el cim més elevat dels Territoris del Nord-oest del Canadà. El cim va ser escalat per primera vegada el juliol de 1965 per Bill Buckingham i Lew Surdam.

## Referències

* ↑ Principal heights by range or region a Statistics Canada
* ↑ Mount Nirvana a Bivouac.com
* ↑ "Yukon, Northwest Territories and Nunavut Ultra-Prominences". Peaklist.org. Consulta el 6 setembre 2014.

## Enllaços externs

* "Mount Nirvana, Northwest Territories" a Peakbagger
# Grony de l'Oller

El Grony de l'Oller és una muntanya de 1.062 metres que es troba al municipi de Collsuspina, a la comarca del Moianès.
# Ontake

El Mont Ontake (御嶽山 Ontake-san, en japanès), també anomenat Mont Kiso Ontake (木曽御嶽山 Kiso Ontake-san) és un mont situat a les Muntanyes Hida, dins dels Alps japonesos. És el segon volcà més alt del Japó amb 3.067 msnm. L'Ontake és a uns 100 quilòmetres al nord-est de la ciutat de Nagoya, al centre de l'illa de Honshu, en la frontera entre les prefectures de Gifu i Nagano.

## Erupcions

L'Ontake es creia que era un volcà inactiu fins que l'octubre de 1979 va entrar en erupció i expulsà unes 200.000 tones de cendres. El 1984, 1991 i 2007 tingué erupcions menors.
El dissabte 27 de setembre de 2014, al voltant de les 11:53, hora japonesa (UTC+9), el volcà entrà en erupció, deixant un mínim de quatre morts i mig centenar de ferits, dels quals 30 en estat greu. A banda 45 excursionistes es van donar per desapareguts després de l'erupció, mentre s'aconseguia evacuar 240 persones que estaven practicant senderisme per la zona en els moments posteriors a l'erupció. Posteriorment es van localitzar 36 víctimes mortals, bona part de les quals prop del cim del volcà. El nombre de ferits pujà a 69 amb el pas de les hores. L'activitat del volcà obligà a suspendre les feines de rescat, en què arribaren a participar més de 800 efectius de la policia, bombers i exèrcit, a primera hora del matí del dimarts 30 de setembre. Una setmana després de l'accident, la policia de la Prefectura de Nagano va confirmar la mort de 50 persones, tot i que continuava la recerca de 16 persones desaparegudes. Finalment, el 7 d'octubre es confirmaren un total de 56 víctimes mortals.

## Referències

* ↑ «Mountains altitude list in Japan(Gifu prefecture)» (en japonès). Geospatial Information Authority of Japan. [Consulta: 28 setembre 2014].
* ↑ «On-take», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
* 1 2 3 4 EFE «Almenys quatre persones moren per l'erupció del volcà Ontake al centre del Japó». El Periódico de Catalunya. EFE, 27-09-2014 [Consulta: 28 setembre 2014].
* ↑ «Giappone: erutta il vulcano Ontake, si contano un morto e oltre 30 feriti gravi» (en italià). TGcom24.
* ↑ EFE «Ascienden a 36 los muertos por la erupción del Monte Ontake en Japón». La Vanguardia. EFE, 29-09-2014 [Consulta: 30 setembre 2014].
* 1 2 EFE «Suspendidas las labores de rescate en el monte Ontake por riesgo de erupción». La Vanguardia. EFE, 30-09-2014 [Consulta: 30 setembre 2014].
* ↑ «御嶽山（おんたけさん、長野・岐阜県境、３０６７メートル）の噴火で、警察や消防、自衛隊は４日、新たに心肺停止状態の４人を発見した» (en japonès). Arxivat de l'original el 2014-10-04. [Consulta: 21 abril 2022].
* ↑ «3 more bodies found on Mt. Ontake as search resumes, toll at 54». Mainichi Shimbun [Consulta: 5 octubre 2014]. Arxivat 11 October 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-10-11. [Consulta: 18 desembre 2014].
# Cal Fustegueres de Claret

Cal Fustegueres és una casa del nucli de Claret, al municipi de Torà (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres façanes ubicat a l'entrada del nucli, al costat de l'església de Santa Maria.
A la façana est, s'hi troba la porta principal, a sobre d'un bocí de la roca, és en arc de mig punt adovellat. Al primer pis hi ha una finestra amb llinda de pedra. A la façana sud té una petita construcció annexada en forma semicircular, es tracta d'un antic cup de vi. Construïda amb pedra, la part superior l'han arrebossat. Té diverses obertures. A la segona planta hi ha també un balcó. A la façana nord té l'església romànica annexada, al costat de la façana sobresurt la part del darrere de l'absis. La façana oest, dona a un pati tancat. Hi ha dues finestres a la darrera planta
La coberta és de dos vessants (est-oest) acabada amb teules.

## Referències

* 1 2 «Cal Fustegueres de Claret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Cal Ferreric de Claret

Cal Ferreric és una casa del nucli de Claret, al municipi de Torà (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa rural situada dins el nucli urbà de Claret. S'assenta sobre un cingle rocós.
Es troba en un carrer força estret. Té planta baixa, primer pis i golfes. A la façana principal (sud), la porta principal té la llinda de fusta. Al seu costat hi ha una petita obertura. Al centre del primer pis es troba un balcó, en maó i llinda de fusta, al seu costat n'hi ha un altre de més petit, en arc escarser de maó. A les golfes hi ha una finestra.
A la façana est, hi ha una finestra a la planta baixa, dues a la següent, i dues a les golfes. El corral que es trobava annexat a la banda lateral esquerra el van convertir en una part de l'habitatge.
La coberta és de dos vessants (est-oest), acabada amb teules.

## Història

La datació aproximada és del segle XVII-XVIII però amb reformes del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Ferreric de Claret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Sàtir II

Sàtir II (en grec antic: Σάτυρος, llatí: Satyrus) fou un rei del Bòsfor del segle iv aC.
Era el fill gran del rei Parisades I (348 aC-311 aC), i per això va ser designat com a successor al tron. A la mort de Parisades (311 aC) un altre fill, Eumel, es va revoltar per obtenir el tron i va tenir el suport del rei dels escites de la rodalia, Arifarnes, que va posar al seu servei un fort exèrcit. Sàtir va derrotar les forces combinades del seu germà i els escites i va assetjar la capital d'Arifarnes. En aquest setge, mentre dirigia l'assalt a la ciutat, va ser mortalment ferit, el 310 aC, després d'uns nou mesos de regnat, segons diu Diodor de Sicília.
El va succeir el seu germà Pritanis, que va acabar enderrocat per Eumel.
Es tracta probablement del Sàtir que Dinarc esmenta com a tirà del Bòsfor vers 324 aC, que hauria governat algun territori en nom del seu pare.

## Referències

* ↑ 2.Satyrus II a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 728