OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Julio Ariza Irigoyen

Julio Ariza Irigoyen (Carcastillo, 9 de setembre de 1957) és un empresari i polític navarrès. Actualment és propietari i president del grup de mitjans de comunicació Intereconomía.
Vinculat de jove al carlisme. Es llicencià en dret per la Universitat de Navarra i es diplomà en comerç exterior a l'IESE. després es va establir a Sant Cugat del Vallès, on en 1983 treballà com a director comercial en el sector tèxtil. Políticament el 1978 es va vincular a la UCD, i quan aquesta es va ensorrar va recalar finalment al Partido Popular en 1989. El 1993 va substituir en el seu escó Pedro Barceló García, elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1992. Després fou elegit diputat per la província de Barcelona pel Partit Popular a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995 de la mà d'Aleix Vidal-Quadras. Ha estat president de la Comissió d'Estudi sobre la Sida (1994-1995) i vicepresident de la Comissió de Política Social. Es va fer famós per parlar en castellà al Parlament de Catalunya, cosa que provocà l'abandó de l'hemicicle de vint diputats nacionalistes. Posteriorment abandonà la política, juntament amb Vidal-Quadras, i la militància al PP, disconforme amb el pacte de govern de 1996 entre José María Aznar i Jordi Pujol
Després de la seva etapa política, Ariza marxà a Madrid, on aconseguí el control de Radio Intereconomía. Aquesta emissora emetia únicament música clàssica i informació financera, però, tanmateix, l'expolític va anar introduint a la graella una programació més generalista, amb el consegüent guany econòmic que comportava.
El següent pas fou l'adquisició al periodista Jaime Campmany de la revista Época, que cap al 2000 tenia un deute econòmic de 400 milions de pessetes que llastava el futur de la publicació. A partir d'aquell any, el nombre d'empreses a nom d'Ariza en el Registre Mercantil va créixer, fins a superar la trentena l'any 2007.
Julio Ariza té molt bones relacions amb alts membres de la jerarquia de l'Església catòlica espanyola i se'l considera un dels grans amics del cardenal Antonio María Rouco Varela. També se l'ha relacionat amb la prelatura de l'Opus Dei.

## Referències

* 1 2 Navarra Confidencial - "Julio Ariza, posiblemente el navarro más influyente en España"
* 1 2 Cronohistoria - "Biografía de Julio Ariza"
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la IV Legislatura p. 10
* 1 2 3 «Cadena Ser - Un empresario próximo al PP organizó la protección de los tránsfugas Tamayo y Sáez». Arxivat de l'original el 2009-12-30. [Consulta: 1r gener 2010].
* 1 2 «El Plural - "El magnate ultracatólico Ariza compra Radio Intercontinental"». Arxivat de l'original el 2009-07-06. [Consulta: 1r gener 2010].

## Enllaços externs

* L'imperi integrista de Julio Ariza Arxivat 2009-12-30 a Wayback Machine. a El Triangle
# Justícia infinita

Justícia infinita (títol original: The President's Man 2) és un telefilm estatunidenc dirigit per Ed Norris i difós l'any 2002. Ha estat doblat al català.

## Argument

Joshua McCord, un respectable professor adulat pels seus alumnes a la universitat de Dallas, exerceix, en secret, una activitat més arriscada: agent secret al servei de la CIA. Un dia, el president dels Estats Units en persona el contacta. Un grup de terroristes acaba d'amagar en un museu tres estatuetes que amaguen components que poden servir a la fabricació d'una bomba nuclear. Els malfactors, que demanen un rescat exorbitant, han resistit als assalts dels militars. McCord ha de trobar-los. Té l'ajuda de Deke Slater, el seu braç dret, i de la seva filla, Que, petit enginy de la informàtica...

## Repartiment

* Chuck Norris: Joshua McCord
* Judson Mills: Deke Slater
* Robert Urich: el president Adam Mayfield
* Jennifer Tung: Que McCord
* Joel Swetow: Abdul Rashid
Ės una de les últimes aparicions de Robert Urich, que ha construït la seva carrera en la participació en produccions de televisió.

