OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Associació d'Amics de Sant Pere de Ponts

Associació d'Amics de Sant Pere de Ponts és una associació cívica i cultural fundada el 1975, que s'ha ocupat de la restauració de l'església de Sant Pere de Ponts (la Noguera), un edifici romànic de tipus llombard situat a la zona del Segre Mitjà. El seu president és Antoni Sala Blanch.
Aquest temple fou destruït el 1839 i es trobava en un greu estat d'abandonament. Des del 1976 l'Associació organitza una trobada tradicional que contribueix a dinamitzar una contrada de força riquesa arquitectònica. Han aconseguit el suport d'algunes institucions, com la Generalitat de Catalunya, L'Ajuntament de Ponts i la diputació de Lleida, i d'entitats financeres com Bankunión i "la Caixa". El 2000 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Entitats i associacions». Arxivat de l'original el 2019-05-07. [Consulta: 7 maig 2019].
* ↑ «Associació d'Amics de Sant Pere de Ponts». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Honorable Col·legi de Cerers

Honorable Col·legi de Cerers és una associació fundada a Barcelona el 1498, i el president és Jordi Subirà. La tradició dels candelers de cera o cerers a Catalunya és documentada des de començaments del segle xiv, encara que potser ja existia en el segle xiii.
El gremi havia estat en perill d'extinció, però des de 1992 una nova generació de cerers han adaptat els antics estatuts a l'època actual, i gràcies a la cera decorativa han mantingut un nombre de comandes suficient per a garantir la supervivència del gremi. El 2000 van rebre la Creu de Sant Jordi.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Honorable Col·legi de Cerers
# Col·legi Oficial de Metges de Tarragona

Col·legi Oficial de Metges de Tarragona és una corporació de Dret Públic de caràcter professional que fou constituïda el 1898 a Tarragona. Hi ha de pertànyer obligatòriament tots els llicenciats en medicina que exerceixin la professió dins l'àmbit territorial de la província de Tarragona, en qualsevol de les seves modalitats, sigui de manera independent o bé al servei de les diferents administracions públiques existents, o d'institucions dependents d'elles, o de qualsevol altra entitat pública o privada.
El 1998 va rebre la Creu de Sant Jordi. En 2015 va organitzar el Congrés Nacional de Deontologia Mèdica. El president és Fernando Vizcarro Bosch, escollit en 2016.

## Referències

* ↑ Qui som? al web del COMT
* ↑ El Col·legi Oficial de Metges de Tarragona organitza el Congrés Nacional de Deontologia Mèdica, tarragona21, 9 de març de 2015
* ↑ «TAC12 – Aquests són els candidats a presidir el Col·legi oficial de Metges de Tarragona». Arxivat de l'original el 2016-11-08. [Consulta: 7 novembre 2016].
* ↑ Fernando Vizcarro, delegado de MC, elegido nuevo presidente del Col·legi Oficial de Metges de Tarragona Arxivat 2016-11-08 a Wayback Machine., Metges de Catalunya

## Vegeu també

* Col·legi Oficial de Metges de Lleida
* Col·legi Oficial de Metges de Barcelona
* Col·legi Oficial de Metges de Girona

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial del Col·legi de Metges de Tarragona Arxivat 2005-04-05 a Wayback Machine.
# OSF

OSF té els següents significats:
* Organization for Statehood and Freedom, associació de recolzament de la causa de la independència del Sàhara Occidental
* Orde de Sant Francesc, segons l'acrònim usat per diverses congregacions de la família franciscana
* Open Society Foundations, conjunt de fundacions filantròpiques creades per George Soros
* Open Software Foundation, organització dedicada a la creació d'un estàndard obert per a la difusió del sistema operatiu UNIX
* OSF/1 (de l'acrònim de l'organització anterior Open Software Foundation), sistema operatiu d'entorn Unix
* Opera Show Format, format de programa de presentacions basat en XHTML
* Número Antic (del seu nom en anglès Old Style Figure), font tipogràfica de nombres d'alçada variable
* Optronique secteur frontal, sistema d'optoelectrònica desenvolupat per a l'avió de combat Dassault Rafale
# Nicolae Iorga

