OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dikla

Dikla (hebreu: דקלה‎, ‘Palmera’) va ser un assentament israelià al nord-est del Sinaí, establert durant l'ocupació d'aquesta península per part d'Israel després de la Guerra dels Sis Dies a finals del 1967, fins que va ser retornat a Egipte com a part dels acords de pau Egipte-Israel el 1979.
Localitzat a la plana de Rafah, al sud de la Franja de Gaza, Dikla va ser establert al maig de 1969 com un lloc avançat del Nahal conegut com a Dekalim (Palmeres). L'origen del nom sembla una palmera plantada durant la Primera Guerra Mundial per l'espia Avshalom Feinberg, qui va ser assassinat pels beduins mentre viatjava des d'Egipte cap a Palestina portant informació pels britànics. Un dàtil que es va trobar a la seva butxaca seria l'origen del nom. El lloc d'avançada seria més tard desmilitaritzat i transformat per a propòsuts residencial.
Els primers residents venien del moviment d'extrema dreta Betar, relacionat amb el Likud de Menachem Beguín. La terra assigbada per a la comunitat era de 500 acres (2.0 km²).
Un cop es va evacuar de forma forçada i es va demolir Dikla, es va establir una segona comunitat a la Franja de Gaza anomenada Neve Dekalim. Aquest nou assentament va créixer fins a arribar a ser el més gran a Gaza, així com el centre administratiu de Gush Katif.
Tal com el seu predecessor al Sinaí, Neve Dekalim va ser també demolit dins del Pla de retirada unilateral israeliana a l'agost de 2005.

## Referències

* ↑ Segev, Tom; Gorenberg, Gershom «A Bitter Prize: Israel and the Occupied Territories». Foreign Affairs, 85, 3, 2006, pàg. 145. DOI: 10.2307/20031975. ISSN: 0015-7120.
* ^ Gorenberg, Gershom. Accidental Empire, p. 197–198
# Franca (São Paulo)

Franca és un municipi brasiler de l'estat de São Paulo, que es localitza a una latitud de 20è 32'19" sud i a una longitud de 47è 24'03" oest, estant a una altura de 1040 metres sobre el nivell del mar. La seva població és de 328.121 habitants < small>(Estimativas Ibge/2006), en una superfície de 607,3 km²;, el que dona una densitat demogràfica de 540,3 hab./km²;.
Franca és la major ciutat productora de calçats del país, amb més de 700 indústries de grans i mitjanes dedicades a aquest sector.
Viccionari
# John Fowler

Sir John Fowler, 1r Baronet KCMG (15 de juliol de 1817 - 10 de novembre de 1898) fou un enginyer ferroviari a la Gran Bretanya victoriana. Va ajudar a construir el primer metro a Londres el Metropolitan a la dècada del 1860, una línia subterrània de poca profunditat construïda mitjançant el mètode de cut-and-cover ("tallar i cobrir"). La seva millor fita va ser el Forth railway bridge, un pont ferroviari construït a la dècada del 1880.
# Frank Hussey

Frank Hussey (Nova York, 14 de febrer de 1905 - Coxsackie, 26 de desembre de 1974) va ser un atleta estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla d'or en els 4x100 metres relleus del programa d'atletisme. Va compartir equip amb Loren Murchison, Louis Clarke i Alfred LeConey.
En tornar de París va ingressar al Boston College, on va destacar com a velocista i va guanyar els campionats de l'Amateur Athletic Union de 100 iardes el 1925.
El 1928 era considerat un dels principals favorits per a la medalla d'or dels 100 metres als Jocs Olímpics d'Amsterdam, però Hussey no va superar els trials classificatoris.

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.7" (1924)
* 4x100 metres llisos. 41.0" (1924) Rècord del Món

## Referències

* 1 2 3 4 «Frank Hussey Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 d’agost 2008. [Consulta: 4 setembre 2018].
* ↑ Frank Hussey a trackfield.brinkster.net
* ↑ Al LeConey a trackfield.brinkster.net
# El Requexón

La Ciutat Esportiva del Reial Oviedo, més coneguda com a El Requexón, és el camp d'entrenament i la base acadèmica del club de futbol asturià Reial Oviedo. Situat als afores nord de la ciutat d'Oviedo, el centre ocupa una superfície de 80.447 m$^2$.
La primera fase del centre d'entrenament es va inaugurar l'any 1969 gràcies als esforços del llavors president del club Enrique Rubio Sanudo. Més tard, a la dècada de 1980, la segona fase de la construcció es va completar amb els esforços del llavors president José Manuel Bango.

