OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Excursion dans la lune

Excursion dans la lune, també titulada Voyage dans la lune i Nouveau voyage dans la lune, és una pel·lícula muda del 1909, cmb guió i direcció de Segundo de Chomón. Acolorida a mà, aquesta pel·lícula és una adaptació de la reeixida Le Voyage dans la Lune (1902) de Georges Méliès, amb algunes escenes addicionals.

## Argument

Un grup d'astrònoms discuteix la possibilitat de realitzar una expedició a la lluna. Fan construir un coet-bala, que és disparat a la boca del satèl·lit amb un canó. Quan arriben aquí, els terrícoles, dormen una migdiada, però una nevada els desperta i entren en un cràter, i arriben així a una zona amb bolets gegantins. Les habitants de la lluna els porten davant el seu rei, qui, en un acte de bondat i benvinguda, fa que les seves dones ballin per als terrícoles, però un d'ells escapa amb una noia. El rei treu foc pels queixals, però els visitants ràpidament s'embarquen en el coet i es llancen des d'un penya-segat de retorn a la Terra amb la noia, i són rebuts pels seus amics astrònoms.

## Crítiques

Aquest film correspon al període de Chomón a la casa Pathé Frères, on editava pel·lícules de temàtica imaginativa a l'estil de George Méliès. De fet, Excursion dans la lune és vista com una nova versió de Le Voyage dans la Lune de 1902 d'aquest pioner francès. A més, perquè la còpia és gairebé mil·limètrica.
Chomón fa ús d'una sèrie de personatges extravagants i, com en el curt de Georges Méliès, se'ls construeix una bala que és llançada cap a la lluna; només que, en aquesta ocasió, el projectil no és llançat al seu ull, sinó que entra en la seva boca, empassant-l'hi. Els personatges viuen unes poques incidències fins a ser atrapats pels selenites. El retorn a la Terra està efectuat d'igual manera que en el curt referit.

## Referències

* ↑ SÁNCHEZ VIDAL, Agustín: El viaje a la Luna de un perro andaluz; en Valoración actual de la obra de García Lorca: Coloquio Casa Velázquez, Casa de Velázquez, Madrid, 1988, pp. 141 - 162; cfr. esp. pàg. 144 i n. 12. ISBN 978-84-86839-11-6 Text a Google Books.

## Enllaços externs

* Excursion dans la lune a YouTube
# Dia Mundial dels Homes contra les violències masclistes

El Dia Mundial dels Homes contra les violències masclistes és una convocatòria anual celebrada el 21 d'octubre que anima els homes a posicionar-se públicament contra les violències masclistes. El Col·lectiu 21 d'octubre, presentat en públic el 7 de juny de 2022, que és qui ideà aquest dia, escollí el símbol del llaç blanc inspirant-se en la Campanya del Llaç Blanc, un moviment global d'homes i nens que treballen per a combatre la violència masclista.
Es trià el 21 d'octubre perquè en aquest dia, l'any 2006, a Sevilla es va dur a terme la primera manifestació a l'Estat espanyol d'homes contra la violència masclista. Es comptabilitzà una assistència de 500 persones que recorregueren la ciutat des de l'edifici de la Diputació fins a la Catedral, amb l'eslògan "El silenci ens fa còmplices" (originalment en castellà "El silencio nos hace cómplices"). L'escriptor portuguès José Saramago envià un text que fou llegit en acabar el recorregut en el qual parlava de "somni utòpic" sobre aquella marxa. La pancarta de la manifestació fou sostinguda per Antonio Ardilla del Partit Andalusista, Demetrio Pérez llavors delegat del govern andalús, i Pedro Zerolo secretari de moviments socials del PSOE. També hi assistí Luís Pizarro defensor del ciutadà a l'ajuntament sevillà i Antonio Rodrigo Torrijos regidor d'Izquierda Unida i també regidor de treball a l'ajuntament sevillà. Des de llavors, cada 21 d'octubre s'han organitzat manifestacions i "rodes d'homes", concentracions d'homes que es donen la mà tot rebutjant la violència vers les dones a moltes places de ciutats i pobles d'arreu.
La convocatòria es basa en les paraules de Saramago sobre la violència de gènere:
| « | (castellà) La violencia machista es un problema de los hombres que sufren las mujeres. | (català) La violència masclista és un problema dels homes que pateixen les dones. | » |

