OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torcal de Antequera

El Torcal d'Antequera és un paratge natural d'1.171 hectàrees, situat en els termes municipals d'Antequera i Villanueva de la Concepción, a la província de Màlaga, a la carretera A-45 d'Andalusia (Espanya) i es coneix per les capritxoses formes que els diversos agents erosius han anat modelant a les seves roques calcàries; constitueix un destacat exemple de paisatge càrstic.
L'any 1929 es reconeix l'àrea com el primer Espai Natural Protegit Andalús d'interès Nacional, i el 1978 es declara Parc de la reserva Natural. El 18 de juliol de 1978 Andalusia aprova l'Inventari d'Espais Naturals Protegits d'Andalusia, i s'estableixen mesures addicionals per a la seva protecció. La serra gaudeix de la declaració de Zona Especial per a les Aus, emesa per Medi ambient i Ordenació del Territori d'Andalusia.
El 2013, el Torcal d'Antequera va ser triat com a segon finalista del Millor Racó 2013 de la Guia Repsol.

## Orígens

Els seus orígens es remunten a l'Era Secundària o Mesozoica, més concretament al període Juràssic. Aleshores la zona constituïa un allargat passadís marítim que comunicava, des del golf de Cadis fins a Alacant, els primitius oceà Atlàntic i mar Mediterrani. Durant l'Orogènia Alpina, en l'Era Terciària o Cenozoica, es va produir l'aixecament dels sediments calcaris dipositats en el fons d'aquest braç oceànic, donant lloc a serres, els cims de les quals van adoptar, amb freqüència, forma de «xampinyó». El Torcal forma part de l'arc calcari de les serres Subbètiques.
* El «vis» del Torcal
* Formes càrstiques

## Referències

* ↑ http://www.juntadeandalucia.es/boja/boletines/1989/60/d/1.html%7C LEY 2/1989, de 18 de julio, por la que se aprueba el Inventario de Espacios Naturales Protegidos de Andalucía, y se establecen medidas adicionales para su protección.
# Jakob Ortner

Jakob Ortner (Innsbruck, 11 de juny de 1879 - Payerbach, 16 d'agost de 1959) va ser un guitarrista, llaütista, compositor i pedagog musical austríac.

## Biografia

Ortner va quedar impressionat per l'Escola Tárrega després de viatjar per Espanya i Itàlia. Va estudiar guitarra amb Luigi Mozzani, alumne de Miguel Llobet. Aquest últim va passar una nit com a hoste a la seva casa de Viena el 1922. Ortner va ensenyar a l'Acadèmia de Música de Viena des de 1910 i es va convertir en el primer professor de guitarra allà el 1914. És considerat el professor de guitarra austríac més important. Entre els seus alumnes hi ha Luise Walker i Karl Scheit. A partir de 1927 va publicar la revista Austrian Guitar Magazine. Va ser enterrat al cementiri de Heiligenstadt. La tomba ja està abandonada.

## Obra

* Kurzgefasste Gitarre-Schule (1935)

## Referències

* ↑ Grabstelle Jakob Ortner, Wien, Heiligenstädter Friedhof, Teil N, Gruppe 17, Nr. 10.

## Bibliografia

* Józef Powroźniak: Gitarren-Lexikon. New Music Publishing House, Berlín 1979, S. 116.
# Henrique Casimiro

Henrique Madeira Casimiro (Aarau, Suïssa, 22 d'abril de 1986) és un ciclista portuguès, professional des del 2009 fins al 2024. El seu darrer equip fou l'Efapel.

## Palmarès

* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal del futur
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Joaquim Agostinho
* 2019
** 1r al Trofeu Joaquim Agostinho

## Referències

* ↑ «Volta a Portugal: Artem Nych gana en solitario en Boticas, Afonso Eulálio continúa líder» (en portuguès). esciclismo, 31-07-2024. [Consulta: 17 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Harrie Jansen

Harrie Jansen (Amsterdam, 25 de gener de 1947) és un ex-ciclista neerlandès, que fou professional entre 1969 i 1973. Quan era amateur va participar en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic de 1968 en la prova de ciclisme en ruta individual.
És germà del també ciclista Jan Jansen.

