OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ljubomir Vranjes

Ljubomir Vranjes (en serbi: Љубомир Врањеш, Ljubomir Vranješ) (Göteborg, Suècia 1973), és un jugador d'handbol suec, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer el 3 d'octubre de 1973 a la ciutat de Göteborg, situada al comtat de Västra Götaland, en una família d'arrels sèrbies.

## Carrera esportiva
### Trajectòria per clubs

| Temporades | Club | Lliga | País |
| 1989 - 1999 | Redbergslids IK | Elitserien | Suècia |
| 1999/2000 - 2000/2001 | Club Balomano Granollers | ASOBAL | Espanya |
| 2001/2002 - 2005/2006 | HSG Nordhorn | Bundesliga | Alemanya |
| 2006/2007 - 2008/2009 | SG Flensburg-Handewitt | Bundesliga | Alemanya |

### Trajectòria amb la selecció

Va participar, als 26 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la competició masculina olímpica.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles en el Campionat Mundial d'Handbol, una d'elles d'or; i tres medalles d'or en el Campionat d'Europa.

## Referències

* ↑ «Kézilabda: Vranjest menesztette a Veszprém – hivatalos» (en hongarès). Nemzeti Sport, 01-10-2018 [Consulta: 6 febrer 2022]. «Ljubomir Vranjes 1973. október 3-án született Göteborgban.»
* ↑ Iveson, Ali «Last-second goal sees Slovenia draw with Sweden at World Men’s Handball Championship» (en anglès). insidethegamez.biz, 22-01-2021 [Consulta: 6 febrer 2022]. «Vranjes is Swedish and was a member the side that won the World Championship in 1999 when it was last hosted by Egypt.»
# Momir Rnić

Momir Rnić (Sečanj, 3 de febrer de 1955) és un jugador d'handbol iugoslau, ja retirat, que va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980, en els de 1984 i 1988.
A Moscou 1980 fou membre de l'equip iugoslau que va acabar sisè. Hi jugà els sis partits, i hi va marcar disset gols. Quatre anys més tard, a Los Angeles 1984, formà part de la selecció iugoslava que va guanyar la medalla d'or. Hi va jugar quatre partits, i marcà un gol. A Seul 1988 hi va guanyar la medalla de bronze també amb l'equip iugoslau. Hi va jugar tots sis partits, i hi va marcar divuit gols.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món d'handbol, de plata el 1982 i d'or el 1986; així com dues medalles d'or als Jocs del Mediterrani, el 1979 i 1983.
Una vegada retirat exercí d'entrenador en diversos equips.
El seu fill Momir Rnić és també jugador d'handbol, i membre de la selecció nacional d'handbol de Sèrbia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Momir Rnić». [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Auch Saarbrücken mit Verletzten» (en german). mainpost.de, 19-12-2002. [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ «Selbst der Coach musste ran» (en german). mainpost.de, 01-05-2003. [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ «Za bolje dane» (en serbian). glas-javnosti.rs, 21-01-2004. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2022. [Consulta: 6 desembre 2020].
# Nely Carla Alberto Francisca

Nely Carla Alberto Francisca (Sant Sebastià, País Basc, 2 de juliol de 1983) és una jugadora d'handbol basca, guanyadora d'una medalla olímpica.
Encara que ella va néixer a Espanya els seus pares són naturals de Cap Verd, per la qual cosa compta amb doble nacionalitat.
Membre de la Sociedad Deportiva Itxako, va participar als 29 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en derrotar en el partit pel tercer lloc a la selecció de Corea del Sud.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit una medalla de bronze al Campionat del Món d'handbol.
# Ola Lindgren

Per Ola Markus Lindgren (nascut a Halmstad el 29 de febrer de 1964, és un exjugador d'handbol suec, que va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996, i als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000.
El 1988 fou membre de l'equip suec a l'Olimpíada de Seül 1988. Hi va jugar tots sis partits, i hi marcà deu gols. Quatre anys més tard, jugà amb la selecció sueca que guanyà la medalla d'argent a l'Olimpíada de Barcelona 1992. Hi jugà els set partits, i marcà dotze gols.
Als Jocs Olímpics d'Atlanta 1996 hi va guanyar la seva segona medalla d'argent amb l'equip de Suècia. Hi va jugar en sis partits, i marcà tres gols.
La seva darrera participació olímpica fou als Jocs de Sydney de 2000, en què va obtenir la seva tercera medalla d'argent consecutiva amb la selecció sueca. Hi va jugar tots vuit partits, i hi marcà quatre gols.