## Referències

* ↑ «Crean el Colectivo de hombres contra las violencias machistas "21 de octubre"». La Vanguardia, 07-06-2022 [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ Cela, Daniel «500 personas se manifiestan contra el maltrato con una voz masculina». El Correo de Andalucía, 22-10-2006 [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Asociación Igualdad es Sociedad». , 17-10-2016 [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «Convocatòria 2022». 21 d'Octubre. [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «21OCT-DÍA DE LOS HOMBRES CONTRA LA VIOLENCIA MACHISTA». Ayuntamiento de Estepa, 21-10-2022 [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «El Ayuntamiento se suma al Día Mundial de los Hombres contra la Violencia de Género». Portal Web del Ayuntamiento de Valladolid, 21-10-2022 [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «Los hombres se unen en una marcha contra la violencia machista en Córdoba». Diario Córdoba, 21-10-2022 [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «COMUNICADO CON MOTIVO DEL 21 DE OCTUBRE, DIA DEL MOVIMIENTO DE HOMBRES POR LA IGUALDAD». Fundación Cepaim, 20-10-2021 [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «La violencia machista también es una pandemia». Asociación de Hombres por la Igualdad de Género, 19-10-2020 [Consulta: 22 octubre 2022].
# Hector Dyer

Hector Dyer (Los Angeles, 2 de juny de 1910 - Fullerton, 19 de maig de 1990) va ser un atleta estatunidenc, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1930.
Estudià a la Universitat Stanford i el 1930 guanyà el títol dels 200 metres de l'IC4A. El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla d'or en els 4x100 metres relleus del programa d'atletisme. Formà equip amb Robert Kiesel, Emmett Toppino i Frank Wykoff.

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.3" (1932)
* 200 metres llisos. 21.4" (1932)

## Referències

* 1 2 «Hec Dyer Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de juliol 2017. [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# La 7 (Regió de Múrcia)

La 7 (anteriorment conegut com a 7RM, 7 Región de Múrcia i 7 Televisió Región de Múrcia) és la televisió autonòmica de la Regió de Múrcia. La seu central és a la ciutat de Múrcia, encara que existeixen delegacions a Cartagena, Llorca, Iecla i Madrid. El centre de produccions es troba en Sangonera la Verde, al municipi de Múrcia.
Va començar la seva emissió en proves el 14 d'abril de 2006, durant Setmana Santa, amb les retransmissions de les processons de Múrcia, Cartagena i Llorca, només per televisió analògica, encara que a finals del mes de juny de 2006, també va començar a emetre en digital TDT al costat d'altres televisions autonòmiques, Canal 6 (Televisió del diari La Verdad), Televisió Murciana i Popular TV.
La seva programació va anar en augmennt fins que el dia 20 de setembre de 2006 va començar a emetre les 24 hores del dia i la seva programació definitiva va començar el 23 d'octubre de 2006.
Compta amb programes informatius, debats, retransmissions de Lliga i la Segona Divisió de futbol, així com presentadors coneguts com a Carlos Lozano o Bertín Osborne.
Fins al setembre de 2012 va ser gestionat per l'ens públic Radiotelevisión de la Región de Murcia i el grup GTM, moment en què el govern de la Regió de Múrica va decidir privatitzar la gestió de la televisió, la titularitat de la qual va continuar sent pública. Segons el vicepresident econòmic de l'executiu murcià, Juan Bernal, aquesta decisió va ser presa degut a la crisi econòmica i a les dificultats del govern regional per fer front al contracte amb GTM. D'aquesta manera, va ser la primera cadena de televisió autonòmica espanyola a ser privatitzada.

## Referències

* ↑ «La televisió murciana, la primera que es privatitzarà». Ara/Europa Press, 29-08-2012 [Consulta: 1r setembre 2012].

## Enllaços externs

* La 7
* Televisió Digital (TDT)
* Radio Televisión de Murcia (RTRM)
# Zona Rural Nord-oest de Vitòria