Nicolae Iorga (de vegades Neculai Iorga, Nicolai Jorga o Nicola Jorga, nascut Nicu N. Iorga; 17 de gener de 1871 – 27 de novembre de 1940) va ser un historiador romanès, polític, crític literari, escriptor de memòries, poeta i dramaturg. Cofundador (el 1910) del Partit Nacionalista Democràtic (PND), va exercir com a membre del Parlament, President de l'Assemblea de Diputats i del Senat, fou ministre del gabinet i breument (1931-1932) com a primer ministre. Fou nen prodigi, gran pensador i políglota, Iorga va produir una inusual gran quantitat de treballs acadèmics, consagrant la seva reputació internacional com un medievalista, bizantinista, llatinista, eslavista, historiador de l'art i filòsof de la història. La celebració de les posicions d'ensenyament a la Universitat de Bucarest, la Universitat de París i diverses altres institucions acadèmiques, Iorga va ser fundador del Congrés Internacional d'Estudis Bizantins i de l'Institut d'Estudis del Sud-est d'Europa. La seva activitat també inclou la transformació de la ciutat Vălenii de Munte en un centre cultural i acadèmic.
En paral·lel amb les seves contribucions científiques, Nicolae Iorga va ser un prominent activista de centredreta, una teoria política pont entre conservadorisme, nacionalisme i l'agrarisme. Va canviar dels inicis marxistes a convertir-se en un deixeble rebel del moviment Junimea. Iorga més tard es va convertir en una figura líder de Sămănătorul, la influent revista literària amb inclinacions populistes, i va militar en la Lliga Cultural per la Unitat de tots els Romanesos, va ser fundador de publicacions conservadores com Neamul Românesc, Drum Drept, Cuget Clar i Floarea Darurilor. El seu suport a la causa ètnica dels romanesos a Àustria-Hongria li va fer una figura prominent pro-Entesa durant l'època de la Primera Guerra Mundial, i li va assegurar un paper polític especial durant l'existència de la Gran Romania d'entreguerres. Iniciador de campanyes a gran escala per defensar la cultura romanesa enfront de les amenaces percebudes, Iorga va provocar més controvèrsia amb la seva retòrica antisemita, i va ser durant molt temps assessor de l'ideòleg de la ultradreta A. C. Cuza. Era un adversari dels liberals nacionals dominants, més endavant implicat amb el Partit Nacional Romanès que era a l'oposició.
Al final de la seva vida, Iorga es va oposar a la Guàrdia de Ferro, de caràcter feixista i, després de molta oscil·lació, va venir a ratificar el seu rival el rei Carles II. Involucrat en una disputa personal amb el líder de la Guàrdia, Corneliu Codreanu Zelea, qui indirectament va contribuir a l'assassinat de Nicolae. Iorga va ser una figura prominent en el partit corporativista i autoritari de Carles, el Front de Renaixement Nacional. Va romandre com a veu independent en l'oposició després que la Guàrdia inaugurés la seva pròpia dictadura amb l'Estat Nacional Legionari, fins que finalment va ser assassinat per un comando de la Guàrdia.

## Referències

* ↑ Iova, p. xxvii.

## Bibliografia

* Victor Iova, "Tabel cronologic", in N. Iorga, Istoria lui Mihai Viteazul, Vol. I, Editura Minerva, Bucharest, 1979, pp. xxvii–lvi. OCLC 6422662
# Johann Encke