## Palmarès

* 1967
** 1r a Ster van Zwolle
** 1r a la Ronde van Zuid-Holland
** 1r a la Ronde van Gendringen
* 1968
** 1r a la Ronde van Noord-Holland
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 1969
** 1r a la Ronde van Noord-Holland
* 1970
** 1r al Memorial Tom Simpson
** 2n al Campionat dels Països Baixos en ruta

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Edward Allman-Smith

Edward Percival "Percy" Allman-Smith (Balbriggan, Dublín, 3 de novembre de 1886 - Islington, Londres, 17 de novembre de 1969) va ser un metge irlandès, alhora que tennista i jugador d'hoquei sobre herba que va competir a principis del segle xx.
Estudià medicina al Trinity College de Dublín, moment en què fou escollit per prendre part en els Jocs Olímpics de 1908 a Londres com a membre de l'equip irlandès que guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herbal. Va ser internacional per Irlanda en quatre ocasions. Jugà a tennis amb Irlanda entre 1925 i 1935 i el 1930 disputà la Copa Davis.

## Referències

* 1 2 «Percy Allman-Smith Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 15 novembre 2015].
# Cub de Necker

El Cub de Necker és una il·lusió òptica publicada per primera vegada el 1832 pel cristal·lògraf suís Louis Albert Necker.
Es tracta d'un cub en perspectiva cavallera, és a dir, que els límits paral·lels del cub estan dibuixats com a línies paral·leles a la imatge. Quan es creuen dues línies, la imatge no mostra quin està al davant i quina darrera. Això fa que el dibuix sigui ambigu, ja que pot ser interpretat de dues maneres diferents. Quan s'observa la imatge, sol succeir que s'intercanvia la visió entre les dues interpretacions vàlides. Aquest fet es denomina percepció multiestable.
Aquest efecte és interessant perquè cada part de la imatge és ambigua per si mateixa, fins que el sistema perceptiu visual selecciona una interpretació.

## Enllaços externs

* Did you notice the top side of the cube? (anglès)
* history of the cube and a Java applet (anglès)
* Explanation of the Necker cube and other gestalt Phenomena (anglès)
# Canal de Malta

El canal de Malta o estret de Malta (en italià: Canale di Malta), és un estret del mar Mediterrani localitzat entre la italiana illa de Sicília i l'arxipèlag de Malta. El canal serveix com un enllaç amb Europa per via marítima dels maltesos.

## Característiques

El canal té un ample màxim de 102 k m, mentre que al punt més estret mesura uns 81 km. Caracteritzat per profunditats relativament baixes, té una profunditat màxima de 171 m. El fons marí, lleugerament més profund que el sud de Malta, tendeix a pujar a mesura que s'apropa cap a les costes sicilianes.

## Història

Aquest mar va veure batalles navals i durant la Segona Guerra Mundial, atesa la importància estratègica d'aquesta zona, el canal estava fortament minat, quan es va tractar de proveir l'illa de Malta, llavors una colònia de Gran Bretanya. També va haver-hi altres batalles navals lliurades entre els cavallers de Malta i la flota de l'Imperi Otomà, i també a l'antiguitat, durant les guerres púniques.

## Referències

* 1 2 Various. The Nautical Magazine and Naval Chronicle for 1864. Cambridge University Press, 28 març 2013, p. 423–. ISBN 978-1-108-05492-8.

## Vegeu també

* Illes Calipso
* Folklore de Malta
* Història de Malta
* Canal de Sardenya
* Canal de Sicília