## Enllaços externs

* «Fitxa d'Ola Lindgren» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-08-25. [Consulta: 1r octubre 2012].
# Raúl González Gutiérrez

Raúl González Gutiérrez (Valladolid, 1970) és un jugador d'handbol professional espanyol, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica.
Va néixer el 8 de gener de 1970 a la ciutat de Valladolid, capital de Castella i Lleó.
Membre del CB Valladolid, amb els quals va aconseguir una Copa del Rei i una Lliga ASOBAL, va participar, als 26 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la competició olímpica masculina d'handbol.
# Salvador Esquer Bisbal

José Salvador Esquer Bisbal (Algemesí, 8 de gener de 1969), conegut com a Salva Esquer, és un jugador d'handbol valencià, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica. Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova masculina d'handbol en guanyar en la final pel tercer lloc la selecció francesa.
A nivell de clubs jugà al València, al Teucro de Pontevedra, el Balonmano Cantabria de Santander i Ademar León per tornar el 2000 al València, on es retirà després de 15 anys com a professional.
Amb la selecció espanyola va jugar 81 partits en què marcà 167 gols i a banda de la medalla olímpica també guanyà una medalla de plata al Campionat d'Europa de 1996.

## Referències

* 1 2 3 «Entrevista a SALVA ESQUER» (en espanyol europeu), 14-09-2019. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Olympedia – José Salvador Esquer». [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ www.coe.es - Salvador Equer Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Vassili Kudínov

Vassili Kudínov (en rus: Василий Кудинов) (Ilinka, Unió Soviètica, 17 de febrer de 1969 - 11 de febrer de 2017) fou un jugador d'handbol rus, ja retirat, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 17 de febrer de 1969 a la ciutat d'Ilinka, població situada a l'óblast d'Astracan que en aquells moments a la República Socialista Federada Soviètica de Rússia (Unió Soviètica) i que avui en dia forma part de Rússia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va aconseguir guanyar la medalla d'or olímpica en la competició masculina en representació de l'Equip Unificat. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va competir ja sota representació de Rússia, aconseguí guanyar un diploma olímpic en finalitzar cinquè. Posteriorment participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on aconseguí revalidar el seu títol olímpic amb la selecció russa, i als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze.
Al llarg de la seva carrera va guanyar tres medalles al Campionat del Món d'handbol, entre elles dues medalles d'or; i tres medalles més al Campionat d'Europa, una d'elles d'or.

## Referències

* ↑ «Скорбим… (We mourn...)» (en rus). Zarya Kaspiya Handball Club. [Consulta: 11 febrer 2017].
# Zlatko Saračević

Zlatan "Zlatko" Saračević (Banja Luka, 5 de juliol de 1961 – Krapina, 21 de febrer de 2021), fou un jugador d'handbol iugoslau, que va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 representant la selecció iugoslava, i als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 amb la selecció de Croàcia. El 1988 va formar part de la selecció de Iugoslàvia que va guanyar la medalla de bronze a les Olimpíades de Seul. Hi va jugar tots sis partits i va marcar-hi nou gols. Vuit anys més tard, el 1996, formà part de la selecció croata que va guanyar la medalla d'or a les olimpíades d'Atlanta. Hi va jugar sis partits, i va marcar-hi 16 gols.

## Referències

* ↑ «Saračević se prisjetio 1987.: Bili smo jedini Hrvati u momčadi» (en croat). Večernji list.
* ↑ «Umro je Zlatko Saračević» (en croat). Index.hr. [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ «Potpuni šok: Umro je Zlatko Saračević, legendi HR rukometa pozlilo nakon utakmice, preminuo je u bolnici» (en croat). Sportske novosti. [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ «Le Croate Zlatko Saracevic, emblématique joueur puis entraîneur, est mort» (en francès). L'Équipe. [Consulta: 22 febrer 2021].