Johann Encke (Hamburg, 23 de setembre de 1791 - Spandau, 26 d'agost de 1865), va ser un dels astrònoms alemanys més importants del segle xix, el nom del qual està unit, sobretot, al cometa amb més curt període que es coneix.
Va estudiar matemàtiques i astronomia a Göttingen tenint com a mestre a Carl Friedrich Gauss. En 1812 es va convertir en professor en Kassel fins a 1813 quan lluita en l'exèrcit contra les forces de Napoleó. En 1814 va començar a treballar en l'observatori de Seeberg a prop de Gotha.
A finals de 1818 Jean Lois Pons va descobrir un dèbil cometa, el qual ja havia sigut observat per Pierre Mechain en 1786 i en 1795 per Caroline Herschel. Encke es va donar a la tasca de calcular l'òrbita d'aquest objecte i va descobrir que tenia només un període orbital de 3,29 anys. Fins a eixe moment els períodes més curts coneguts eren de prop de 70 anys amb un afeli un poc mas llunyà que l'òrbita d'Urà; el mas famós d'ells era i és el Halley amb un període de 76 anys. Aquest descobriment va demostrar llavors que l'afeli del cometa estava més pròxim que Júpiter amb un periheli en l'interior de l'òrbita de Mercuri.
És bo conéixer que el cometa Encke és el que té el període més curt fins ara conegut a realitzar una volta al voltant del Sol, ho fa en 3,3 anys. Encke es va dedicar també a la recopilació d'un nou atles estel·lar, que va fer possible a J. Galle, descobrir al planeta Neptú.
En 1822 va ser nomenat director de l'observatori de Gotha, en 1825 va ser cridat a Berlín pel rei prussià. Amb el suport d'Alexander von Humboldt i el rei Friedrich Wilhelm III es va construir l'observatori al sud de Berlín. L'arquitecte va ser Friedrich Schinkel. Posseïa un telescopi de 9" i Encke en va ser el director.
Va continuar treballant en els càlculs orbitals de cometes i asteroides. En 1837 va descobrir un espai entre els anells de Saturn anomenant-se divisió d'Encke. El seu assistent Johann Gottfried Galle va descobrir en 1838 l'anell fosc interior C i en 1846 va descobrir Neptú.
Va morir sent director de l'observatori a Berlín.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Encke, Johann Franz». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 237. ISBN 8429270043.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Johann Encke» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Johann Encke al Mathematics Genealogy Project.
# Josep Maria Simó Nogués

Josep Maria Simó Nogués (Torrent, 1927 - València, 16 d'abril de 2001) fou un empresari i financer valencià.
Josep Maria Simó destacà al món empresarial com a dirigent desenvolupant diversos càrrecs de responsabilitat. Fou cofundador i president de la Federació Empresarial Metalúrgica Valenciana, president de la Cambra de Comerç de València, sots-president del Consell Superior de Cambres, sots-president de la Confederació Espanyola de Caixes d'Estalvis, president del Patronat de la Llotja de València, sots-president de la Confederació d'Empresaris Valencians i cofundador d'Associació Valenciana d'Empresaris, entre d'altres.
El 1989 va assumir la presidència de la Caixa d'Estalvis de València, des de la qual va viure la fusió amb la Caixa d'Estalvis de Castelló i el naixement de Bancaixa el 1991. El 1994 Bancaixa comprà el 24% del Banc de València pel qual Simó Nogués accedí també a la presidència del banc. El 1997 deixà la presidència del grup financer per problemes de salut i fou nomenta President Honorífic el mateix any.
Josep Maria Simó morí el 16 d'abril de 2001 als 73 anys en un hospital de València en qué s'estava recuperant d'una operació. Estava casat i tenia 5 fills.

## Referències

* ↑ Necrològica, a el diari ABC de 17/4/2001. [Consultat: 27/1/2011].
* ↑ Mor l'expresident de Bancaixa José María Simó Nogués, a Vilaweb de 16/4/2001. [Consultat: 27/1/2011].
# Jorge Lamparero Lázaro

Jorge Lamparero Lázaro (Alaminos, província de Guadalajara, 27 de novembre de 1947) és un polític i professor valencià, diputat a les Corts Valencianes durant la II i III Legislatures.

## Biografia

Llicenciat en història, ha exercit com a professor des de 1968, primers als col·legis Gaya Nuño de Sòria i Baltasar Gracián de Saragossa. Posteriorment ha estat professor a la Universitat Laboral d'Alcalá de Henares, sotsdirector del col·legi Mediterráneo de Màlaga i director de la Universitat Laboral de Xest.
Ha estat regidor de l'ajuntament de Xest per Alianza Popular, partit del que ha estat president comarcal a la Foia de Bunyol i vicepresident de la província de València. Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987 i 1991. Ha estat vicepresident de la Comissió d'Educació i Cultura (1987-1991) i Secretari general de la Funció Pública de la Generalitat Valenciana. Fou elegit novament a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995, però deixà l'escó el juliol de 1995.
Ha estat secretari general de la Conselleria de Medi Ambient de la Generalitat Valenciana, càrrec del qual cessà en 2007 quan fou nomenat Director General de Qualitat Ambiental en la Conselleria de Territori i Habitatge de la Generalitat Valenciana, càrrec que encara ocupava en 2011.