## Enllaços externs

* http://www.eurometeo.com/english/meteomar/id_cs
# Atmosfera estel·lar

L'atmosfera estel·lar és la regió exterior del volum d'un estel i es troba per sobre del nucli solar, la zona de radiació i la zona de convecció. Es divideix en diverses regions amb diferents trets cadascuna:
La fotosfera, que és la part més baixa i freda de l'atmosfera estel·lar és la part que podem veure. La llum que s'escapa de la superfície de l'estrella ve d'aquesta regió i travessa les capes superiors. La fotosfera del Sol té una temperatura entre 5.770 K i 5.780 K. Les taques solars, regions fredes amb distorsions del camp magnètic, es troben a la fotosfera.
La cromosfera es troba per sobre de la fotosfera. Aquesta part de l'atmosfera comença refredant-se però després s'escalfa fins a assolir una temperatura deu vegades superior a la de la fotosfera.
Per sobre de la cromosfera, hi ha la regió de transició, on la temperatura augmenta ràpidament en només uns cent quilòmetres. Més enllà d'aquesta regió, hi ha la part exterior de l'atmosfera estel·lar, la corona, un plasma tènue però extremament calent (més d'un milió de kèlvins). Mentre que totes les estrelles de seqüència principal posseeixen una regió de transició i una corona, no tots els estels en tenen. Sembla que només alguns gegants i supergegants tenen corones. Un enigma encara sense resoldre en l'astrofísica estel·lar és el procés que fa que la corona es trobi a temperatures tan altes. La resposta concerneix els camps magnètics, però no se'n coneix el mecanisme exacte.
Durant un eclipsi solar total, la fotosfera del Sol queda oculta, revelant les altres capes de l'atmosfera. En aquestes condicions, la cromosfera apareix com un anell vermellós, i la corona sembla una aura. El mateix fenomen en binaris eclipsants pot fer visible la cromosfera d'estrelles gegants.

## Referències

* ↑ «fotosfera». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «"Beyond the Blue Horizon" -- A Total Solar Eclipse Chase» (en anglès). sciencedaily.com. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Mariska, John T. The Solar Transition Region (en anglès). Cambridge University Press, 1992. ISBN 978-0-521-38261-8.
* 1 2 Lang, K.R.. «5.1 Magnetic Filedls in the Visible Photosphere». A: Sun, earth, and sky. 2a edició. Springer, setembre 2006, p. 81. ISBN 978-0-387-30456-4. «aquesta capa opaca és la fotosfera, el nivell del Sol d'on obtenim la nostra llum i calor»
* ↑ Mariska, John T. The Solar Transition Region (en anglès). Cambridge University Press, 1992, p. 60. ISBN 978-0-521-38261-8.
* ↑ Altrock, Richard C. «The Temperature of the Low Corona During Solar Cycles 21–23» (en anglès). Solar Physics, 224, 1, 01-10-2004, pàg. 255–268. DOI: 10.1007/s11207-005-6502-4. ISSN: 1573-093X.
* ↑ Bond, Peter. Exploring the Solar System (en anglès). John Wiley & Sons, 2012-02-29, p. 35. ISBN 978-1-4443-9836-6.
* ↑ Lewis, John S. Physics and chemistry of the solar system. San Diego : Academic Press, 1995, p. 87. ISBN 978-0-12-446740-8.
* ↑ Griffin, R. Elizabeth «Only Binary Stars Can Help Us Actually SEE a Stellar Chromosphere» (en anglès). Proceedings of the International Astronomical Union, 2, S240, 8-2006, pàg. 700–705. DOI: 10.1017/S1743921307006163. ISSN: 1743-9221.
# Hegemó d'Alexandria

Hegemó（grec antic: Ἡγήμων, llatí: Hegemon) fou un poeta èpic natural d'Alexandria de la Tròada que va celebrar en diversos poemes les victòries dels tebans sota la direcció d'Epaminondes a la batalla de Leuctra.
El citen Esteve de Bizanci, que dona el títol d'aquesta obra, La guerra de Leuctra entre els tebans i els lacedemonis, i Claudi Elià que parla de l'obra Δαρδανικα (Dardànica), escrita ἐν τοῖς Δαρδανικοῖς μέτροις ('en versos que usen els dàrdans').