## Referències

* ↑ «Justícia infinita». Esadir.
* ↑ «The President's Man: A Line in the Sand» (en anglès). [Consulta: 11 setembre 2018].
# Carrer de Blanquerna

El carrer de Blanquerna és un carrer situat a la ciutat de Palma, capital de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears. Porta el nom d'una obra de Ramon Llull, un dels creadors del català literari, el Llibre de Blanquerna. El carrer està situat en el Districte Nord de la ciutat i travessa el barri de Bons Aires. S'estén de l'Avinguda Comte de Sallent fins a la Plaça de París i té una longitud total de 700 metres. Fins a la meitat del segle xx només estava urbanitzat fins al carrer del Pare Bartomeu Pou.
La Síquia de la Vila (que canalitza aigua de la Font de la Vila) seguia el curs d'aquest carrer i, a l'altura de Pere Martell, hi havia un dels molins d'aigua que accionava la síquia, el molí de Can Brusca. Arribada a les murades, superava el vall per mitjà d'un aqüeducte i l'aigua es repartia a partir del punt més alt de la ciutat, pel carrer de Sant Miquel i resseguint la murada cap a ponent, fins a l'Hort d'en Moranta.
De 2009 ençà i després d'una remodelació, es tracta d'un carrer per vianants al qual els cotxes tenen l'accés restringit.

## Referències

* ↑ Calle Blanquerna Arxivat 2019-01-21 a Wayback Machine.. Barrios de Palma de Mallorca. Consultat el 28 de març de 2010.
* ↑ O, més aviat, de Blaquerna. La forma Blanquerna comença a aparèixer en els manuscrits del segle xiv, quan els copistes hi afegiren una n per analogia a l'adjectiu blanc. Però sembla que Llull va prendre el nom d'un famós palau de Constantinoble, el palau de Blaquernes, que porta el nom del barri de Blaquernes, el qual al seu torn deu el nom al fet que en època romana d'Orient fou poblat per valacs (grec: Βλάχοι), un poble romà dels Balcans. Vegeu «Blaquerna». Qui és Ramon Llull?, 2019. Arxivat de l'original el 2020-12-08. [Consulta: 28 novembre 2020].
* ↑ Bibiloni, Gabriel. «Carrer de Blanquerna». A: Els carrers de Palma, 2012. ISBN 9788461622221.
# Eurostadium

L'Eurostadium va ser un projecte d'estadi situat a Grimbergen, als afores de Brussel·les (Bèlgica). Havia estat proposat com a seu de l'Eurocopa 2020 i estava previst que després del torneig fos la seu de la selecció de futbol de Bèlgica. No obstant això, mai va arribar a construir-se perquè el 2018 se li va denegar la llicència mediambiental.

## Història

En 2013, el consell municipal de Brussel·les va assumir un projecte per construir un estadi de 60.000 espectadors que acollís els partits de la selecció de futbol de Bèlgica, en substitució del vetust estadi Rei Balduí de Heysel. La nova instal·lació estaria situada a Grimbergen, al nord de la capital, i durant mesos es va treballar amb el nom provisional d'Eurostadium. Un any més tard, la Real Associació Belga de Futbol va postular a Brussel·les com una de les seus de l'Eurocopa 2020, i la UEFA va aprovar la seva proposta per acollir tres partits de la fase de grups i un de vuitens de final.
El govern municipal va concedir el 2015 l'explotació de les obres al consorci BAM/Ghelamco, que venia d'erigir el Ghelamco Arena de Gant. Els promotors havien previst que les obres comencessin el 2016 i duressin tres anys. No obstant això, Grimbergen pertanyia a la regió de Flandes i calia el permís del govern flamenc, per la qual cosa hi va haver retards mentre Ghelamco remetia el projecte a totes les administracions. Un altre inconvenient va ser la negativa del RSC Anderlecht a jugar-hi quan fos inaugurat el 2019.
Finalment, al gener de 2018 el ministeri de Medi Ambient de Flandes va denegar la llicència de construcció a l'Eurostadium pel seu impacte mediambiental, la qual cosa va suposar la cancel·lació del projecte d'estadi i la retirada de Brussel·les com a seu de l'Eurocopa.