La Zona Rural Nord-oest de Vitòria (en basc Ipar-mendebaldeko Nekazaritza Eremua) és l'agrupació de consells rurals de Vitòria que hi ha al nord i al nord-est de la ciutat. La població d'aquesta àrea de la ciutat l'any 2005 era de 1.490 habitants, i té una extensió aproximada de 102 quilòmetres quadrats. Els 23 concejos i 2 barris que integren aquesta zona són:
* Amarita - 36 habitants.
* Andetxa/Antezana de Foronda - 78 habitants.
* Arangiz - 112 habitants.
* Aztegieta - 271 habitants.
* Krispiña/Crispijana - 17 habitants.
* Estarroa - 59 habitants.
* Foronda - 37 habitants.
* Gamarra Nagusia/Gamarra Mayor - 256 habitants.
* Gamarragutxia/Gamarra Menor - 20 habitants.
* Gobeu/Gobeo - 41 habitants.
* Gereña/Guereña - 22 habitants.
* Otobarren/Hueto Abajo - 44 habitants.
* Otogoien/Hueto Arriba - 57 habitants.
* Legarda - 28 habitants.
* Lopida/Lopidana - 24 habitants.
* Mártioda - 12 habitants.
* Mendiguren - 59 habitants.
* Mendoza - 105 habitants.
* Miñao/Miñano Mayor - 32 habitants.
* Miñaogutxia/Miñano Menor - 20 habitants.
* Erretana/Retana - 42 habitants.
* Uribarri Dibiña/Ullivarri-Viña - 38 habitants.
* Ihurre/Yurre - 56 habitants
A més, hi hem de sumar 2 barris que no formen part dels consells:
* Artatza Foronda/Artaza de Foronda - 6 habitants.
* Mandoia/Mandojana - 18 habitants
Alguns d'aquests pobles pertanyen des de fa molt de temps a la jurisdicció de Vitòria, ja que van ser cedits pel rei Alfons XI a Vitoria-Gasteiz a mitjan segle xiv. És el cas d'Amárita, Crispijana, Gamarra Mayor, Gamarra Menor, Gobeo, Miñano Mayor, Miñano Menor i Retana.
La resta de pobles de la zona van ser independents fins a la integració al municipi de Vitoria-Gasteiz als anys 70. Abans de la seva absorció, formaren els municipis de Mendoza (format per Mendoza i Estarroa); Los Huetos (Compost per Otobarren, Otogoien i Martioda) i Foronda (format per Aztegieta, Foronda, Andetxa, Artaza de Foronda, Arangiz, Mandoia, Mendiguren, Gereña, Lopidana, Lermanda, Ullivarri-Viña i Ihurre).
En aquesta zona hi ha l'Aeroport de Foronda i el parc tecnològic d'Àlaba.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Vitoria-Gasteiz: Població i habitatgessegons Entitats Menors del municipi
# Cassanhas

* Per al municipi de la Fenolleda, vegeu Cassanyes.
Cassanhas (en francès Cassaignes) és una vila de la regió d'Occitània, departament de l'Aude, districte (arrondissement) de Limós, cantó de Coisan. Amb poc més de 50 habitants, a una altura de 270 metres sobre el nivell del mar, el terme té 374 hectàrees. Hi ha una església parroquial dedicada aSant Martí. A la rodalia es troba la muntanya de Blancafort amb el puig de Cardú, on hi ha les restes d'un castell. Un antic poble avui abandonat, anomenat en francès Les Clapies, es troba a la part de Blancafort; va quedar sense població cap al 1950 després d'haver arribat a tenir uns 70 habitants i el 1973 va esdevenir part d'un domini agrícola (Domini de Blancafort) on fa uns 25 anys es va establí un centre eqüestre.
La vila es va formar en el domini senyorial del romà Cassinius. S'esmenta com a Cassamias el segle ix, i Cassanea el 1377. El seu nom actual apareix després del segle xvi. El castell de Blancafort es troba a la confluència dels riu Sals i Rialsesse, i enfront del puig del Cardú. Va ser fundat pels visigots, però després abandonat fins al segle x que es va fortificar, rebent el nom del color de la pedra. L'abadia de Jaffus (avui totalment desapareguda) dels monjos de Sant Policarp, dependent de l'abat d'Alet, en va passar a dependre; el 1119 el Papa va reconèixer la possessió del castell i abadia a l'abat d'Alet, però el castlà Bernat de Blancafort es va negar a acceptar-ho i va combatre a l'abat i al comte Bernat Ató, fins que el 1124 se'l va reconèixer com a senyor. Més tard els Blancafort van infeudar el castell als templers i en aquesta època es va reformar i se l'anomena Rena. Varen començar l'explotació de mines però es creu que en realitat buscaven el tresor dels visigots i que el van trobar en bona part, estan al lloc uns dos anys. A mitjans del segle xiii el senyor de Blancafort, Roger, va ser derrotat per Simó de Montfort, i el seu domini concedit a Pere de Voisins, família des de la qual passarà als ducs de Joyeuse.
Cassanhas és la vila natal del poeta occità Lluís Casimir Clottes (1872-1924)
# La flor de la canela

«La flor de la canela» és un vals crioll compost per la cantautora Chabuca Granda, que s'ha convertit en un de les més representatius del Perú.