## Enllaços externs

* «Fitxa de Zlatko Saračević» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2013-10-19. [Consulta: 19 setembre 2012].
* «Fitxa de Zlatko Saračević» (en anglès). hand-ball.org.
# Comtat de Frísia Occidental

El comtat de Frísia Occidental fou una jurisdicció feudal imperial a l'edat mitjana.
A l'alta edat mitjana tota la zona costanera entre el Sinkfal i el Weser era anomenada Frísia. La llei frisona (Lex Frisionum) del segle viii dividia els territoris ocupats pels frisons en tres parts, entre elles l'occidental situada entre el Sinkfal i el Vlie. Aquesta regió fou coneguda a la història com Frísia Occidental i estava dividida en deu pagi (comarques):
* Zelanda Marítima (Zelanda i els Vier Ambachten (trad.: els quatre Batlles)
* Masalant o Marsum (embocadura del Mosa)
* Huitingoe (entre el Mosa i el Merwede)
* Hollant (comtat d'Holanda), entre el Merwede i el Lek
* Lake i Isla, entre el Lek i l'IJssel
* Rinland, entre el Lek i el Rin
* Germepi, al Rin a l'oest d'Utrecht
* Instarlaka, a les dues ribes i a l'oest del Vecht
* Kinnem, la part sud de l'Holanda septentrional
* Texla, inicialment l'illa de Texel i després incloent la part nord de l'Holanda septentrional en el que als segles x i xi fou conegut com a comitatus Werterlingæ
El nom de Frísia occidental (Occidentalis Fresia) només apareix el 1101, pràcticament al mateix temps que apareix també el nom d'Holanda; corresponia a una zona geografia més petita que la moderna Holanda. Els ducs de Saxònia es consideraven els senyors feudals, però no sembla que fossin gaire obeïts. El nom del comtat d'Holanda es va acabar imposant vers 1060-1070 a mesura que els comtes van anar imposar la seva autoritat a tota la regió.

## Comtes de Frísia (occidental)

* abans de 833-855: Gerulf I, comte vers el 839 al pagus Westrachi à l'est del Vlie.
* abans de 885-abans de 916: Gerulf II, comte vers 885 al Kennemerland, mort abans de 916, fill o net de l'anterior
* abans de 916-959: Teodoric I (o Dirk I), mort després del 939, probablement fill de Gerulf II.
* 959-988: Teodoric II (vers 930 † 988), net de l'anterior. El 25 d'agost del 985 va rebre de l'emperador Otó III totes les terres entre el riu Mosa i el Vlie.
    casat amb Hildegarda de Flandes, filla d'Arnold I de Flandes, comte de Flandes.
* 988-993: Arnold (vers 951 † 993), fill
    casat el 980 amb Liutgarda, filla de Sigifred, comte de Luxemburg
* 993-1044: Teodoric III (980 † 1044), fill
    casat amb Otelandis (993 † 1044), filla de Bernat I, marquès del Nordmarck
* 1044-1049: Teodoric IV († 1049), fill
* 1049-1061: Florenci I (Florent i Floris I) (1017 † 1061), germà
    casat vers 1050 amb Gertruda de Saxònia, filla de Bernat II Billung, duc de Saxònia i d'Eilika de Schweinfurt. El 1063 Gertruda de Saxònia es va casar amb Robert I el Frisó que va governar el comtat durant la minoria del fill de Florenci, Teodoric V. El regent Robert fou comte de Flandes el 1071.
Vegeu: Comtat d'Holanda

## Referències

* ↑ Léon Vanderkindere, La Formation territoriale des principautés belges au Moyen Âge, vol. II, H. Lamertin, Brussel·les, 1902 (reimpr. 1981)
# Cementiri de Torà