## Referències

* 1 2 3 «Game over for the Eurostadium» (en anglès). brussels-express.eu, 30-01-2018.
* ↑ «Bruselas: de la tragedia de Heysel al nuevo Eurostadium para la Eurocopa 2020». El Desmarque, 23-12-2016. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ «Funcionario belga duda que estadio esté listo para Euro 2020». Chicato Tribune, 28-04-2017. [Consulta: 2 maig 2021].
# Gerhard Winkler

* Aquest article tracta sobre l'esportista alemany. Si cerqueu el compositor alemany, vegeu «Gerhard Winkler (compositor)».
Gerhard Winkler (Langewiese, 17 de gener de 1951) és un biatleta alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on fou quart en la prova del relleu 4x7,5 quilòmetres del programa de biatló. Quatre anys més tard, als Jocs de Lake Placid, disputà tres proves del programa de biatló. Fent equip amb Franz Bernreiter, Hans Estner i Peter Angerer guanyà la medalla de bronze en la cursa del relleu 4x7,5 quilòmetres, mentre en els 20 quilòmetres i l'esprint finalitzà en posicions més endarrerides.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de biatló i un títol nacional.

## Referències

* 1 2 «Gerhard Winkler Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-16. [Consulta: 9 març 2020].
# Gertrude Liebhart

Gertrude Liebhart (Langenzersdorf, 26 d'octubre de 1928 - 27 de novembre de 2008) és una piragüista d'aigües tranquil·les austríaca que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de plata en la prova del K-1, 500 metres del programa de piragüisme, rere Sylvi Saimo.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata i una de bronze al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les, sempre fent parella amb Fritzi Schwingl.

## Referències

* 1 2 Gertrude Liebhart a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Canoeresults». [Consulta: 31 octubre 2020].
# Edifici David

L'edifici David està situat al carrer d'Aribau, 230-240 de Barcelona. Concebut inicialment com una fàbrica de cotxes, actualment és un espai multiús amb comerços i oficines.

## Història i descripció

El 1914, Josep Maria Armangué va fundar l'empresa Fábrica Nacional de Cyclecars David, especialitzada en la fabricació de vehicles i amb el seu autocicle com a producte insígnia. El nom fou agafat de l'heroi bíblic, ja que el vehicle podia competir amb altres de molt més grans.
A finals de la dècada del 1920 disposaven d'una flota d'un miler de vehicles i necessitaven un lloc on aparcar-los. Així, el novembre del 1929, s'encarregà la construcció d'un edifici capaç d'albergar-los i que servís alhora com a taller a l'arquitecte Ignasi Mas i Morell, conegut a la ciutat per haver projectat la plaça de braus de la Monumental o els magatzems Damians. Mas es va inspirar en l'escola de Chicago i va aixecar un edifici de factura neoclàssica, inaugurat oficialment el 1931. Durant la Guerra Civil Espanyola, l'empresa va ser col·lectivitzada i els taxis es van fer servir al front. El 1942, David va parcel·lar el seu edifici per a oficines, petita indústria i magatzems. Va ser l'únic de la ciutat en què els clients podien accedir a cadascuna de les plantes amb el seu propi vehicle, mitjançant una rampa.
El creixement del sector automobilístic va fer que el 1958 l'edifici incorporés una benzinera a la segona planta. Poc després, tot l'edifici fou concebut com a gran espai per a pupil·latge i aparcament. El 1964 comprà la finca del número 19 del carrer de Tuset, conegut popularment en aquella època com a Tuset Street, i el 1965, la planta baixa del número 21 i els soterranis d'ambdós edificis. El 1967 s'inaugurà l'aparcament i la terrassa i el 1969, les Galeries David, nou centre comercial de referència del moment i punt de trobada de la gauche divine. Xavier Miserachs hi tingué el seu estudi fotogràfic, on es va realitzar la coneguda fotografia a Teresa Gimpera que es va fer servir per a promocionar la discoteca Bocaccio.
Durant la dècada del 1970, l'espai cresqué amb establiments que esdevingueren molt populars, com ara el Drugstore David, un restaurant que romania obert fins a altes hores de la matinada, establiments de menjar ràpid i de roba per a núvies, alhora que s'ampliava l'edifici i s'hi incorporava un nou accés per Travessera de Gràcia el 1973. Ja al segle xxi, s'hi obrí un supermercat Mercadona i un gimnàs DiR.