## Referències

* ↑ 3.Hegemon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 366
# BEOL

BEOL (acrònim anglès per Back end of line, fase segona de producció) és la segona part de la fabricació d'IC on els dispositius individuals (transistors, condensadors, resistències, etc.) s'interconnecten amb el cablejat de l'oblia (electrònica), la capa de metal·lització. Els metalls comuns són el coure i l'alumini. La fase BEOL comença generalment quan la primera capa de metall es diposita a l'oblia. BEOL inclou contactes, capes aïllants (dielèctrics), nivells metàl·lics i llocs d'unió per a connexions del xip a l'encapsulat.
Després de l'últim pas FEOL, hi ha una oblia amb transistors aïllats (sense cap cable). A la fase BEOL es formen part dels contactes de l'etapa de fabricació (pads o coixinets), cables d'interconnexió, vies i estructures dielèctriques. Per al procés IC modern, es poden afegir més de 10 capes metàl·liques al BEOL.
Passos del BEOL:
* Silicidació de les regions d'origen i drenatge i la regió de polisilici.
* Afegint un dielèctric (la primera capa inferior és un dielèctric premetàl·lic (PMD): per aïllar el metall del silici i el polisilici), CMP el processa.
* Feu forats a PMD, feu-hi uns contactes.
* Afegiu la capa metàl·lica 1.
* Afegiu un segon dielèctric, anomenat dielèctric intermetall (IMD).
* Feu vies a través del dielèctric per connectar el metall inferior amb el metall superior. Vias omplertes pel procés Metal CVD.
    Repetiu els passos 4-6 per obtenir totes les capes metàl·liques.
* Afegiu una capa de passivació final per protegir el microxip.

## Referències

* ↑ Karen A. Reinhardt and Werner Kern. Handbook of Silicon Wafer Cleaning Technology. 2a edició. William Andrew, 2008, p. 202. ISBN 978-0-8155-1554-8.
* ↑ Labs, Nika. «Backend-of-the-line (BEOL)» (en anglès). https://semiengineering.com.+[Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «BEOL (Back End of Line: interconnect process, the second half of wafer processing) 10. Metal-1 | USJC：United Semiconductor Japan Co., Ltd.» (en anglès), 22-02-2019. [Consulta: 1r juliol 2022].
# Harmost

Harmost (en llatí harmostus, en grec antic ἁρμοστής, literalment "conciliador") era el nom dels governadors que els espartans, després de la guerra del Peloponès, deixaven a les ciutats (Polis) conquerides, en part per garantir la submissió i en part per abolir el sistema democràtic; actuaven de fet com a tirans o reis, als quals alguns autors els assimilen. Probablement el nom era més antic, i devia designar els funcionaris enviats a les ciutats dels periecs per a garantir la seva submissió a Esparta.
La primera menció dels harmosts data de l'any 421 aC, quan es van instal·lar guarnicions a les ciutats d'Amfípolis i Torone, a Tràcia, després que Bràsides les va sotmetre. Després de la victòria d'Esparta sobre Atenes a la batalla d'Egospòtam l'any 405 aC, els espartans van situar harmosts al davant de guarnicions militars a la majoria de ciutats atenenques. Lisandre va ser encarregat pels èfors de situar-los, i també va organitzar governs oligàrquics locals dirigits per deu ciutadans escollits entre l'aristocràcia.
Els harmosts depenien dels èfors, i supervisaven les accions dels generals i recolzaven les oligarquies. Atenes va tenir una atenció especial, i quan l'harmost Cal·libi d'Esparta es va instal·lar a l'Acròpoli de la ciutat va donar suport al govern dels Trenta Tirans.
Entre els anys 399 aC i 396 aC van anar desapareixent del govern de les ciutats, en part pel desprestigi que representava per Esparta el seu despotisme i les seves arbitrarietats. L'any 387 aC, en els termes estipulats per la Pau d'Antàlcides, es va buscar una forma de controlar-los, però Esparta va insistir en nomenar-los i tenir-los sota el seu govern. No van desaparèixer fins després de la batalla de Leuctra quan Tebes va vèncer a Esparta.
No se sap quant de temps durava el càrrec, però en el cas conegut de Citerodices, harmost de Citera, va ser d'un any, i és possible que aquesta en fos la durada, tot i que devia ser prorrogable.