El Cementiri de Torà, a la comarca del Solsonès, és un edifici inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construït l'any 1854, es caracteritza per una forma rectangular amb una capçalera semicircular, que recorda la planta d'una església amb absis rodó amb, fins i tot, el perfil d'un circ romà. Pel que fa a la distribució interior, els nínxols es troben ordenats al llarg de tot el perímetre o bé distribuïts en el mig del cementiri, tot formant una espina, juntament amb la capella. La resta de l'espai, anterior a la capella, es presenta enjardinat mitjançant parterres de gespa que flanquegen l'avinguda central.
Al bell mig del recinte del cementiri, davant del pont de les Merites, es troba la capella. Es tracta d'una petita construcció feta de carreus de pedra molt ben escairats, de planta rectangular, amb absis recte i teulada a dues aigües. La façana principal presenta una portada d'arc de mig punt inscrita dins un frontó triangular amb fris llis, sustentat per dues columnes molt estilitzades que reposen en uns basaments quadrangulars. A sobre d'aquest frontó es troba un rosetó amb motllura graonada. Damunt de la façana principal s'aixeca un campanar d'espadanya d'un sol ull semicircular, una campana, una coberta a dues aigües i una creu. En aquest campanar figura inscrita la data de "1857".

## Notícies històriques

Les gestions efectuades pel Dr. Gil Esteve i Tomàs, bisbe de Puerto Rico, a instàncies del Duc de Cardona-Medinaceli, senyor del castell de Torà que residia a Madrid, van possibilitar la cessió gratuïta de la pedra, que es va treure de les runes del castell, per a la construcció del cementiri en el camp on hi havia el gelador.

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 198. ISBN 84-607-0408-4.

## Referències

* 1 2 3 «Cementiri de Torà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2017].
# Cementiri d'Olius

Cementiri d'Olius és el cementiri de la parròquia d'Olius, al Solsonès, dissenyat per Bernadí Martorell. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català
Es troba al nucli d'Olius, on s'hi va des del punt quilomètric 109,7 de la carretera C-26 (de Solsona a Berga). Està ben senyalitzat.

## Descripció

Cementiri construït l'any 1916 aprofitant unes grans roques, que és on hi ha les tombes. La façana és de pedra picada, formant un arc en punta, al centre del qual hi ha una creu de pedra. La porta és de ferro forjat. A l'interior hi ha una petita capella, feta també de pedra picada i repartides per diversos punts, creus i escultures de pedra del més pur estil gaudinià. Les tombes estan excavades a la mateixa roca.

## Notícies històriques

A l'arquitecte Martorell li vingué la idea de construir aquest cementiri quan veié les pedres des del pla de davant de l'església de Sant Esteve, tot prenent mides per construir el cementiri que li havia estat encomanat.

## Referències

* 1 2 «Cementiri d'Olius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].
# Natxo Sorolla Vidal

Natxo Sorolla Vidal (Pena-roja de Tastavins, 25 de novembre de 1980) és un sociòleg i sociolingüista. És doctor cum laude en Sociologia per la Universitat de Barcelona en l'especialitat d'Estructura i Canvi Social, professor associat de la Universitat Rovira i Virgili, col·laborador de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), professor visitant a la Universitat de Perpinyà i tècnic de la Xarxa CRUSCAT i investigador del CUSC-UB (Centre de Recerca en Sociolingüística i Comunicació de la Universitat de Barcelona).
És especialista en anàlisi de xarxes socials i sociolingüística, i ha fet recerca sobre el procés de substitució lingüística del català a la Franja de Ponent. La seua tesi està centrada en els usos lingüístics dels preadolescents de les comarques centrals de la Franja de Ponent des de l'anàlisi de xarxes i li va valdre el premi Ensaïmada Lingüística (2016) de la Facultat d'Economia de la Universitat de Barcelona (UB). Entre altres projectes i publicacions, destaca la seua participació en l'explotació i difusió de resultats de les enquestes d'usos lingüístics de diferents territoris de llengua catalana.

