OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jan de Vries (atleta)

* Per a altres significats, vegeu «Jan de Vries (desambiguació)».
Jan de Vries (Zwolle, 2 de març de 1896 - la Haia, 19 d'abril de 1939) va ser un atleta i futbolista neerlandès que va competir durant la dècada de 1920.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En ambdues, els 4x100 metres relleus i els 100 metres quedà eliminat en sèries. En aquesta edició va formar part de l'equip nacional de futbol que va guanyar la medalla de bronze, però no va disputar cap partit.
Quatre anys més tard, als Jocs de París, va disputar dues proves atlètiques. Guanyà la medalla de bronze en els 4x100 metres relleus, fent equip amb Jacob Boot, Harry Broos i Marinus van den Berge, mentre en els 200 metres quedà eliminat en sèries.

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.8" (1920)

## Referències

* 1 2 3 «Jan de Vries Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2012. [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ Jan Cornelis de Vries a trackfield.brinkster.net
# ¿Adónde van nuestros hijos?

¿Adónde van nuestros hijos? es una pel·lícula mexicana de 1958 i dirigida per Benito Alazraki, protagonitzada per Dolores del Río, basada en l'obra teatral Medio tono de Rodolfo Usigli.

## Argument

Martín és un buròcrata que viu amb la seva esposa Rosa i els seus fills Juliol, Gabriela, Sara, Víctor i el petit Martín. Quan cadascun dels seus fills comencen a enfrontar problemes de la vida, Martín i Rosa arriben a un punt en la seva llarga relació en què les indecisions i els enfrontaments semblen tornar-se pa de cada dia, i el seu matrimoni es veurà en perill... juntament amb la unitat familiar dels seus fills.

## Repartiment

* Dolores del Río - Rosa
* Tito Junco - Martín Sierra
* Ana Bertha Lepe - Gabriela
* Martha Mijares - Sara
* Carlos Rivas - Eduardo
* León Michel - Víctor
* Carlos Fernández - Julio
* Rogelio "Frijolitos" Jiménez-Pons - Martincito
* Carlos Riquelme - Don Miguel
* Andrea Palma - Mare de Carlos

## Referències

* ↑ ¿Adónde van nuestros hijos?, abc.es
* ↑ FilmAffinity: ¿Adónde van nuestros hijos?
# Talbot

«Talbot» té aquests significats:
* Talbot-Lago, constructor francès de cotxes amb seu a Suresnes, Seine també fabricà monoplaces per competicions automobilístiques
* Talbot (automòbil), marca d'automòbils francesa activa de 1903 a 1906
* Talbot (cràter), cràter d'impacte de la Lluna a la Mare Smythii
* Talbot (fotometria), unitat d'energia lumínica, anomenada així en honor d'un dels primers fotògrafs William Henry Fox Talbot
* Talbot (raça de gos), raça de gos de caça extinta, procedent de Normandia que fou utilitzat i criat a Gran Bretanya
* Toponímia:
** Port Talbot, ciutat portuària del sud del País de Gal·les
** Talbot Memorial Bridge, pont que creua el riu Liffey al centre de ciutat de Dublín (Irlanda)
* Biografies:
** Bryan Talbot (Wigan, Lancashire, Anglaterra, 1952), autor de còmic
** Brodie Talbot (1989), ciclista australià
** Chloe Morris Talbot (Menorca, 1985), genet de doma menorquina
** Elizabeth Talbot (1582 –1651), coneguda per recopilar les receptes mèdiques de la seva època
** Howard Talbot (Yonkers, Nova York, 1865 - Reigate, Regne Unit, 1928), compositor nord-americà instal·lat a Anglaterra
** Joby Talbot (Wimbledon, 1971), compositor anglès
** John Michael Talbot (Oklahoma City, Oklahoma, EUA, 1954), monjo catòlic, cantant, compositor i guitarrista
** Mary M. Talbot(Wigan, Lancashire el 1954), escriptora britànica
** Mick Talbot (Wimbledon, Londres, 1958), teclista, compositor, i productor d'enregistrament anglès
** Mignon Talbot (1869 - 1950), paleontòloga estatunidenca que es va dedicar a l'estudi de vertebrats i invertebrats
** Robert Talbot (Montmagny, 1893 - Quebec, 1954), violinista, violista, compositor, director d'orquestra i i professor de música quebequès
** William Henry Fox Talbot, inventor anglès i pioner de la fotografia, que va inventar el calotip, un precursor dels processos fotogràfics posteriors
# Les Cots (Sant Joan de Montdarn)

Les Cots (també coneguda com les Cots de Sant Joan o les Cots de Montdarn) és una masia del poble de Sant Joan de Montdarn, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És coneguda perquè fou la casa pairal del metge i escriptor Ramon Cots i Escrigas. En el mateix municipi hi ha una altra masia amb el mateix nom de les Cots, a Serrateix.