## Instal·lacions

* L'Estadi Ciudad Deportiva amb una capacitat de 3.000 seients, és l'estadi local del Reial Oviedo Vetusta, l'equip filial del Reial Oviedo.
* 2 camps de gespa.
* 1 camp artificial.
* 1 minicamps de gespa.
* Pistes de tennis exteriors.
* Centre de serveis amb gimnàs.

## Referències

* ↑ El Requexón
* ↑ «Datos Real Oviedo B - Senior Masculino - Datos del club» (en castellà). futbolme.com. [Consulta: 22 gener 2020].

## Enllaços externs

* Ciutat Esportiva del Real Oviedo
* Estadis d'Espanya (anglès)
# Lutz Seiler

Lutz Seiler (Gera, 8 de juny de 1963) és un escriptor alemany.

## Biografia

Lutz Seiler es va criar a Gera-Langenberg, Turíngia. Després d'aprendre l'ofici de paleta i de fuster, va realitzar el servei militar a l'Exèrcit Popular Nacional, durant el qual va començar a interessar-se per la literatura i a escriure alguns poemes. En l'estiu de 1989 va treballar com a temporer a l'illa de Hiddensee; una experiència que més tard es reflectiria en la seva obra. El 1990 va concloure els estudis de filologia alemanya, que havia seguit a la Universitat Martí Luter de Halle-Wittenberg i a la Humboldt de Berlín. El 2014 va publicar la novel·la Kruso, que el 2017 va ser publicada en català per Club Editor.

## Obra publicada

* Berührt – geführt. Gedichte, Chemnitz 1995.
* Pech & Blende. Gedichte, Suhrkamp Verlag, Frankfurt del Main 2000.
* Heimaten (mit Anne Duden und Farhad Showghi), Göttingen 2001.
* Hubertusweg. Drei Gedichte, Warmbronn 2001.
* Vierzig Kilometer Nacht. Gedichte, Suhrkamp Verlag, Frankfurt del Main 2003.
* Sonntags dachte ich an Gott. Aufsätze, Suhrkamp Verlag, Frankfurt del Main 2004.
* Die Anrufung. Essay und vier Gedichte, Warmbronn 2005.
* Turksib. Zwei Erzählungen, Suhrkamp Verlag, Frankfurt del Main 2008.
* Die Zeitwaage. Erzählungen, Suhrkamp Verlag, Frankfurt del Main 2009. ISBN 978-3-518-42115-4
* im felderlatein. Gedichte, Suhrkamp Verlag, Berlin 2010. ISBN 978-3-518-42169-7
* Kruso, Suhrkamp Verlag, Berlin 2014. ISBN 978-3-518-42447-6
** als Hörbuch: Hörbuch Hamburg, Hamburg 2014, ISBN 978-3-89903-916-0
* Die römische Saison, Topalian & Milani Verlag, Ulm 2016. ISBN 978-3-946423-03-4
* Am Kap des guten Abends, Insel Verlag, Berlín 2018, ISBN 978-3-458-19455-2
* Stern 111, Suhrkamp Verlag, Berlín 2020, ISBN 978-3-518-42925-9
* Laubsäge und Scheinbrücke: Aus der Vorgeschichte des Schreibens, Heidelberger Poetikvorlesungen, Friederike Reents (ed.), Heidelberg 2020, ISBN 978-3-8253-6980-4
* schrift für blinde riesen, Suhrkamp Verlag, Berlín 2021, ISBN 978-3-518-43000-2

### Traduccions al català

* Kruso. Trad. Joan Ferrarons. Barcelona: Club Editor, 2017
* El pes del temps. Trad. Joan Ferrarons. Barcelona: Club Editor, 2021

## Referències

* ↑ «„Hiddensee war eine Art Jenseitserfahrung“» (en alemany). Tagesspiegel.
* ↑ Seiler, Lutz «Translation Tuesday: Kruso by Lutz Seiler – extract» (en anglès). The Guardian, 07-02-2017. ISSN: 0261-3077.
# Maria Cecilia Barbetta

Maria Cecilia Barbetta (8 de juliol de 1972 a Buenos Aires) és una escriptora argentina que escriu en alemany. Ha estat guardonada amb diversos premis a Alemanya, inclosa la beca Alfred Döblin i el premi Aspekte-Literaturpreis. Al 2018 la guardonaren amb el premi Chamisso-Hellerau.