## Referències

* ↑ «Natxo Sorolla –». [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ «El català a la franja de ponent: Natxo Sorolla, sociolingüista, Ramon Sistac, professor dialectologia UdL». TV3, 10-05-2013. [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ Senar Canalís, Óscar. «La falta de consenso en política lingüística afecta a los hablantes: ven su lengua como materia de conflicto» (en castellà). eldiario.es, 22-10-2016. [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ Sorolla Vidal, Natxo. Tria de llengües i rols sociolingüístics a la Franja des de la perspectiva de l'anàlisi de xarxes socials (Tesi: Doctorat). Universitat de Barcelona, 2016-01-14.
* ↑ «Curriculum Vitae», 18-10-2007. [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ «Natxo Sorolla –». UB. [Consulta: 9 novembre 2020].
# Alex Yermolinsky

Alex Yermolinsky (nascut l'11 d'abril de 1958 a Leningrad, RSS de Rússia, Unió Soviètica), és un jugador d'escacs estatunidenc, que té el títol de Gran Mestre des de 1992. Ha estat dos cops Campió dels Estats Units. Està casat amb la Gran Mestre Femení (WGM) Kamilė Baginskaitė, a qui va conèixer durant la 32a Olimpíada d'escacs de 1996 a Erevan.
A la llista d'Elo de la FIDE del gener del 2017, hi tenia un Elo de 2482 punts, cosa que en feia el jugador número 44 (en actiu) dels Estats Units. El seu màxim Elo va ser de 2660 punts, a la llista de gener de 1998 (posició 23 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 1993, Yermolinsky es proclamà Campió dels Estats Units, empatant al primer lloc amb Alexander Shabalov. El 1996 repetí el títol, aquest cop en solitari.
Ha guanyat tres cops el Philadelphia World Open: 1993, 1995 i 1996 (el 1991 empatà al primer lloc amb altres tres jugadors, i fou Gata Kamsky el guanyador al desempat, mentre que el 1999 empatà al primer lloc amb altres nou jugadors, però fou en Gregory Serper qui guanyà el playoff). El 2001 va guanyar el Campionat Panamericà celebrat a Cali (Colòmbia), amb 8½/11, per davant d'Alexander Goldin i Lenier Dominguez.
L'octubre de 2013 empatà als llocs 3r-8è al fort torneig The SPICE Cup, organitzat per la Universitat de Texas Tech i el Susan Polgar Institute for Chess Excellence (SPICE); (el campió fou Aleksandr Ipàtov).

## Participació en competicions per equips

Yermolinski va participar dos cops, representant els Estats Units, al Campionat del món per equips nacionals: el 1993 a Lucerna, on obtingué la medalla d'or per equips i la medalla de bronze individual al tercer tauler, i el 1997 també a Lucerna, on obtingué la medalla d'argent per equips, i la de bronze individual al primer tauler.

## Llibres

* Yermolinsky, Alex (2000). Road to Chess Improvement. Gambit Publications. ISBN 1901983242.
* Yermolinsky, Alex (2006). Chess Explained: The Classical Sicilian. Gambit Publications. ISBN 1-904600-42-5.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Alex Yermolinsky» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 3 gener 2011].
* ↑ «WGM Camilla Baginskaite». The United States Chess Federation. [Consulta: 3 gener 2010].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Estats Units"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Alex Yermolinsky «benoni.de». Arxivat de l'original el 2013-12-30. [Consulta: 3 gener 2011]. (alemany)
* ↑ «Classificació i partides del I Torneig Continental, Cali 2001». Brasilbase.com. Arxivat de l'original el 25 d’agost 2011. [Consulta: 3 gener 2011].
* ↑ «SPICE Cup 2013 concluded» (en anglès). FIDE, 20-10-2013. [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ «Alexander Ipatov and Kayden Troff share first at SPICE Cup» (en anglès). Chessdom, 20-10-2013. Arxivat de l'original el 2014-03-18. [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ Fitxa d'A.Yermolinski a olimpbase.org

## Enllaços externs

* Posicions crítiques de les seves partides a «wtharvey.com» (en anglès). [Consulta: 3 gener 2011].
# Palau de Scone

El palau de Scone és un castell situat a Scone, a prop de Perth, a Escòcia, en el mateix lloc on abans s'hi aixecava l'abadia de Scone, on es coronaven els reis escocesos durant l'edat mitjana. Fou construït l'any 1808.