## Història

Chabuca Granda va considerar el 7 de gener de 1950 com a data de creació de l'obra, encara que és una afirmació que ha estat força discutida. Va ser la cançó que la va llançar a la popularitat, però va ser gravada per primera vegada a l'hivern del 1953 pel trio Los Morochucos (3 anys després d'haver estat suposadament composta).
Encara que es desconeix l'origen del títol de la cançó, La Flor de la Canela és una expressió actualment en desús que s'utilitzava per ponderar l'excel·lència. En la història de la música peruana, existeix el huayno La Flor de la Canela, gravat per Domingo Núñez i Mariano Escobedo el 1913, i la marinera La Peruana, composta per Rosa Mercedes Ayarza de Morales en una data anterior al 1938.
El vals està inspirat en Victoria Angulo Castillo, distingida senyora de raça negra, veïna del districte del Rímac, a Lima. Granda havia conegut la senyora Angulo a la casa barranquina de l'escriptora María Isabel Sánchez-Concha de Pinilla, i li va dedicar i estrenar el vals el 21 de juliol de 1950, dia del seu aniversari.
La versió del 1953 dels Morochucos no va tenir l'acollida esperada. Va ser a inicis del 1954, quan va ser gravada pel trio Los Chamas amb un arranjament més tradicional i popular, que el tema va aconseguir un gran èxit.
Des de llavors ha estat traduïda a diversos idiomes, i també l'han interpretat diversos cantants i grups musicals com Flor Silvestre, Irma Dorantes, María Martha Serra Lima, Yma Sumac, María Dolores Prada, Bola de Nieve, Pedro Vargas, Raphael, Amalia Mendoza, Julio Iglesias, Rocío Jurado, Plácido Domingo, Lola Flores, La Lupe, Juan Diego Flórez, Helenita Vargas i Caetano Veloso, i molts altres, entres les que s'inclou Chabuca Granda.
El 2017, i tot i l'antiguitat de la composició, la versió interpretada pel panameny Ruben Blades va ser nominada com a gravació de l'any per l'Acadèmia Llatina de Gravació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «70 años de La Flor de la Canela: la historia de la canción que Chabuca Granda le compuso a una vieja amiga». El Comercio, 08-01-2020. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ Ladd, Pepe. «Crónicas criollas de Pepe Ladd: Historia de la Flor de la Canela». Historia de la música criolla peruana, 11-03-2016. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ https://elcomercio.pe/eldominical/actualidad/victoria-angulo-flor-canela-379337
* ↑ «Victoria Angulo, la flor de la canela.». El Comercio, 21-07-2014. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «Cultura_ 50 años de la flor de la canela». sisbib.unmsm.edu.pe. [Consulta: 14 desembre 2017].
* ↑ «Grammy Latino 2017: 'La flor de la canela' interpretada por Rubén Blades es nominada a Grabación del año» (en castellà-pe). , 26-09-2017 [Consulta: 14 desembre 2017].
# La Groutte

La Groutte és un municipi francès, situat al departament de Cher i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 120 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Groutte era de 120 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 24 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 60 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 60 habitatges eren cases. Dels 48 habitatges principals, 42 estaven ocupats pels seus propietaris i 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 9 tenien tres cambres, 19 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 48 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 32 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Groutte el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 12 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 76 persones, 59 eren actives i 17 eren inactives. De les 59 persones actives 51 estaven ocupades (29 homes i 22 dones) i 9 estaven aturades (3 homes i 6 dones). De les 17 persones inactives 6 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a La Groutte hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Groutte a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Groutte a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ladue

Ladue és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 8.645 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ladue tenia 8.645 habitants, 3.414 habitatges, i 2.598 famílies. La densitat de població era de 388,6 habitants per km².
Dels 3.414 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,6% hi vivien parelles casades, en un 4% dones solteres, i en un 23,9% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,5% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 16,9% entre 25 i 44, un 32,2% de 45 a 60 i un 22,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 141.720 $ i la renda mediana per família de 179.328 $. Els homes tenien una renda mediana de 100.000 $ mentre que les dones 51.678 $. La renda per capita de la població era de 89.623 $. Entorn de l'1,4% de les famílies i el 2,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ladue». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ladue». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Lake Placid (Florida)

Lake Placid és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens de l'1 de juliol de 2007 tenia 1.878 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Placid tenia 1.668 habitants, 646 habitatges, i 395 famílies. La densitat de població era de 250,6 habitants/km².
Dels 646 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,9% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 38,7% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 11,3% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 17,2% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.178 $ i la renda mediana per família de 28.194 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.629 $ mentre que les dones 14.650 $. La renda per capita de la població era d'11.855 $. Entorn del 22,7% de les famílies i el 34,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Placid». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Placid». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lake Park (Carolina del Nord)

Lake Park és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 2.093 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Park tenia 2.093 habitants, 750 habitatges i 609 famílies. La densitat de població era de 1.010,1 habitants per km².
Dels 750 habitatges en un 45,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,3% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 18,7% no eren unitats familiars. En el 14,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 41,9% entre 25 i 44, un 17,1% de 45 a 60 i un 5,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 68.304 $ i la renda mediana per família de 71.630 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.083 $ mentre que les dones 31.848 $. La renda per capita de la població era de 25.330 $. Entorn de l'1,7% de les famílies i el 2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].