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., II Legislatura
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.297. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., IV Legislatura
* ↑ Nomenament al DOCV, 17 de juliol de 2007
* ↑ Compareixença al Congrés dels Diputats, abril de 2011
# Josep Picó López

Josep Picó López (València, 1941) és un sociòleg valencià.
Licenciat en Filosofia i Lletres per la Universitat de València, actualment és catedràtic de Sociologia. Entre 1967 i 1970 es va especialitzar en la matèria en la Universitat Gregoriana de Itàlia. A més, des de 1980, és director de la Institució Alfons el Magnànim (IAM) i de la Institució Valenciana d'Estudis d'Investigacióm fins a 1995 amb l'arribada al poder del Partit Popular. És també Life Member del Clare College de Cambridge.
Quant al treball sociològic, els seus principals temes d'anàlisis comprenen, per un costat, l'estudi de la realitat social valenciana, on es remarca la seua tesis doctoral "Empresariado e industrialización: el caso valenciano" (1976) i, per l'altre, la teoria sociològica, l'Estat del benestar i la cultura. Entre les seues publicacions destaquen: Teorías sobre el Estado de Bienestar (1987), Sociología y Sociedad (1996) escrita junt amb Enric Sanchis, Cultura y Modernidad: seducciones y desengaños de la cultura moderna (1999) y Los años dorados de la Sociología (1945-1975) (2003).

## Referències

* 1 2 Gran enciclopedia de la Comunidad Valenciana, 2005. ISBN 84-87502-47-4.
# Johan Gabriel Oxenstierna (pentatleta)

Johan Gabriel Oxenstierna (Estocolm, 28 d'agost de 1899 - Täby, 18 de juliol de 1995) fou un oficial naval i pentatleta modern suec, guanyador d'una medalla olímpica.
Oxenstierna era comte i pertanyia a una de les famílies nobiliàries més antigues de Suècia, coneguda des del segle XIII. El 1917 esdevingué oficial de la Marina i el 1932 fou nomenat agregat naval a París; i en tornar a Suècia va ser ascendit a tinent comandant. Durant la Segona Guerra Mundial va servir com a agregat de defensa a Londres. Es va retirar el 1954 amb el grau de capità.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició de pentatló modern.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Johan, Greve Oxenstierna». [Consulta: 28 agost 2024].
* 1 2 «Johan Gabriel Oxenstierna - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 28 agost 2024].
# Georges de la Chapelle

El comte Luc Henri Hervé Guy Gardye de la Chapelle, conegut com a Georges de la Chapelle o Guy de la Chapelle, (Farges-Allichamps, Centre, França, 16 de juliol de 1868 − ?, 27 d'agost de 1923) fou un tennista francès que va competir per aquest país en els Jocs Olímpics de 1900 celebrats a París. Va guanyar la medalla de bronze en la competició de dobles masculins fent parella amb el seu compatriota André Prévost, tot i que en aquella època no es disputava partit pel tercer i quart lloc.

## Jocs Olímpics
### Dobles

| Any | Campionat | Parella |
| 1900 | Jocs Olímpics, París, França | André Prévost |
# Nicolae Dică

Nicolae Constantin Dică (Pitești, Romania, 9 de maig de 1980) és un exfutbolista romanès que va aconseguir els seus millors èxits amb l'Steaua Bucarest de Romania. Sempre va portar el dorsal número 10.

## Palmarès
### FC Steaua de Bucarest

* 2 Lligues romaneses (2004, 2005)
* 1 Copes romaneses (2011)

### CFR Cluj

* 1 Lligues romaneses (2010)
* 1 Copes romaneses (2010)

## Referències

* 1 2 3 «Nicolae Dica» (en anglès). [Consulta: 14 juny 2016].

## Enllaços externs

* Nicolae Dică a National-Football-Teams.com (anglès)
* Nicolae Dică, Romaniansoccer.ro
# Josep Gibert i Buch

Josep Gibert i Buch (Girona, 1903 - Barcelona, 1979), fou un arqueòleg català. Es va iniciar en la recerca arqueològica el 1928 sota la direcció de Pere Bosch Gimpera i Lluís Nicolau d'Olwer. Va fer estades professionals a Grècia, Palestina i Alemanya. Posteriorment, es va instal·lar a Barcelona on va treballar en els serveis tècnics dels museus de la Junta de Museus. Va conrear altres disciplines, com el dibuix i el folklore.
Entre d'altres, és autor de Girona. Petita història de la ciutat i de les seves tradicions i folklore (1946), La masia catalana: origen, esplendor i decadència: assaig històric i descriptiu (1947), Aplec de non-nons i cançons de bressol (1948), Aplec de cançons de bandolers i de lladres de camí ral (1948).