## Abadia de Scone

El palau de Scone s'aixeca en el mateix lloc en què, fins a principis del segle xix, s'aixecava l'abadia de Scone, lloc de coronació dels reis d'Escòcia i en què es conservava la pedra del Destí, sobre la qual tenia lloc la coronació. L'abadia fou construïda entre 1114 i 1122.
Amb el saqueig de la pedra del Destí l'any 1296 per part d'Eduard I d'Anglaterra, l'abadia anà perdent importància, fins que durant la Reforma religiosa d'Escòcia iniciada per John Knox fou transformada en propietat secular i atorgada al comte de Gowrie, primer, després al vescomte de Stormont i al comte de Mansfield més tard.
Actualment no en queda cap rastre de l'abadia.

## El palau actual

El palau de Scone, tal com es pot contemplar avui dia, fou construït el 1808 per ordre de David Murray, tercer comte de Mansfield, sota la direcció de l'arquitecte William Atkinson. La reconstrucció es portà a terme amb pedra arenosa i en estil gòtic georgià.
Actualment, el palau acull una important col·lecció de porcellanes, mobles i rellotges. Aquestes col·leccions són visitables, així com els jardins i una rèplica de la pedra del Destí en el mateix lloc en què es realitzaven les coronacions a l'edat mitjana.
# Gimnotiformes

Els gimnotiformes (Gymnotiformes) són un ordre de peixos de riu teleòstis entre els quals s'inclouen els peixos elèctrics d'Amèrica del Sud i els anomenats peixos ganivet. Es distribueixen per zones tropicals humides des de Guatemala fins al nord de l'Argentina.
Són d'hàbits nocturns i tenen òrgans capaços de generar un camp elèctric. Potser l'espècie més coneguda és l'anguila elèctrica (Electrophorus electricus) que utilitza poderoses descàrregues de fins a 600 volts per caçar i defensar-se. En cada espècie el camp elèctric és distint i característic.

## Sistemàtica

Hi ha unes 150 espècies conegudes, en més de 30 gèneres dins sis famílies, però el nombre d'espècies reals és desconegut.
* Subordre Gymnotoidei
** Família Electrophoridae
*** Electrophorus
** Família Gymnotidae - Peixos ganivet bandejats i Anguiles elèctriques
*** Gymnotus
* Subordre Sternopygoidei
** Família Apteronotidae
*** Adontosternarchus
*** Apteronotus
*** Compsaraia
*** Magosternarchus
*** Megadontognathus
*** Orthosternarchus
*** Parapteronotus
*** Platyurosternarchus
*** Porotergus
*** Sternarchella
*** Sternarchogiton
*** Sternarchorhamphus
*** Sternarchorhynchus
** Família Hypopomidae
*** Brachyhypopomus
*** Hypopomus
*** Hypopygus
*** Microsternarchus
*** Racenisia
*** Steatogenys
*** Stegostenopos
** Família Rhamphichthyidae - Peixos ganivet de sorra
*** Gymnorhamphichthys
*** Iracema
*** Rhamphichthys
** Família Sternopygidae - Peixos ganivet de vidre
*** Archolaemus
*** Distocyclus
*** Eigenmannia
*** Rhabdolichops
*** Sternopygus

## Evolució

Els gimnotiformesderiven de l'ordre germà dels siluriformes, altres membres dels ostariofisis, un llinatge de peixos d'aigua dolça primitius. Es distribuïen per la part occidental del supercontinent Gondwana en l'actual Amèrica del Sud. Els darrers fòssils són del Miocè a Bolívia.

## Referències

* ↑ Crampton, W.G.R. and J.S. Albert. 2006. Evolution of electric signal diversity in gymnotiform fishes. Pp. 641-725 en Communication in Fishes. F. Ladich, S.P. Collin, P. Moller & B.G Kapoor (eds.). Science Publishers Inc., Enfield, NH.
* ↑ Albert, J.S., and W.G.R. Crampton. 2005. Electroreception and electrogenesis. Pp. 431-472 in The Physiology of Fishes, 3rd Edition. D.H. Evans and J.B. Claiborne (eds.). CRC Press.
* ↑ Fink and Fink, 1996
* ↑ Albert, J.S. and W.L. Fink. 2007. Phylogenetic relationships of fossil Neotropical electric fishes (Osteichthyes: Gymnotiformes) from the Upper Miocene of Bolivia. Journal Vertebrate Paleontology 27(1):17-25.

## Enllaços externs

* Fotografes de diversos Gymnotiformes Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine.