OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hildegard Falck

Hildegard Falck (Bad Münder am Deister, 8 de juny de 1949), nascuda Hildegard Janze, va ser una atleta alemanya, especialista en els 800 metres, que va competir per la República Federal Alemanya durant la dècada de 1970.
Falck s'inicià en l'esport en la natació i l'handbol abans de passar a practicar l'atletisme. El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. Va guanyar la medalla d'or en els 800 metres i la de bronze en el 4x400 metres relleus. En aquesta darrera prova va formar equip amb Anette Rückes, Inge Bödding i Rita Wilden.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata en els 4x400 metres relleus del Campionat d'Europa d'atletisme de 1971 i una d'or en els 800 metres del Campionat d'Europa d'atletisme en pista coberta del mateix any. També guanyà el campionat nacional dels 800 metres de 1970, 1971 i 1973. Durant la seva carrera va posseir el rècord del món dels 800 metres entre 1971 i 1973.

## Millors marques

* 400 metres. 53.1" (1974)
* 800 metres. 1'58.45" (1971)
* 1.500 metres. 4'14.6" (1971)

## Bibliografia

* Klaus Amrhein: Biographisches Handbuch zur Geschichte der Deutschen Leichtathletik 1898–2005. 2 Bände. Darmstadt 2005 (publicat per Deutsche Leichtathletik Promotion- und Projektgesellschaft)

## Referències

* 1 2 3 4 «Hildegard Falck Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2012. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Hoel III de Bretanya

Hoel III de Bretanya fou duc pretendent de Bretanya el 1148 i comte de Nantes de 1148 a 1156.

## Biografia

Hoël era considerat com el fill del duc Conan III el Gros i de la seva esposa Matilde d'Anglaterra la filla d'Enric I d'Anglaterra (Enric Beauclerc).
En el seu llit de mort, i amb motiu que seria fill il·legítim, el duc Conan III el Gros s'hauria negat a reconèixer-lo com el seu successor i va instituir com a únic hereu al seu net Conan IV el Negre, fill de la seva filla Berta de Bretanya i del seu primer espòs Alan III el Negre, comte de Richmond. Va posar al jove futur duc sota la tutela del segon espòs de la seva mare Eudes de Porhoet.
Hoël el Desheretat no fou reconegut com a duc i comte més que pels Nantesos. Va signar algunes cartes o diplomes. però renuncia aviat al títol ducal i no controla més que el comtat de Nantes. El 1154, Conan IV, en edat d'ocupar el seu tron, va haver de lluitar contra el seu sogre que havia agafat gust al poder, i es va aliar amb el seu oncle Hoel. Conan, vençut el primer, es va refugiar en la seva herència anglesa de Richmond i Hoel va patir al seu torn una derrota el 16 de desembre de 1154 prop de Rezé.
El 1156, Hoel fou expulsat del seu comtat pels nantesos que van designar com a comte Jofré VI d'Anjou o Godofreu Plantagenet. No es coneix la data de la defunció d'Hoel amb qui s'acaba la descendència dels comtes de Cornualla.

## Matrimoni i posteritat

D'una esposa desconeguda no va tenir més que una filla de la qual no es coneix més que la inicial del nom: « O. » que va consagrar a Déu des del 13 d'agost de 1149 i es va retirar com a monja a Coët a la vora del Loira.

## Notes i referències

* ↑ El 1153 es titula encara « Ego Hoellus, permissu Dei Britanniae dux, Conani comitis filiu» quan dona la terra de Villeneuve a l'abadia de Buzay.