## Fons personal

Part del seu fons personal es conserva a l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona. Gibert aplegà fotografies sobre la ciutat de Girona i rodalia, una crònica gràfica nodrida d'imatges que mostren carrers, places, rius, ponts, mercats, esglésies, conjunts monumentals, costums i folklore de la vida gironina a final del segle xix i el primer quart del segle xx. Quaranta-nou d'aquestes fotografies formen part de l'àlbum “Bellezas de Gerona”, de 1877, del fotògraf Joan Martí i l'editor Vives.

## Referències

* 1 2 Domènech, Sílvia (dir.); Torrella, Rafel; Ruiz, Montserrat. Barcelona fotografiada: 160 anys de registre i representació: guia dels fons i les col·leccions de l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (CC-BY-SA-3.0). Arxiu Municipal de Barcelona, Institut de Cultura de Barcelona, 2007, p. 243. ISBN 978-84-9850-029-5.
# Laura Asadauskaitė

Laura Asadauskaitė-Zadneprovskienė (Vílnius, 28 de febrer de 1984) és una pentatleta moderna lituana, que va competir als Jocs Olímpic de 2008 a Pequín i va guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics de 2012 a Londres assolint a la vegada el rècord olímpic.
L'any 2009 es va casar amb el pentatleta modern Andrejus Zadneprovskis, qui fou dues vegades medallista olímpic i dues vegades campió mundial. L'anys 2010 va tenir la seva primera filla.

## Referències

* ↑ «Pentathlete Laura Asadauskaitė – Lithuania's golden sportswoman» (en anglès). 15min.lt, 20-08-2012. [Consulta: 22 agost 2012].
# Ascalapha odorata

Ascalapha odorata és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels erèbids (Erebidae), endèmica d'Amèrica. Se n'han trobat accidentalment uns exemplars als Països Catalans, molt probablement duts pel transport marítim de fruita i verdura.

## Característiques

Les femelles són més aviat petites i lleugeres. Els mascles poden tenir ales bastant llargues, fins a 16 centímetres. La part superior de les ales és de color cafè amb petits rastres de morat i rosat. Tots dos porten marques en les ales amb forma de 9 o coma.

## Història natural

Les erugues mengen fulles entre d'altres d'acàcia, robínia, prosopis i cassia. Els adults són atrets per substàncies en descomposició, com excrements o fruita madura.

## Mitologia

La seva mida enorme va inspirar moltes mites: a Mèxic anunciaria la mort imminent d'un malalt o podria provocar calvície sobrevolant el cap d'un home; a Hawaii saluda els afligits una darrera vegada abans de dur l'ànima d'un difunt al més enllà; a l'estat nord-americà de Texas i als Bahames anuncia un guany imminent de molts diners. El nom anglès black whitch moth («bruixa negra») n'és una expressió.

## Referències

* ↑ «BioLib - Ascalapha odorata» (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ Pérez de Gregorio et al., 2009, p. 98.
* ↑ Fibiger, Michael; FibigerRonkay, László; Fibiger Yela, José Luis; Fibiger Zilli, Alberto. «Noctuidae Europaeae». A: Rivulinae, Boletobiinae, Hypenodinae, Araeopteroninae, Eublemminae, Herminiinae, Hypeninae, Phytometrinae, Euteliinae, and Micronoctuidae, including Supplement to volumes 1-11. Sorø: Entomological Press, 2010, p. 242-243. ISBN 978-87-89430-17-1.
* ↑ Pérez de Gregorio et al., 2009, p. 97.
* ↑ Freeman, Brush. «The Black Witch Moth: Its Natural & Cultural History». Texas Entomology, 2008. [Consulta: 5 març 2023].