## Referències

* ↑ Daremberg, Charles Victor. «Harmostai» (en francès). Le Dictionnaire des Antiquités Grecques et Romaines de Daremberg et Saglio. [Consulta: 3-XI-2020].
# Esfòdries

Esfòdries o Esfòdrias (en llatí Sphodrias, en grec antic Σφοδρίας) fou un polític i militar espartà.
Cleombrot I d'Esparta, en tornar de la seva invasió de territori de Tebes l'any 378 aC el va deixar com harmost de Tèspies, a Beòcia, amb una tercera part del contingent militar i amb tots els diners de què disposava. Una mica després, estant Esparta i Atenes en pau, Esfòdries va ser induït a envair territori atenenc. Segons Diodor de Sicília ho va fer per ordes rebudes secretament de Cleombrot, sense l'autorització dels èfors, mentre que Xenofont i Plutarc diuen que va ser convençut per Pelòpides i Gòrgides de Tebes que volien enemistar Atenes i Esparta, i el van subornar. Va treure les seves tropes de Tèspies i va anar cap a Àtica amb la idea de sorprendre el Pireu, però quan es va fer de dia no havia avançar prou i el van descobrir. Segons una anècdota de Plutarc, els seus soldats estaven aterrits per unes llums que sortien dels temples d'Eleusis. Es va veure obligat a retirar-se, però no ho va fer en pau sinó que va saquejar el territori i va agafar els ramats.
Els èfors el van portar a judici, i la seva culpabilitat era tan clara i a més havia enterbolit les bones relacions amb Atenes, que no es va atrevir a tornar a Esparta. Va ser jutjat en absència i contra tot pronòstic va ser absolt per la influència d'Agesilau II, pressionat pel seu fill Arquidam (futur Arquidam III), amic i amant de Cleònim, el fill d'Esfòdries.
A la batalla de Leuctra Esfòdries va ser un dels escortes del rei Cleombrot I d'Esparta i va morir a la lluita l'any 371 aC.

## Referències

* ↑ Sphodrias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 896
# Frederick Semple

Frederick Humphrey "Fred" Semple (Saint Louis, Missouri, 24 de desembre de 1872 - Saint Louis, 21 de desembre de 1957) va ser un golfista i tennista estatunidenc que va competir a primers del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla de plata en la prova per equips del programa de golf, com a membre de l'equip Trans-Mississippi Golf Association. En la prova individual quedà eliminat en setzens de final.
També disputà la competició de dobles del programa de tennis, fent parella amb George Stadel, quedant eliminat en els vuitens de final.

## Referències

* 1 2 «Fred Semple Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2014. [Consulta: 11 octubre 2015].
# 455 aC

El 455 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat de Vaticà i Cicurí (o també any 299 ab urbe condita). L'ús del nom «455 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* Eurípides presenta la seva primera tragèdia, Els Pelíades, a la Dionísia d'Atenes, obra avui perduda.
* Etòlia, que era neutral als inicis de la Guerra del Peloponès, entre Esparta i Atenes, va ser envaïda al sisè any de la guerra, el 455 aC, pels atenesos. Els etolis es van posar al costat dels lacedemonis.
* El general atenenc Tòlmides va incendiar la ciutat de Gitíon, a Lacònia, on hi havia un arsenal dels espartans.
* Naupacte, que després de les guerres mèdiques havia caigut en mans dels atenesos, l'any 455 aC hi van establir els messenis expulsats del seu país pels espartans al final de la tercera guerra messènica.
* L'estrateg atenenc Mirònides va assetjar la ciutat de Farsàlia després de la seva victòria a Beòcia, però sense èxit, segons Tucídides.
* A Roma van ser elegits cònsols Gai Veturi Gemin Cicurí i Tit Romili Roc Vaticà. Van fer la guerra als eques als que van derrotar i van prendre molt de botí que no van distribuir entre els soldats sinó que el van vendre per cobrir les necessitats de tresoreria de l'estat.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Easterling, P. E. (ed.). Historia de la literatura clásica I: literatura griega. Madrid: Gredos, 1990, p. 350. ISBN 842491421X.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, III, 94
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XI, 84
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, I, 103; II, 83
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, I, 111
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, III, 31-33
# Mima Ito

Mima Ito (en japonès: 伊藤 美誠 Itō Mima; Iwata, Shizuoka, 21 d'octubre de 2000) és una jugadora de tennis de taula japonesa.
El 26 de juliol de 2021 va guanyar juntament amb Jun Mizutani la medalla d'or als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020 celebrats a Tòquio l'any següent per culpa de la pandèmia de COVID-19 a la categoria de dobles mixtos de tennis de taula. Anteriorment, quan només tenia 15 anys, s'havia endut una medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Estiu de 2016 de la competició per equips femenins.
# Midea

Midea o Mídea (en grec antic: Μίδεια o Μιδέα) fou una població de l'antiga Grècia situada a l'Argòlida.

## Mitologia

Segons la Biblioteca d'Apol·lodor, originalment s'anomenava Persèpolis (Περσέως πόλις), en referència a l'heroi Perseu. El seu nom posterior derivaria de Midea, l'esposa d'Electrió, fill de Perseu, residència d'aquest rei i lloc de naixement de la seva filla Alcmena. Pausànies diu que formava part d'una primera divisió del país, juntament amb l'Herèon d'Argos i Tirint, i era territori de Pretos, rei de Tirint. Va ser la residència d'Hipodamia, quan la van desterrar.

## Història

Argos la va destruir poc després de les guerres mèdiques, probablement al mateix temps que Tirint, segons Pausànies i Estrabó. Estrabó diu que la ciutat era a prop de Tirint, i per la menció a l'Herèon que fa Pausànies havia d'estar situada a la banda est de la plana de l'Argòlida. Pausànies diu també que, sortint de Tirint per la via que va d'Argos a Epidaure, Midea es troba a l'esquerra. Hom la situa entre la vila de Dendrá i la població que actualment porta el nom de Midea.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mideia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8 gener 2021].
# Quionis de Corint

Quionis de Corint (grec antic: Χιόνις, llatí: Chionis) fou un escultor nascut a Corint que va executar, juntament amb Amicleu i Diïl·los, un grup escultòric que els focis van dedicar al temple de Delfos després de la seva victòria sobre els tessalis al començament de les guerres mèdiques l'any 480 aC, i en el qual Quionis va fer les estàtues d'Atena i Artemisa, segons explica Pausànies (Descripció de Grècia X, 13,4).

## Referències

* ↑ Chionis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 695
# Acestium

Acestium o Acestia (Acarnes, Àtica) va ser una dona grega, descendent del militar Temístocles, esmentada a l'obra Descripció de Grècia, escrita per Pausànies al segle ii.
En el fragment de l'escrit on l'esmenta, el geògraf enumera i descriu les tombes que hi ha al camí d'Atenes a Eleusis, i entre elles hi la d'un descendent del general Temístocles. En aquest moment Pausànies diu explícitament «Dels seus descendents posteriors [de Temístocles] no n'esmentaré cap altre tret d'Acestium». Per tant, Acestium era descendent del conegut militar i general atenenc Temístocles (ca. 525-449 aC), que lluità contra Xerxes i els perses a les guerres mèdiques. Sembla que de família noble, Acestium era filla de Xènocles, un home originari de la vila d'Acarnes, pròxima a Atenes. La seva família tingué una certa importància en els festivals que se celebraven en honor a Demèter a la capital atenenca, car tant el seu pare, com el seu avi Sòfocles i el seu besavi Leonci, havien estat portadors de les torxes en honor de la deessa durant les festivitats. A més, en vida seva veié en aquesta posició al seu germà, també anomenat Sòfocles, el seu marit Temístocles i, després de la mort d'aquest, al seu fill Teofrast. Pausànies considera això una gran fortuna per a ella, i per aquesta raó ho esmenta a la seva obra.
A banda d'això, el seu nom és conegut també a través d'una llista de dames nobles preservada en una inscripció grega, on se l'esmenta com filla de Xenòcles, de la vila d'Acarnes.

## Referències

* 1 2 3 4 Pausànies. Pausanias's Description of Greece (en anglès). Edició i traducció de J. G. Frazer. Cambridge: Cambridge University Press, 2012.
* ↑ Díez Canseco, Vicente. Diccionario biográfico universal de mujeres célebres (en castellà). Tom I, 1844, p. 22.
* 1 2 Pausànies. Edició i notes de J. G. Frazer. Commentary on book 1: Attica. Appendix:The pre-Persian temple on the Acropolis (en anglès). Londres: Macmillan and Company, 1913, p. 490.
* 1 2 Lempriere, J. A Classical Dictionary... (en anglès). Londres: T. Cadell, 1839.