## Vida

Barbetta estudià alemany com a llengua estrangera a Argentina, en l'Institut Ballester. El 1996 guanya una beca del Servei Alemany d'Intercanvi Acadèmic i es trasllada a Berlín, on viu des de llavors.
Des del 2005 és una escriptora independent. El 2007 fou guardonada amb la Beca Alfred Döblin per l'Acadèmia de les Arts d'Alemanya. Forma part del taller d'autor Prosa del Col·loqui Literari a Berlín. Canviar a mesura. Els miracles en fou la primera novel·la.
Des del 2011 és membre del Club PEN d'Alemanya. El 2008 guanya el premi Aspekte-Literaturpreis.
Al 2018 guanya el premi Chamisso-Hellerau.
Barbetta escriu en alemany.

## Obres

* Änderungsschneiderei. Els miracles. Fischer, Frankfurt am Main 2008, ISBN 978-3-10-004210-1. OCLC 665162339.
* María Cecilia Barbetta; Beatrice von Bismarck; traductor Brian Currid Miguel Rothschild Alemanya: Hatje Cantz, 2015. ISBN 9783775740241, OCLC 910103377.
* Nachtleuchten Roman. Fischer, Frankfurt am Main 2018, ISBN 9783103972894, OCLC 1090608051.

## Referències

* ↑ Maricel Drazer. «María Cecilia Barbetta: escritura que nace del encuentro de culturas», 24 de maig de 2019. [Consulta: l'11 novembre 2019].
* ↑ Austauschdienst. «Dr. María Cecilia Barbetta - DAAD - Deutscher Akademischer Austauschdienst» (en anglés). www.daad.de. Arxivat de l'original el 2018-03-27. [Consulta: 26 març 2018].
* ↑ «Alfred-Döblin-Preis geht an Maria Cecilia Barbetta» (en alemany). , 20-05-2017 [Consulta: 26 març 2018].

## Enllaços externs

* «Schriftstellerin María Cecilia Barbetta» (en alemany). Deutschlandfunk Kultur, 09-08-2017. [Consulta: 26 març 2018].
# Ca n'Ametller (Montornès del Vallès)

Ca n'Ametller és una masia de Montornès del Vallès (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de planta rectangular, amb diferents cossos adossats, amb una coberta a dues vessants. La façana principal ha evolucionat per creixement orgànic, per la qual cosa no hi ha eixos formals de composició. Tot i així, la presència de la porta principal i la ubicació d'una finestra amb brancals de pedra cap a la dreta, fa pensar que l'eix central de la primera construcció estava decantat cap a la dreta de la casa. La porta principal és d'arc de mig punt adovellada, en el que a la dovella central hi ha un escut de Catalunya en relleu. Hi ha un rellotge de sol amb la inscripció 1137-1976. La primera data (1137) no s'ajusta a la data real de construcció de la casa, mentre que la segona (1976) correspon a l'any d'una de les últimes reformes. A la façana posterior destaca la balconada amb brèndoles de ferro decorades del primer pis, sobre d'uns ràfecs que reforcen l'estructura constructiva.
La masia disposa d'una era i pallissa i a la part de darrere de la casa, hi ha el celler.

## Història

Can Ametller és una de les masies més antigues del municipi. Els primers documents, citen a la família Forns coma propietaris de la finca, naturals d'Arenys de Munt. En un altre document de 1851, s'esmenta per primer cop el nom Ametller, tot i que el nom antic del mas era Vilars.

## Referències

* 1 2 3 «Ca n'Ametller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Yushan Sultan

Yushan Sultan fou kan de Coràsmia vers 1643-1644. Va succeir al seu pare Isfendiar Khan quan aquest va morir el 1643.
Abu l-Ghazi, germà d'Isfendiar, era a Mangishlak a l'espera del moment oportú per agafar el poder. Però Yushan, amb el suport dels turcmans, va resistir més d'un any. Es va declarar vassall del kan de Bukharà Nadhr Muhammad ibn Din Muhammad (1641-1645) i va enviar a la seva cort al seu germà Ashraf Sultan. No se sap que va passar durant aquest temps però Abu l-Ghazi no fou proclamat inicialment a una de les principals ciutats sinó al districte d'Aral, a la desembocadura de l'Oxus, la part de majoria uzbek del kanat. Després de lluites amb els bukharians, Abu l-Ghazi es va imposar el 1645.
Vegeu: Abu l-Ghazi Bahadur Khan.