## Descripció

Masia de dos cossos de diferents èpoques. La part més antiga del conjunt correspon a la part orientada a migdia i que al segle xviii fou ampliada amb la construcció dels porxos-eixida, de dos pisos. La planta baixa d'aquest cos conserva encara les voltes apuntades i de mig punt, base de la primera construcció en època medieval. El cos central de l'actual masia, orientat a ponent, és producte d'una ampliació de la casa al segle xviii així com la decoració interior de la capella, promogudes per un dels pubills (d'origen francès i molt sensibilitzat per les activitats constructives). Dins la capella es conserva el retaule de la Mare de Déu del Roser, del 1771.
La coberta és amb teulades de quatre vessants i amb el carener paral·lel a la façana. Les portes són d'arc de mig punt amb dovelles molt regulars.

## Història

La casa conserva pergamins que atribueixen la primera construcció de les Cots (coneguda primerament per "Corts") l'any 1341, per iniciativa de Pere Joan Corts. Altres versions expliquen que la casa fou propietat del noble Alemany de Tord, senyor de la Quadra de Sant Joan Montdarn, i que cedí aquesta propietat al seu fill Bernat en casar-se amb Violant de Sarrià.
D'aquest mas és originari Ramon Cots i Escrigas (1857-1933), pagès, metge i escriptor de gran fama a la comarca com a especialista de malalties nervioses i com a home de gran humanitat amb els pagesos de la rodalia. Autor de "El Purgatorio en Tierra" i "La Piedra Filosofal", realitzà un tractat sobre el matrimoni que es conservà fins al 1936 a la Biblioteca del Bisbat de Solsona.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Masia les Cots de Sant Joan». Cercador Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r febrer 2016].
# Leòntion

Leòntion (grec antic: Λεόντιον, llatí: Leontium) era una ciutat d'Acaia. Originàriament no formava part de les dotze ciutats que van formar la Lliga Aquea, però més tard s'hi va incorporar en substitució de Ripes.
Només l'esmenta Polibi i la seva situació és incerta; se suposa que era interior, i probablement entre Fares i Ègion, perquè un exèrcit d'Elis, sota el comandament de l'etoli Eurípides, després d'avançar cap a Feres i fins Ègion, es va retirar a Leòntion.
D'aquesta ciutat era nadiu Cal·lícrates, el partidari dels romans els darrers dies de la Lliga Aquea.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1074. ISBN 9788441224223.
* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Leontium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 desembre 2020].
# Leporinus octofasciatus

Leporinus octofasciatus és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 23,5 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja plantes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Argentina, conca del riu Paranà al Brasil i riu Cubatão (Santa Catarina, Brasil).

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Benedito-Cecilio, E., A.A. Agostinho i R.C.C.-M. Velho 1997. Length-weight relationship of fishes caught in the Itaipu Reservoir, Paraná, Brazil. Naga ICLARM Q. 20(3/4):57-61.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ López, H.L., A.M. Miquelarena i R.C. Menni 2003. Lista comentada de los peces continentales de la Argentina. ProBiota Serie Técnica y Didáctica Núm. 5, 87p.
* ↑ Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Andrade, P.M. i F.M.S. Braga 2005. Diet and feeding of fish from Grande River, located below the Volta Grande reservoir, MG-SP Braz. J. Biol. 65(3): 377-385.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Britski, H.A. i J.C. Garavello 1978. Sobre Leporinus octofasciatus Steindachner da bacia do Paraná (Pisces, Anostomidae). Pap. Avls. Zool. Sao Paulo, 31(13): 237-250.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raul A. Ringuelet").
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Riede, K. 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Leporinus octomaculatus

Leporinus octomaculatus és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,9 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Arinos a la conca del riu Tapajós.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Leyigha

El leyigha és una llengua que es parla al sud-est de Nigèria, a la LGA d'Obubra, a l'estat de Cross River.
El leyigha és una llengua que forma part del grup lingüístic de les llengües mbembe-legbo, que formen part de la família lingüística de les llengües de l'alt Cross. Les altres llengües del mateix grup lingüístic són el lenyima, el legbo i l'mbembe, Cross River.