## Referències

* 1 2 Garganté, Toni «El primer viver d'empreses de Barcelona». Ara Diumenge (Diari Ara), 26-10-2014, p.16.
* ↑ «DAVID (1913 - 1959)» (en castellà). autopasion18.com.
* 1 2 3 4 «Historia» (en castellà). davidsa.com.

## Enllaços externs

* «Galeries David». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Peculiaridades internas del Edificio David». Historia Edificio David. David S.A, 21-10-2021.
* «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Edifici David (Barcelona)». UPCommons.
# Gilbert Bozon

Gilbert Bozon (Troyes, 19 de març de 1935 - Tours, 21 de juliol de 2007) fou un nedador francès, especialista en esquena, que va competir durant la dècada de 1950. La seva filla, Alicia Bozon, també fou una destacada nedadora.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de plata, rere l'estatunidenc Yoshinobu Oyakawa, en els 100 metres esquena del programa de natació. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, quedà eliminat en semifinals en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de plata al Campionat d'Europa de natació de 1954 i dues d'or als Jocs del Mediterrani de 1951 i 1955. Durant la seva carrera va millorar dues vegades el rècord del món dels 100 metres esquena i una el dels 200 esquena. Un cop retirat va exercir d'entrenador.

## Referències

* 1 2 «Décès de Gilbert Bozon». Arxivat de l'original el 2021-10-12. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ Gilbert Bozon a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «Mediterranean Games - Swimming». [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «World Record Progression. 100 m Backstroke Long Course. Men». Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «World Record Progression. 200 m Backstroke Long Course. Men». Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 26 juliol 2020].
# Gilberto Elsa

Gilberto Elsa (Lecco, 14 de gener de 1938 - Milà, 2 de juny de 1985) fou un nedador italià, especialista en esquena, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on quedà eliminat en sèries en els 100 metres esquena del programa de natació.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 4×100 metres estils del Campionat d'Europa de natació de 1958, formant equip amb Roberto Lazzari, Frederico Dennerlein i Paolo Pucci. També guanyà dues medalles d'or a les Universíades de 1959 i set campionats nacionals.

## Referències

* ↑ Gilberto Elsa a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ «Olympedia – Gilberto Elsa». [Consulta: 28 novembre 2020].
# Gillian Cowley

Gillian Cowley (Kitwe, 8 de juliol de 1955) va ser una jugadora d'hoquei sobre herba zimbabuesa que va competir durant la dècada de 1970.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Gill Cowley Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2012. [Consulta: 15 juny 2019].
# Giorgio Chiavacci

Giorgio Chiavacci (Cecina, 3 de juliol de 1899 - Cecina, 4 de març de 1969) va ser un tirador d'esgrima italià, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on fou quart en la prova de floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, guanyà la medalla d'or en la prova de floret per equips. Una infecció a l'ull l'impedí participar en els Jocs de Los Angeles de 1932.
En el seu palmarès també destaquen un campionat d'Europa de floret individual (1926) i un per equips (1931).

## Referències

* 1 2 «Giorgio Chiavacci Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 d'agost 2011. [Consulta: 12 setembre 2018].
# Giorgio Pessina

Giorgio Pessina (Roma, 16 de juny de 1902 - Roma, 18 de juliol de 1977) va ser un tirador d'esgrima italià, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on fou quart en la prova de floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, guanyà la medalla d'or en la prova de floret per equips. La tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1932, a Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova del floret per equips.