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Kletka dlia kanareek

Kletka dlia kanareek (rus: Клетка для канареек "La gàbia del canari") és una pel·lícula dramàtica soviètica de 1983 dirigida per Pàvel Txukhrai.

## Argument

La pel·lícula parla d'un noi i una noia que estan passant una greu crisi interna. Estan com en una gàbia de la qual no poden sortir.

## Repartiment

* Viatxeslav Baranov com a Viktor
* Evgenia Dobrovolskaia com a Olesya
* Alisa Freindlikh com a mare d'Olesya
* Boris Batxurin com a milicià (com a B. Bachurin)
* Semion Farada com a assistent
* Valentina Ananina com a ferrocarril
* Galina Komarova com a cambrera
* Aleksandr Koniaixin com a part de Bit (com A. Konyashin)
* Mikhail Txigariov com a part de Bit
* Velta Zigure com a directo

## Referències

* ↑ Евгения Добровольская сыграет все женские роли в "Чайке"
* ↑ Евгения Добровольская: великая при жизни
* ↑ Актриса Евгения Добровольская рассказала, почему ей пришлось работать в театре уборщицей
* ↑ Клетка для канареек
* ↑ Клетка для канареек (1983) Full Cast & Crew

## Enllaços externs

* Kletka dlia kanareek a YouTube
# Neokontxennaia piesa dlia mekhanitxeskogo pianino

Neokontxennaia piesa dlia mekhanitxeskogo pianino (Неоконченная пьеса для механического пианино, Peça inacabada per a piano mecànic) és una pel·lícula dramàtica soviètica de 1977 dirigida per Nikita Mikhalkov, qui també és coprotagonista. Està basat en l'obra de teatre Platonov d'Anton Txekhov.

## Argument

Alguns membres de la noblesa es reuneixen en una casa en la Rússia rural a principis del segle xx. A mesura que avança el dia, les relacions es desenvolupen, i sorgeix la pregunta de cap a on portaran aquestes noves relacions. L'ego i les màscares que porten des d'un principi, aniran caient una després d'una altra per a mostrar les seves passions i temors interns.

## Repartiment

* Alexander Kaliagin: Mikhail Vassilievitx Platonov
* Elena Solovei: Sofia Iegorovna
* Evgenia Gluixenko: Saixenka
* Antonina Shuranova: Anna Petrovna Voinitseva
* Iuri Bogatiriov: Sergey Pavlovitx Voinitsev
* Oleg Tabakov: Pavel Petrovich Shcherbuk
* Nikolai Pastukhov: Porfiry Semyonovich Glagolyev
* Pavel Kadotnikov: Ivan Ivanovich Triletsky
* Nikita Mikhalkov: Nikolai Ivanovich Triletsky
* Anatoli Romaixin: Gerasim Kuzmich Petrin
* Natalya Nazarova: Verochka
* Ksenia Minina: Lizochka
* Sergei Nikonenko: Yakov
* Sergei Guriev: Petetxka

## Recepció

| Premi | Data | Categoria | Resultat |
| Festival de Sant Sebastià | 1977 | Conquilla d'Or | Guanyador |
| David di Donatello | 1977 | Premi Especial | Guanyador |
| Festival Internacional de Cinema de Chicago | 1978 | Secció Oficial | Sí |
| Mostra Internacional de Cinema de São Paulo | 1981 | Secció Oficial | Sí |

## Referències

* ↑ Обзор и критика фильма The New York Times
* ↑ «Una pieza inacabada para piano mecánico». Filmin. [Consulta: 13 juny 2018].
* ↑ «Александр Калягин о работе с Никитой Михалковым в фильме «Неоконченная пьеса для механического пианино»». Arxivat de l'original el 2018-03-08. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «25º Festival de San Sebastián (1977)». FilmAffinity. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «David di Donatello Award 1981» (en anglès). Mubi. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «Chicago International Film Festival 1978». Mubi. [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «Mostra São Paulo International Film Festival 1981» (en anglès). Mubi. [Consulta: 17 juny 2018].
# Imitador

* Per a altres significats, vegeu «Imitació (desambiguació)».
Un imitador (del llatí imitatore) és algú que imita, còpia o paròdia el comportament, expressions, gests, activitats o to de veu d'altres persones.
Aquesta activitat es pot desenvolupar legalment, com una variant artística i d'actuació en la qual un artista personifica a una celebritat o personatge conegut en el marc d'un espectacle humorístic, o bé de manera il·legal, com a part d'un acte criminal que pot comportar robatoris d'identitat i fraus per tal de tenir accés a informació confidencial o al furt de béns aliens.