## Bibliografia

* André Chédeville & Noël-Yves Tonnerre La Bretagne féodale s. XIe-XIIIe. Ouest-France, Université Rennes (1987) ISBN 2727200122 Error en ISBN: suma de verificació no vàlida.
# Helene Mayer

Helene Mayer (Offenbach am Main, 20 de desembre de 1910 - Heidelberg, 15 d'octubre de 1953) va ser una tiradora d'esgrima alemanya que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics, el 1928, 1932 i 1936.
El 1928, als Jocs d'Amsterdam, guanyà la medalla d'or en la prova del floret individual del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, fou cinquena en la mateixa prova. La seva tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1936, a Berlín, on guanyà la medalla de plata en la prova del floret individual.
Aquesta darrera participació fou controvertida, ja que hi va prendre part malgrat haver estat obligada a abandonar Alemanya el 1935 perquè era jueva. Fou l'única atleta alemanya d'origen jueu que hi guanyà una medalla. En la cerimònia d'entrega de la medalla va fer la salutació nazi. Es va dir que ho hauria fet per protegir la seva família que encara vivia a Alemanya, als camps de treball. Alguns consideren que era un traïdora i oportunista, mentre d'altres la consideren una figura tràgica que no només va ser utilitzada per l'Alemanya nazi, sinó també pel Comitè Olímpic Internacional i el Comitè Olímpic dels Estats Units per evitar un boicot dels Jocs.
Després dels Jocs Olímpics va tornar als Estats Units i es proclamà campiona nacional. Va rebre la ciutadania estatunidenca el 1941 però va tornar a Alemanya. Va morir el 1953, deixant poques entrevistes i poca correspondència, i creant un misteri sobre els seus veritables sentiments sobre el fet de competir per l'Alemanya nazi.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or i una de plata al Campionat del Món d'esgrima: el 1929, 1931 i 1937; vuit campionats nacionals dels Estats Units en floret entre 1934 i 1946; set d'alemanys entre 1924 i 1939 i un d'italià (1928).
El 1952 tornà a Alemanya, on es casà amb un vell amic, Erwin Falkner von Sonnenburg. Morí d'un càncer de mama l'octubre de 1953, dos mesos abans de fer 43 anys.

## Referències

* 1 2 «Helene Mayer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 10 març 2019].
* 1 2 3 4 Franklin Foer; Marc Tracy Jewish Jocks: An Unorthodox Hall of Fame. Grand Central Publishing, 2012, p. 59–. ISBN 978-1-4555-1611-7.
* 1 2 Les Carpenter «Nazi Germany's Jewish champion: the mystery of Helene Mayer endures» (en anglès). The Guardian, 28-07-2016 [Consulta: 15 febrer 2018].
* 1 2 Janet Woolum. Outstanding Women Athletes: Who They are and how They Influenced Sports in America. Greenwood Publishing Group, 1998, p. 183–. ISBN 978-1-57356-120-4.
* ↑ George Constable. XI, XII & XIII Olympiad: Berlin 1936, St. Moritz 1948. Warwick Press Inc., 2015, p. 159–. ISBN 978-1-987944-10-5.
* ↑ «In 1936 Games, a Mills College teacher with Jewish roots won silver for Nazi Germany – J.», 12-08-2016. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Cal Flò (Torà)

Cal Flò és una casa de Torà (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Forma part de la línia d'habitatges que tanquen per ponent la plaça de la Creu.

## Descripció

Aquest és un edifici estructurat a tres nivells i juga amb els bicromatisme amb què està pintat, ja que la planta baixa és de color verd pastel i el primer pis contrasta amb el color rosa.
A la planta baixa s'obren tres portes rectangulars: les dues laterals són més petites i presenten un lluernari de vidre i fusta, mentre que la central és més gran i conserva el cartell d'una botiga de mobles. Totes tres portes estan emmarcades per una motllura llisa que forma una mena de frontó ondulat, i al centre d'aquests apareixen uns esgrafiats. A la primera planta destaquem tres portes balconeres amb un balcó corregut amb barana de forja. Les motllures d'aquestes portes segueixen el mateix patró que les de la planta baixa.
El segon pis seguia el mateix esquema que el primer, però en aquest cas hi havia un balcó amb barana de forja per cada porta balconera. Finalment la façana es coronava amb una cornisa esgraonada i una sanefa dentada.
L'estat de conservació d'aquesta façana no és gens bo, ja que l'arrebossat del primer pis ha saltat i deixa entreveure la pedra. Inclús, per evitar despreniments, l'edifici s'ha escapçat i enderrocat el seu interior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Flò». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Valentina Borissenko

Valentina Mikhaïlovna Borissenko (nascuda Belova) (en rus: Валентина Михайловна Борисенко); Txerepovets, 28 de gener de 1920 - Sant Petersburg, 6 de març de 1993), fou una jugadora d'escacs soviètica.