## Referències

* 1 2 «Giorgio Pessina Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d'octubre 2012. [Consulta: 29 juliol 2018].
# Alexander Huzman

Alexander Huzman (Jitòmir, Unió Soviètica, 10 d'abril de 1962) és un escaquista i entrenador d'escacs israelià (anteriorment soviètic) que té el títol de Gran Mestre des de 1991. Huzman, que és jueu, es va traslladar a Israel el 1992.

## Resultats destacats en competició

Va jugar en diversos campionats d'Ucraïna. El 1985, va ocupar el sisè lloc a Uzhgorod. El 1986, va empatar a Kíev als llocs 4t-5è. El 1987, va ocupar el sisè lloc a Mykolaiv. El 1989, va empatar els llocs 8è-9è a Kherson. El 1990, va empatar a Simferopol als llocs 5è-7è.
El 1999, va empatar als llocs 5è-6è amb Borís Àvrukh a Tel-Aviv (els guanyadors foren Borís Guélfand, Ilià Smirin i Lev Psakhis). L'any 2000, va empatar als llocs 1r-2n amb Avrukh a l'Open de Biel (Avrukh va guanyar al desempat a blitz). L'any 2003, durant la Copa d'Europa de Clubs a Creta, va aconseguir una victòria sobre Garri Kaspàrov després que Kaspàrov cometés un rar error. El 2004, va ocupar el sisè lloc al Beerxeba Rapid (el campió fou Víktor Kortxnoi). El 2005, va ocupar el tercer lloc a Mont-real (el campió fou Victor Mikhalevski).
Huzman ha entrenat el Gran Mestre canadenc Mark Bluvshtein, amb èxit, i ha fet de segon del millor jugador israelià, Borís Guélfand.

### Participació en olimpíades d'escacs

Huzman ha representat Israel cinc vegades a les Olimpíades d'escacs.
* El 1996, al primer tauler de reserva a la 32a Olimpíada d'Escacs d'Erevan (+3 –1 =5);
* L'any 2000, al segon tauler de reserva a la 34a Olimpíada d'escacs d'Istanbul (+1 –1 =4);
* L'any 2002, al segon tauler de reserva de la 35a Olimpíada d'escacs de Bled (+4 –0 =4);
* L'any 2004, en primer tauler de reserva a la 36a Olimpíada d'Escacs de Calvià (+4 –1 =3);
* El 2006, al primer tauler de reserva a la 37a Olimpíada d'escacs de Torí (+3 –0 =4).

## Referències

* ↑ «Archived item». Arxivat de l'original el 2006-02-10. [Consulta: 18 agost 2013].
* ↑ «Title Unknown». Arxivat de l'original el 2009-10-27. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Alexander Huzman vs Garry Kasparov (2003) Oh the Huzmanity!».
* ↑ «OlimpBase Men's Chess Olympiads Alexander Huzman». Arxivat de l'original el 2011-05-18. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ Huzman, Alexander Arxivat 2011-05-18 a Wayback Machine. team chess record at olimpbase.org
# Giovanni Plazzer

Giovanni Plazzer (Koper, 30 de setembre de 1909 - valor desconegut, 23 de juny de 1983) va ser un remer italià que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Bruno Vattovaz, Riccardo Divora, Bruno Parovel i Giovanni Scher.

## Referències

* ↑ «Giovanni Plazzer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 22 gener 2019].
# Shimon Kagan

Shimon Kagan (Tel-Aviv, 6 d'abril de 1942 - 6 d'octubre de 2024) va ser un mestre d'escacs israelià. Va rebre el títol de Mestre Internacional el 1969.

## Biografia

Va ser campió d'Israel els anys 1967 i el 1969. Va empatar als llocs 4t-5è a Netanya 1968 (el campió fou Bobby Fischer), va empatar als llocs 9è-10è a Netanya 1969 (el campió fou Samuel Reshevsky), va quedar 9è a Netanya 1971 (van guanyar el torneig Lubomir Kavalek i Bruno Parma).
Kagan va jugar representant Israel en nou Olimpíades d'escacs.
* El 1966, al quart tauler a la XVII Olimpíada d'escacs a l'Havana (+4 –6 =1);
* El 1968, al quart tauler a la XVIII Olimpíada d'escacs a Lugano (+9 –1 =3);
* El 1970, al primer tauler a la 19a Olimpíada d'escacs a Siegen (+10 –3 =3);
* El 1972, al primer tauler a la 20a Olimpíada d'escacs a Skopje (+5 –7 =5);
* El 1974, al quart tauler a la 21a Olimpíada d'escacs a Niça (+11 –1 =4);
* El 1976, al primer tauler de reserva a la 22a Olimpíada d'escacs a Haifa (+5 –2 =2);
* El 1978, al tercer tauler a la 23a Olimpíada d'Escacs a Buenos Aires (+3 –4 =2);
* El 1980, en primer tauler de reserva a la 24a Olimpíada d'escacs a La Valletta (+3 –3 =0);
* El 1982, al segon tauler de reserva a la 25a Olimpíada d'escacs a Lucerna (+2 –1 =4).
Va guanyar dues medalles individuals; or a Lugano 1968, i bronze a Niça 1974.

## Referències

* ↑ «שמעון כגן "הווינר" איננו (2024-1942), אתר האיגוד הישראלי לשחמט». [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «International tournament, Netanya 1968». netanyachess.com.
* ↑ «International tournament, Netanya 1969». netanyachess.com.
* ↑ «International tournament, Netanya 1971». netanyachess.com.
* ↑ Bartelski, Wojciech. «OlimpBase :: the encyclopaedia of team chess». www.olimpbase.org.
# Paweł Blehm

Paweł Blehm (nascut el 17 d'abril de 1980 a Olkusz) és un jugador d'escacs polonès que té el títol de Gran Mestre des de 2001.
Va participar al Campionat del Món d'Escacs de la FIDE 2000, però va ser noquejat a la primera ronda per Smbat Lputian. Va jugar representant Polònia a l'Olimpíada d'escacs del 2000. El 2002 va guanyar el torneig Bermuda Open.

## Referències

* ↑ Weeks, Mark. «World Chess Championship 2000 FIDE Knockout Matches». Mark-Weeks.com. [Consulta: 18 abril 2011].
* ↑ Bartelski, Wojciech. «Men's Chess Olympiads: Paweł Blehm». OlimpBase. [Consulta: 3 juny 2010].
* ↑ «Bermuda Open 2002». Chess.co.uk. Arxivat de l'original el 1 abril 2012. [Consulta: 3 juny 2010].
# Petar Genov

Petar Genov (Plóvdiv, 5 d'abril de 1970) és un jugador d'escacs búlgar que té el títol de Gran Mestre des de 2002.
El seu pare li va ensenyar a jugar als escacs als 7-8 anys. Va guanyar el campionat d'escacs búlgar els anys 1993 i el 1999 i va jugar amb Bulgària a la 35a Olimpíada d'escacs a Bled 2002. El mateix any va guanyar el torneig d'Herceg Novi. El 2004, va empatar al primer lloc amb Vadim Malakhatko al 3r Condom Chess Open.
Està casat amb la Mestra Internacional Femenina Lyubka Genova.

## Referències

* ↑ «GM Petar Genov - Interview and Game Review» (en anglès). , 07-11-2011 [Consulta: 11 desembre 2017].
* ↑ «The chess games of Petar Genov». ChessGames.com. [Consulta: 21 maig 2011].
* ↑ «Men's Chess Olympiads: Petar Genov». OlimpBase. [Consulta: 21 maig 2011].
* ↑ «Tournament report April 2002: Mimoza 02 Open». FIDE. [Consulta: 21 maig 2011].
* ↑ Crowther, Mark. «TWIC 506: 3rd Condom Chess Open». London Chess Center, 19-07-2004. [Consulta: 21 maig 2011].
* ↑ «Любка Генова» (en búlgar). Chessdom.bg. Arxivat de l'original el 26 de juliol 2011. [Consulta: 21 maig 2011].