## Vegeu també

* Paròdia
* Neurona mirall

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.297. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 1r desembre 2014].
Viccionari
# Arno

L'Arno és un riu de la Toscana, a Itàlia. Neix al Monte Falerone, als Apenins, i descriu un meandre cap al sud, que passa per Arezzo. La segona part del seu curs s'orienta cap a l'oest i passa per Florència, Empoli i Pisa just abans de la desembocadura a la Mediterrània, a 10 km al nord de Liorna.
El seu cabal és molt irregular. A Rosano, a la sortida dels Apenins, les mesures extremes són 0,56 m³/s (mínim) i 3.540 m³/s (màxim). Les fortes pluges transformen l'Arno en un torrent que inunda regularment Florència, com fou el cas el 1966, en què a la ciutat el cabal del riu era de 4.500 m³/s. Preses construïdes més amunt han permès d'atenuar els riscs.
Els seus dos principals afluents són el Sieve (60 km) i el Bisenzio (49 km), que passa per Prato.

## Referències

* ↑ «Arno». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Gestió de l'aigua del vessant de l'Arno Arxivat 2005-04-11 a Wayback Machine. (italià)
* L'Arno a Pisa Arxivat 2005-08-18 a Wayback Machine. (italià)
# Chen Xiexia

Chen Xiexia (xinès: 陈燮霞; Pinyin: Chén Xièxiá) (1 d'agost, de 1983) és una haltera xinesa.
Va guanyar tres medalles d'or al Campionat del món d'halterofília de 2007 i la primera medalla d'or per a la Xina durant els Jocs Olímpics d'Estiu 2008 en la classe de 48 kg, posant un Rècord Olímpic alçant un total de 212 kg. També guanyà tres medalles d'or als Campionats Asiàtics d'halterofília de 2007, amb un rècord mundial de 120 kg en dos temps.
El 12 de gener de 2017 es va anunciar que, a causa d'una violació del dopatge, havia estat desqualificada dels Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 i se li havia tret la medalla d'or. Chen Wei-Ling, inicialment medalla de bronze guanyà aquesta medalla d'or.

## Referències

* 1 2 «Chen Xiexia wins China 1st gold medal» (en anglès). hina View, 09-08-2008. [Consulta: 26 maig 2012].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2008-08-01. [Consulta: 31 juliol 2008].
* ↑ Flash: Champion Chen of China with a new Olympic Record Arxivat 12 August 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Progress of World Records, Women Seniors». International Weightlifting Federation. Arxivat de l'original el 2008-08-17. [Consulta: 9 agost 2008].
* ↑ «Factbox on Olympic weightlifting champion Chen Xiexia» (en anglès). hina View, 09-08-2008. [Consulta: 26 maig 2012].
* ↑ «IOC sanctions eight athletes for failing anti-doping test at Beijing 2008 and London 2012». COI. [Consulta: 12 gener 2017].
# Iekaterina Gàmova

Iekaterina Aleksàndrovna Gàmova (en rus: Екатери́на Алекса́ндровна Га́мова) (Txeliàbinsk, Rússia, 17 d'octubre de 1980), és una jugadora russa de voleibol.
Amb una alçada de 2,02 metres, és una de les esportistes més altes del món. Va fer el seu debut en el seleccionat rus el 1999.
Membre de la selecció nacional femenina i guanyadora de la medalla d'or en el campionat mundial femení de voleibol el Japó (2006 i 2010) i medalles de plata en els jocs olímpics de Sydney el 2000 i el 2004 a Atenes.

## Dades

* Alçada: 2.02 m
* Posició: Outside hitter/Opposite
* Pes: 75 kg (165 lbs)
* Mesura del Calçat: 49

## Premis

* 1999 – BCV Volleymasters 5o Lloc
* 1999 – World Grand Prix Medalla d'Or
* 1999 – Campionat Mundial Junior Medalla d'Or
* 2004 – Millor Jugador
* 2006 – Campionat Mundial Medalla d'Or
* 2010 – Campionat Mundial Medalla d'Or i Millor jugadora del Campionat.

## Referències

* ↑ «Izvestia (in Russian)». Arxivat de l'original el 2014-10-20. [Consulta: 20 octubre 2014].
* ↑ «NVPress (in Russian)». Arxivat de l'original el 2012-03-29. [Consulta: 29 març 2012].

## Enllaços externs

* FIVB Biography
* Entrevista realizada por Cinthia Herrera (junio de 2.010) y extraída de la web http://todovoley.mforos.com/
* http://todovoley.mforos.com/247167/9323741-entrevista-ekaterina-gamova/
# Natàlia Xàpoixnikova

Natàlia Xàpoixnikova (en rus Наталья Витальевна Шапошникова) (Rostov del Don, Unió Soviètica 1961) és una gimnasta artística russa, ja retirada, que aconseguí guanyar quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 24 de juny de 1961 a la ciutat de Rostov del Don, població situada a l'óblast de Rostov, que en aquells moments formava part de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia (Unió Soviètica) i que avui dia forma part de la Federació russa. Es casà amb el també gimnasta Pàvel Sut.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on aconseguí guanyar la medalla d'or en el concurs complet (per equips) i en la prova de salt sobre cavall, a més de les medalles de bronze en les proves de barra d'equilibris i exercici de terra, aquesta última compartida amb l'alemanya Maxi Gnauck. Així mateix finalitzà quarta en el concurs complet (individual), aconseguint així un diploma olímpic.
Al llarg de la seva carrera guanyà tres medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, una d'elles d'or, i quatre medalles en el Campionat d'Europa de l'especialiatat, entre elles una medalla d'or.

## Enllaços externs

* (anglès) Results Arxivat 2012-05-06 a Wayback Machine.
* (anglès) (francès) Natàlia Xàpoixnikova - Biografia i fotografies Arxivat 2011-02-04 a Wayback Machine.
# Paramore

Paramore és un grup de rock alternatiu format a Franklin, Tennessee el 2004 que destaca per la joventut dels seus components.
Llançaren el seu primer àlbum, All We Know Is Falling, el 2005, i el seu segon àlbum, Riot! el 2007, el qual aconseguí el certificat de Platí als EUA i d'Or a Austràlia, Canadà, Nova Zelanda i el Regne Unit. Brand New Eyes, el tercer àlbum de Paramore, fou llançat el 29 de setembre de 2009 i el quart, Paramore, ho va fer el 9 d'abril de 2013.

## Biografia
### 2002-2004: Formació

El 2002, als 13 anys, Hayley Williams es mudà de Meridian, Mississipi a Franklin, Tennessee on conegué als germans Josh i Zac Farro mentre estudiava a una escola privada. Poc després d'arribar, començà a anar a classes de cant amb Brett Manning com a professor. Abans de formar Paramore, Williams i el baixista Jeremy Davis, amb el seu amic Kimee Read, prengueren part en un grup de versions anomenat The Factory, mentre que Josh i Zac Farro practicaven junts després de l'escola. El 2004 formaren el grup amb els següents components, Josh Farro (guitarra principal/cors), Zac Farro (bateria), Jeremy Davis (baix) i Hayley Williams (veu principal), amb la posterior incorporació del veí de Hayley Jason Bynum (guitarra rítmica).
La primera cançó del grup fou "Conspiracy", que més tard formà part del seu àlbum de debut. El 2004, foren una de les bandes destacades al festival Purple Door. Per aquells temps, feren una gira pel sud-est dels EUA.
Quan Hayley només tenia 14 anys firmaren el seu primer contracte, amb The Agency Groupque els ajudà a aconseguir més concerts per tot el sud-est.

## Membres

* Hayley Williams: Veu, Guitarra i Piano
* Jeremy Davis: Baix
* Taylor York: Guitarra, Ukulele

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 2005 All we know is falling
* 2007 Riot!
* 2009 Brand New Eyes
* 2013 Paramore
* 2017 After Laughter
* 2023 This Is Why

### Àlbums en directe

* 2008 Live in the UK 2008
* 2008 The Final Riot!

### EP

* 2006 The Summer Tic EP
* 2010 2010 Summer Tour
* 2010 The Only Exception
* 2013 The Holiday Sessions
* 2014 Ain't It Fun Remixes

### Cançons

°Adore °All we know °Brick By Boring Brick °Brighter °Careful °Crushcrushcrush °Decode °Emergency °Hallelujah °I Caught Myself °Ignorance °Misery Business °Monster °That's What You Get °The Only Exception °We Are Broken

## Guardons
### Nominacions

* 2008: Grammy al millor nou artista

## Enllaços externs

* Paramore - Lloc web oficial
* Perfil de Twitter de grup (anglès)