## Resultats destacats en competició

Fou cinc cops campiona del Campionat d'escacs femení de la Unió Soviètica: 1945, 1955, 1957, 1960, i 1961 (rècord de victòries, compartit amb Nona Gaprindaixvili).
Va guanyar el Campionat femení de Leningrad en set ocasions, (1940, 1945, 1950, 1951, 1954, 1955, i 1956), i quatre vegades el Campionat femení de la RSFSR.
En el Campionat del món femení de 1949/50, hi quedà classificada en tercer-quart lloc, amb 10.5 punts de 15, empatada amb Ielizaveta Bíkova, (la campiona fou Liudmila Rudenko). El 1961, fou segona al Torneig de Candidates de Vrnjacka Banja, rere la futura campiona del món Nona Gaprindaixvili.
El 1970 empatà al primer lloc amb Waltraud Nowarra al IV Torneig internacional de Halle.
El 1977 la FIDE li atorgà el títol honorífic de Gran Mestre Femení pels seus resultats en el període 1945-1970.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Valentina Borissenko» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 19 abril 2010].
* ↑ Quadre de creuaments i classificació, Campionat del món femení 1949-1950
* ↑ «Torneig de Candidates, Vrnjacka Banja, 1961, Classificació i partides» (en anglès). 365chess.com. [Consulta: 19 abril 2010].
# Hollardia hollardi

Hollardia hollardi és una espècie de peix de la família dels triacantòdids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 230-915 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Bermuda i Florida (Estats Units) fins al nord de Sud-amèrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Poey F., 1858-1861. Memorias sobre la historia natural de la Isla de Cuba, acompañadas de sumarios Latinos y extractos en Francés. Vol. 2. L'Havana. Mem. Hist. Nat. Cuba v. 2. 1-96 (1858), 97-336 (1860), 337-442.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Hollardia hollardi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Uyeno, T., K. Matsuura i E. Fujii (eds.), 1983. Fishes trawled off Suriname and French Guiana. Japan Marine Fishery Resource Research Center, Tòquio (Japó). 519 p.
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* ↑ Claro, R., 1994. Características generales de la ictiofauna. p. 55-70. A R. Claro (ed.) Ecología de los peces marinos de Cuba. Instituto de Oceanología Academia de Ciencias de Cuba i Centro de Investigaciones de Quintana Roo.
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tyler, J. C., 1983: Records of fishes of the family Triacanthodidae (Tetraodontiformes) from the western Indian Ocean off East Africa. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology Special Publication Núm. 31: 1-13.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dmitri Kókarev

Dmitri Kokarev (en rus: Дмитрий Кокарев; nascut a Penza el 18 de febrer de 1982), és un jugador d'escacs rus, que té el títol de Gran Mestre des de 2007.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2021, hi tenia un Elo de 2582 punts, cosa que en feia el jugador número 44 (en actiu) de Rússia. El seu màxim Elo va ser de 2648 punts, a la llista de març de 2013 (posició 106 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 1999 va guanyar el Campionat del món Sub-18 celebrat a Orpesa. El 2009, va empatar als llocs 1r–8è amb Serguei Vólkov, Ígor Lissi, Aleksandr Rakhmànov, Valeri Popov, Denís Khismatul·lin, Dmitri Andreikin i Dmitri Botxarov a l'obert de Vorónej. El 2010, va guanyar el torneig Mayor's Cup de Mumbai i empatà als llocs 1r-6è amb Martyn Kravtsiv, Aleksei Dréiev, Maksim Túrov, Baskaran Adhiban i Aleksei Aleksàndrov al II Obert Orissa a Bhubaneshwar.
El 2012 fou tercer al fortíssim obert de Moscou, per darrere d'ígor Lissi i Ernesto Inàrkiev.
El 2013 empatà al primer lloc amb 7/9 punts al fort Memorial Txigorin (el campió per desempat fou Oleksandr Aresxenko). L'octubre de 2015 fou 2-3 del Memorial Txigorin amb 7½ punts de 9, amb els mateixos punts que el campió Kirill Alekseenko i Sandipan Chanda.

## Partides notables

* Dmitri Kókarev vs Teimour Radjabov, Campionat del món Sub-18 1999, atac indi de rei (A07) 1-0.
* Dmitri Kókarev vs Ratmir Kholmov, Torneig White Nights 2001, defensa Caro-Kann variant Finnish (B16) 1-0.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Dmitri Kókarev» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Rússia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Dmitri Kókarev «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-11-04. [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «Campionats del món per edats: campions» (en portuguès). brasilbase. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Tournament report September 2009: Voronezh open 2009» (en anglès). FIDE. [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «GM Dmitry Kokarev takes Mumbai Mayor's Cup» (en anglès). chessdom.com, 11-06-2010. Arxivat de l'original el 2013-05-23. [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «02nd Orissa Open Grandmaster TMT». FIDE. [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «Moscow Open 2012 A» (en anglès). Chess-Results.com, 05-02-2012. [Consulta: 18 febrer 2014].
* ↑ «Classificació i partides: Memorial Txigorin 2013» (en anglès). chessgames.com. [Consulta: 28 octubre 2013].
* ↑ «GM Kirill Alekseenko wins Mikhail Chigorin Memorial 2015». Arxivat de l'original el 22 de febrer 2016. [Consulta: 12 octubre 2015]. (anglès)
# Temporada 1976-1977 de la Unió Esportiva Sant Andreu

Dades de la Temporada 1976-1977 de la UE Sant Andreu, llavors anomenat oficialment Club Deportivo San Andrés.

## Partits

* Segona divisió: 19a posició. Baixa a Segona divisió B

### Segona volta
## Referències
## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Protocyon

Protocyon és un gènere extint de mamífers carnívors de la família dels cànids que visqueren a les Amèriques durant el Plistocè. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, l'Equador, Mèxic, l'Uruguai i Veneçuela. Eren animals corredors i hipercarnívors d'entre 20 i 40 kg. Caçaven èquids, camèlids, cérvols, pècaris, macrauquènids i peresosos gegants, que també devoraven en forma de carronya. Possiblement competien per les preses amb Smilodon populator. El nom genèric Protocyon significa ‘primer gos’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Protocyon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ Prevosti i Forasiepi, 2018, p. 108 i 109.
* ↑ Croft, 2016, p. 229.

## Bibliografia

* Croft, D. A. Horned Armadillos and Rafting Monkeys: The Fascinating Fossil Mammals of South America (en anglès). Indiana University Press, 2016. ISBN 9780253020949.
* Prevosti, F. J.; Forasiepi, A. M. Evolution of South American Mammalian Predators During the Cenozoic: Paleobiogeographic and Paleoenvironmental Contingencies (en anglès). Springer International Publishing AG, 2018. DOI 10.1007/978-3-319-03701-1. ISBN 978-3-319-03700-4.
# Font de la Vila de Torà

La Font de la Vila de Torà és un edifici de Torà, a la comarca de la Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Descripció

Aquesta font és una de les construccions més emblemàtiques de Torà, fins al punt que es troba dins una placeta tancada que pren el seu nom. La seva morfologia és molt curiosa i presenta diferents elements. Trobem un porxo que constitueix el petit recinte de la font.
La façana d'aquest porxo és d'arc de mig punt i cornisa a dues aigües, tot i que presenta un cos semicircular a sobre. Dins aquest porxo de pedra s'hi pot veure dos brolladors i una gran pica d'aigua. En aquest porxo trobem una placa que ens diu "EL 12 OCTUBRE DE 1907 L'AIGUA ARRIBA AQUÍ" i sota d'aquests un relleu escultòric on apareix la imatge del toro, un dels símbols de Torà. Una altra inscripció diu "EL DIA 13 DE JUNY DE 1866, EL RIU PERVINGUÉ FINS AQUÍ". L'edifici central d'aquesta font està constituït per aquest porxo amb coberta a dues aigües esgraonada, al voltant del qual es distribueixen la resta d'elements. Al mur sud hi ha adossada una pica dividida en tres compartiments que servien per netejar verdures, i al costat d'aquestes s'aixeca un pilaret quadrangular que data del 1911 amb tres obertures a cada cara al llarg del fust i una teulada a dues aigües a cada cara. A la façana nord trobem uns abeuradors que es comuniquen entre sis i dos brolladors de bronze amb la decoració de caps d'animals. Aquestes piques van a desembocar a un safareig rectangular per rentar roba.

## Notícies històriques

Hi ha diferents hipòtesis sobre l'origen del topònim Torà i el seu escut. Podria ser d'influència àrab, derivat d'or i aigua, molt abundant a la zona i que convertiria la vall en un llac. Els habitants de la vila diuen que el nom deriva del mot toro, animal que estaria representat en un escut al portal que donava accés al castell, on també hi hauria un card, símbol de la família Cardona i que hauria evolucionat esdevenint l'arbre que actualment és a l'escut del poble. Les dues inscripcions de la font fan referència a les inundacions que patí el poble com "la rierada de Sant Antoni" el 1866 o la del 1907 en el conegut com "any de l'aiguat".

## Referències

* 1 2 «Font de la Vila de Torà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2014].

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 143-144. ISBN 84-607-0408-4.
# Ilià Xúmov

Ilià Xúmov (en rus Илья Степанович Шумов, Ilià Stepànovitx Xúmov), transcrit habitualment Ilya Shumov (16 de juny de 1819, Arkhànguelsk – juliol de 1881 Sebastòpol), fou un mestre d'escacs rus, i un dels millors jugadors d'escacs russos de mitjan segle xix.

## Biografia

De família noble, Xúmov va estudiar al col·legi de la Marina de Sant Petersburg, i posteriorment va servir com a oficial a la marina russa navegant per la mar Bàltica fins al 1847, quan va obtenir una feina a l'Almirallat, a Sant Petersburg, on hi feu carrera fins al 1880, i s'hi retirà amb el títol de Conseller d'Estat.

## Resultats destacats en competició

Xúmov va jugar, principalment, matxs contra d'altres destacats mestres d'escacs de l'època. Degut a la seva bona reputació com a jugador, va ser convidat, conjuntament amb dos altres mestres d'escacs russos, Aleksandr Petrov i Carl Jaenisch, a participar en el Torneig Internacional de Londres de 1851 (el primer torneig internacional mai organitzat), però no hi va poder arribar a temps. Va disputar diversos matxs a Sant Petersburg; va perdre contra Dmitri Urúsov (4–7) el 1853, perdé i guanyà contra C. Jänisch (3–5 i 7–5) el 1854, perdé contra Ignatz von Kolisch (2–6) i A. Petrov (2–4) el 1862, i perdé contra Szymon Winawer (2–5) el 1875.

## Problemista

El seu nom fou conegut al segle xix com a compositor d'escacs per la publicació d'un llibre de problemes d'escacs amb posicions tals que reprodueixen figures al·legòriques: "Recueil de problèmes scaccographiques et autres positions curieuses" (Sant Petersburg, 1867).

### Un problema de Xúmov: La piràmide de Kheops

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Solució: 1. Cxg2 exd5 2. Te3+ Axe3 3. Ce1 mat

## Bibliografia

* Adriano Chicco, Giorgio Porreca: Dizionario enciclopedico degli scacchi, Mursia, Milà 1971.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica d'Ilià Xúmov» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 2 novembre 2010].
* ↑ La grande storia degli Scacchi, I grandi matches 1850-1864
* ↑ «Jeremy Spinrad, Collected results 1836-1863». Arxivat de l'original el 2008-05-28. [Consulta: 1r novembre 2010].
* ↑ Edo Historical Chess Ratings – Ilià Xúmov
# Miyako Tanaka

Miyako Tanaka (japonès: 田中ウルヴェ京) (Tòquio, 20 de febrer de 1967) és una nedadora japonesa, ja retirada, especialitzada en natació sincronitzada, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on disputà les dues proves del programa de natació sincronitzada. En la prova de parelles, junt a Mikako Kotani, guanyà la medalla de bronze, mentre en la de solo quedà eliminada en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de natació de 1986.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Miyako Tanaka». [Consulta: 8 gener 2024].