## Ús

El leyigha és una llengua que gaudeix d'un ús vigorós (6a); tot i que no està estandarditzada, és utilitzada per a persones de totes les edats i generacions. Segons l'Ethnologue, el 1989 hi havia 10.000 parlants de leyigha.

## Població i religió

El 65% dels 16.000 yighes (grup ètnic dels leyigha-parlants) són cristians; d'aquests, el 70% són protestants, el 15% catòlics i el 15% pertanyen a esglésies cristianes independents. El 35% dels yighes restants creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 leyigha al joshuaproject
* 1 2 leyigha a l'ethnologue
* ↑ llengües legbo-mbembe a l'ethnologue
# Leyla

Leyla significa nit en àrab i s'utilitza com a nom (de dona, "amb pèl negre com la nit") en turc. Persones amb el nom Leyla inclouen:
* Leyla Demiriş - soprano turca
* Leyla Erbil - escriptora turca
* Leyla Gencer - soprano turca
* Leyla Lydia Tuğutlu - actriu turcoalemanya
* Leyla Pınar - clavicembalista turca
* Leyla Sayar - actriu turca
* Leyla Zana - polític turca
# Live Oak

«Live Oak» té aquests significats:
* Live Oak (Comtat de Sutter), ciutat de Califòrnia
* Live Oak (Comtat de Santa Cruz), població al Comtat de Santa Cruz a l'estat de Califòrnia (Estats Units d'Amèrica)
* Live Oak (Florida)
* Live Oak (Texas)
# Live Oak (Texas)

Live Oak és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 9.156 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Live Oak tenia 9.156 habitants, 3.429 habitatges, i 2.592 famílies. La densitat de població era de 755,4 habitants/km².
Dels 3.429 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 19,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.184 $ i la renda mediana per família de 52.885 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.786 $ mentre que les dones 26.319 $. La renda per capita de la població era de 21.467 $. Aproximadament el 5,4% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Live Oak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Live Oak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Live Shit: Binge & Purge

Live Shit: Binge & Purge és un àlbum de directe realitzat per la banda estatunidenca Metallica, el primer de la seva discografia. Fou publicat el 23 de novembre de 1993 en format de caixa recopilatòria de tres CDs o cintes de casset amb les cançons interpretades a la Ciutat de Mèxic durant la gira Nowhere Eles to Roam Tour, així com tres cintes VHS sobre els concerts realitzats a San Diego dins la gira Wherever We May Roam Tour i a Seattle en la Damaged Justice Tour. A banda del material audiovisual també hi constava material extra com fotografies, correspondència, notes i documents interns manuscrits, targetes i plantilles amb el logo de "Scary Guy" (icona que apareix en la portada de l'àlbum) i una samarreta negra "Metalli'Fukin'ca". La caixa recopilatòria simulava una caixa de transport de material típica que utilitzen les bandes musicals per les gires.
El disc fou certificat amb quinze discs de platí per la RIAA en la categoria de vídeo de llarg format. Anys després fou rellançat substituint les tres cintes VHS per dos DVD i el llibret també estigué disponible en format digital en un DVD-ROM.

## Llista de cançons
### CDs àudio

Enregistrat al Palau dels Esports de Ciutat de Mèxic (Mèxic) els dies 25, 26 i 27 de febrer i 1 i 2 de març del 1993.

### VHS/DVD
#### San Diego

Enregistrat al San Diego Sports Arena de San Diego (Estats Units) els dies 13 i 14 de gener de 1992.

#### Seattle

Enregistrat al Seattle Coliseum de Seattle (Estats Units) els dies 29 i 30 d'agost de 1989.