## Bibliografia

* Pérez de Gregorio, Josep Joaquim; Romañá Ferrer-Vidal, Ignasi; Rondós Casas, Martí; Nel·lo, Mireia «Troballa a Catalunya del Noctuidae americà Ascalapha odorata (Linnaeus, 1758) (Lepidoptera, Noctuidae, Ophiderinae)». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia, 100, 2009, pàg. 97–98. ISSN: 1132-7669.
# Rusudan Goletiani

Rusudan Goletiani (en georgià: რუსუდან გოლეთიანი; nascuda el 8 de setembre de 1980) és una jugadora d'escacs georgiana-estatunidenca amb els títols de la FIDE de Mestre Internacional i Gran Mestra Femenina. Va ser dues vegades campiona del món femenina en la seva categoria d'edat, campiona continental femenina nord-americana de 2003 i campiona femenina dels EUA el 2005.

## Resultats destacats en competició

Goletiani va guanyar el campionat juvenil soviètic per a noies menors de 12 anys el 1990, quan tenia nou anys. El 1990, va ser la representant soviètica al torneig mundial d'escacs juvenil per la pau a Fond du Lac, Wisconsin, EUA. El 1994, va guanyar el campionat del món per a noies menors de 14 anys a Hongria. El 1995, va guanyar el campionat del món per a noies menors de 16 anys a Guarapuava, el Brasil. El 1997, va guanyar el campionat del món per a noies menors de 18 anys a Erevan, Armènia.
Goletiani es va classificar per al Campionat Mundial d'escacs femení, previst per començar el 25 de novembre de 2000 a Nova Delhi, Índia, empatant al primer lloc amb la GMF Nino Khurtsidze en un torneig zonal a Geòrgia el maig de 2000. No obstant això, va haver-hi molts moments en què no va poder competir en esdeveniments d'escacs a causa de la guerra civil de Geòrgia a principis dels anys 90 i la guerra de 1992-1993 a Abkhàzia, on va néixer.
Goletiani es va traslladar als Estats Units el maig de 2000. El 2003, va guanyar el Campionat Continental Femení Americà. Goletiani va guanyar el Campionat Femení dels Estats Units de 2005 després de derrotar Tatev Abrahamyan per 2-0 en un playoff. A l'Olimpíada d'escacs femenina de 2008, celebrada a Dresden, va guanyar la medalla de bronze amb l'equip nord-americà i la plata individual al tercer tauler.
Goletiani va puntuar 6/11 al campionat femení dels EUA el maig de 2015. Juga en tornejos amb poca freqüència, el seu darrer esdeveniment va ser un 3½/11 al Campionat femení dels EUA l'abril de 2018.

## Referències

* ↑ Crowther, Mark. «The Week in Chess 62». The Week in Chess, 17-12-1995. [Consulta: 7 agost 2020].
* ↑ Crowther, Mark. «TWIC 152: World Boys and Girls Under 16, 18 Championships». The Week in Chess, 13-10-1997. [Consulta: 7 agost 2020].
* ↑ «New York Times». , 07-12-2004.
* ↑ «Olympiad in Dresden: Closing ceremony and prize giving». Chess News. ChessBase, 29-11-2008. [Consulta: 7 agost 2020].
* ↑ «Archive. Tournament report maig 2015 - 2015 U.S. Women's Championship». FIDE. [Consulta: 27 abril 2016].
* ↑ «Pairings & Results | Women's Ch». www.uschesschamps.com. Saint Louis Chess Club. [Consulta: 14 setembre 2018].
# Javier Moreno Ruiz

Javier Moreno Ruiz (Madrid, 10 de novembre de 1970) és un jugador d'escacs espanyol que té el títol de Mestre Internacional des del 2001. Va aconseguir el seu màxim rating de 2545 d'Elo Fide el 2011. Actualment es dedica a impartir classes d'escacs avançats sobretot a joves.

## Resultats destacats en competició

Va guanyar el VI Campionat d'Espanya individual obert, a Lleó l'any 2006. Ha estat deu cops campió d'escacs de Madrid, la primera vegada als 24 anys el 1994, i la darrera el 2022.

## Referències

* ↑ «Nota Biogràfica». Tabla de Flandes. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «Nota biogràfica de Javier Moreno Ruiz» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «2006. Campeonatos de España Absoluto e Individual Abierto.». Tabla de Flandes. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «Galería de Campeones de Ajedrez de Madrid». ajedrezmadrid.com. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «JAVIER MORENO RUIZ CAMPEÓN DE LA FASE FINAL MADRID 2022». ajedrezmostoles.com. [Consulta: 1r juliol 2022].