## Crèdits
### Metallica

* James Hetfield – cantant, guitarra rítmica, veus addicionals
* Kirk Hammett – guitarra solista, veus addicionals
* Jason Newsted – baix, veus addicionals, cantant ocasionalment
* Lars Ulrich – bateria

### Producció

* James Hetfield – producció
* Lars Ulrich – producció
* Guy Charbonneau – enginyeria
* Mick Hughes – enginyeria
* James "Jimbo" Barton – mescles
* Kent Matcke – mescles
* Mike Fraser – mescles
* Scott Humphrey – edició digital

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Metallica
# Llengua huiliche

El Huilliche (també escrit Williche, Huiliche o Veliche) és una branca moribunda de família de les llengües araucanes. El 1982 el parlaven aproximadament 2,000 persones de l'ètnia Huilliche a Xile, però ara és només usat per uns quants parlants ancians. És parlat a les regions Los Lagos i Los Ríos; i en alguns llocs entre la ciutat de Valdivia i l'Arxipèlag de Chiloé.
Existeixen com a mínim dues varietats, anomenades Huillichesungun i Tsesungun. La primera es parla a Wequetrumao, a l'illa de Chiloé; i la segona, a Choroy Traiguen, a la costa de la província d'Osorno. Té una relació propera amb el Mapudungun, la llengua del poble Mapuche, encara que caldria més recerca per determinar el grau d'intel·ligibilitat mútua entre els dos.
El sacerdot jesuïta Luis de Valdivia va dir el 1606 que hi hi havia una unitat lingüística al territori entre Coquimbo i Chiloé, de l'Oceà Pacífic als Andes, i que hi havia varietats amb diferències majoritàriament de pronunciació i vocabulari. Alguns investigadors entre els segles XIX i XX donaven suport a aquesta anàlisi, per exemple, Félix de Augusta o Rodolfo Lenz.

## Referències

* ↑ «Huilliche».
* ↑ Harrison, David K. «Enduring Voices in Chile—January 2011».

## Enllaços externs

* SIL International
# Llengua isoko

L'isoko (o biotu, igabo o sobo) és una llengua que parlen els isokos que viuen a la regió d'Isoko i a la LGA de Ndokwa a l'estat del Delta, al sud de Nigèria. És una llengua semblant a la seva veïna urhobo. Michael A. Marioghae i Peter Ladefoged, el 1962 van fer gravacions en àudio d'exemples de paraules en isoko que es poden veure en els arxius fonètics d'UCLA.

## Fonologia

El sistema de vocals de l'isoko és molt reduït considerant el del proto-edoid. Té nou vocals i dos grups harmònics: /i e a o u/ i /ɪ ɛ a ɔ ʊ/.

## Taxonomia

L'isoko és una llengua edoid del sud-oest, que forma part de la família de les llengües Benué-Congo, que són llengües nigerocongoleses. Les altres llengües d'aquest grup lingüístic són l'eruwa, l'okpe, l'urhobo i l'uvbie.
Els dialectes de l'isoko són l'aviara, l'elu, l'emede, l'enhwe, l'ibiede, l'imiv, l'irri (o iri), l'itebiege, l'iwire (o igbide), el lyede, el lyede-ami, el lyowo, l'ofagbe, l'ole (o oleh), l'olomoro, l'owe (o owhe), l'oyede, l'ozoro, l'ume, l'unogboko, l'uti i l'uzere.

## Ús de la llengua i sociolingüística

Els eruwes també utilitzen l'isoko com a segona llengua.
Hi ha poc menys d'un milió de persones isoko-parlants. Aquesta llengua és una llengua desenvolupada, el seu ús és vigorós, té una literatura i una forma estarndarditzada. L'isoko s'ensenya en les escoles primàries, té una gramàtica i el 1977 s'hi va traduir la Bíblia. S'escriu en alfabet llatí.
Els termes sobo i igabo són noms ofensius que es refereixen a l'isoko. En llengua izon, l'isoko es diu biotu i no és necessàriament un terme ofensiu, tot i que als isokos no els agrada.

## Enllaços externs i recursos sobre l'isoko

El catàleg de la OLAC recull una sèrie de recursos sobre la llengua Isoko. Textos primaris (bíblia i records antropològics), descripcions de la llengua i altres.
En el glottolog, hi ha informació lliure de drets sobre l'isoko.

## Referències

* ↑ «Isoko». joshuaproject. [Consulta: 14 juliol 2014].
* 1 2 3 4 «Isoko». ethnologue. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ Isoko audio word-list
* ↑ Archangeli & Pulleyblank, 1994. Grounded phonology, p 181ff
* ↑ «Southwestern». ethnologue. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Isoko in the language cloud». ethnologue. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «OLAC resources in and aabout the Isoko language». Open Language Archives. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Isoko». glottolog. [Consulta: 15 juliol 2014].