OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dinastia Altuntàixida

La dinastia Altuntàshida fou un llinatge d'esclaus turc que va governar Coràsmia del 1017 al 1041 per compte del soldà de Gazni.

## Història

El 1017 les forces de Mahmud de Ghazna van derrotar l'exèrcit de la dinastia Mamúnida de Coràsmia i Gurdjandj a Hazarasp i van ocupar el territori.
Mahmud hi va enviar com a governador el seu esclau Altuntaix al que va conferir el títol de xa de Coràsmia. Abu Said i els seus dos fills van formar una breu dinastia.
Altuntash fou lleial a Gazni, va defensar la frontera i va morir el 1032 en lluita contra el karakhànida Ali Tigin. El seu fill Harun va assolir tot el poder, encara que l'ara sultà, Masud de Gazni, només l'havia designat representant (khalifat al-dar). Harun es va voler fer independent i es va aliar als karakhànides i als seljúcides i Masud el va fer executar (1034). El seu germà Ismail Khandan que el va succeir, va esdevenir enemic del soldà quan aquest estava ocupat amb els seljúcides, i va poder governar com a sobirà independent. El 1041 fou expulsat del poder per un aliat de Masud, el yaghbu oghuz de Djand, Abul Fawaris Shah Malik, però en el moment de la conquesta Masud ja havia mort. El 1042 Coràsmia va quedar en mans dels gran seljúcides.

## Referències

* ↑ Nazim, The life and times of Sultan Mahmud of Ghazna
# Hugo Waser

Hugo Waser (Stansstad, 9 d'agost de 1936) és un remer suís, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1960.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1960 i 1964 no aconseguí uns resultats destacables, mentre el 1968, als Jocs de Ciutat de Mèxic, guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Denis Oswald, Peter Bolliger, Jakob Grob i Gottlieb Fröhlich.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de rem de 1962, una medalla de bronze al Campionat d'Europa de rem de 1969 i dotze títols nacionals.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Hugo Waser». [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «Rudern - Weltmeisterschaften. Zweier ohne Steuermann - Herren». [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer m.Stm.)». [Consulta: 9 juny 2022].
# Max Romih

Massimiliano (Massimo) Romi, o també Max Romih o Maksim Romić (22 de maig de 1893 – 24 d'abril de 1979), fou un jugador d'escacs italià d'origen eslau, (nascut a Pinguente, Ístria, actualment Buzet, Croàcia).

## Biografia

Fou primer ciutadà de l'Imperi Austrohongarès, però després de la I Guerra Mundial la seva regió, (Venezia Giulia, o Julijska Kraina) va passar a formar part d'Itàlia. Al cap de poc, seguint idees nacionalistes, el feixisme va començar a promocionar la italianització dels cognoms estrangers, de manera que Max Romih va esdevenir Massimiliano Romi (no va treure la "h" final del seu cognom fins al Torneig d'escacs de San Remo 1930).

## Resultats destacats en competició
### Campionat d'Itàlia

Va participar diversos cops al Campionat d'escacs d'Itàlia, on empatà als llocs 5è-6è a Viareggio 1921 (campió: Davide Marotti), fou segon, rere Stefano Rosselli del Turco, a Milà 1931, fou 3r a Milà 1934 (campió: Mario Monticelli), i empatà al segon lloc a Florència 1935 (campió:Antonio Sacconi). Després de la II Guerra Mundial, fou 16è a Florència 1948, 9è a Venècia 1951, 3r a Trieste 1954, i 2n a Rovigo 1956. Finalment, va empatar als llocs 12è-15è a Sottomarina (Chioggia) 1970, als 77 anys.

### Torneigs internacionals

Va guanyar a Scarborough 1925, per damunt d'Adrián García Conde fou 3r a Hyères 1926 (campió: Abraham Baratz), empatà als llocs 5è-7è a Spa 1926 (campions: Fritz Sämisch i George Alan Thomas), fou 7è a Venècia 1929 (campió: Rudolf Pitschak), fou 16è a San Remo 1930 (campió: Aleksandr Alekhin), fou 4t a París 1938 (campió: José Raúl Capablanca), i fou 2n, rere Esteban Canal, a Reggio Emilia 1947.

### Olimpíades d'escacs

Romi va jugar, representant Itàlia, en 3 Olimpíades d'escacs oficials, i en dues de no oficials, entre 1924 i 1936:
| Any | Olimpíada | Ciutat | Tauler | Partides | Guanyades | Taules | Perdudes | Punts | % |
| 1924 | I Olimpíada no oficial | París | 3r | 13 | 5 | 3 | 5 | 6.5 | 50.0 |
| 1927 | I Olimpíada | Londres | 3r | 15 | 3 | 3 | 9 | 4.5 | 30.0 |
| 1931 | IV Olimpíada | Praga | 3r | 18 | 5 | 3 | 10 | 6.5 | 36.1 |
| 1935 | VI Olimpíada | Varsòvia | 4t | 17 | 5 | 3 | 9 | 6.5 | 38.2 |
| 1936 | III Olimpíada no oficial | Múnic | 1r | 20 | 6 | 3 | 11 | 7.5 | 37.5 |

## Referències

* ↑ Max Romi/Romih (anglès) [Consulta 10 gener 2010]
* ↑ Nota biogràfica a chessgames.com (anglès) [Consulta 11 gener 2009]
* ↑ Els campionats italians Arxivat 2012-07-28 a Wayback Machine. (italià) [Consulta 10 gener 2010]
* ↑ Torneig d'Scarborough 1925
* ↑ «Britbase Chess Archive : Material from the 1920s - Part 1». Arxivat de l'original el 2008-04-23. [Consulta: 11 gener 2010].
* ↑ Torneig d'Spa 1926
* ↑ «Torneig de Venècia 1929». Arxivat de l'original el 2007-01-12. [Consulta: 11 gener 2010].
* ↑ «Torneig de San Remo 1930». Arxivat de l'original el 2008-01-28. [Consulta: 11 gener 2010].
* ↑ Torneig de París 1938
* ↑ «Torneig de Reggio Emilia 1947». Arxivat de l'original el 2007-12-28. [Consulta: 11 gener 2010].
* ↑ OlimpBase :: Base de dades d'olimpíades d'escacs (anglès)

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Max Romih a «chessmetrics.com». [Consulta: 11 gener 2010]. (anglès)
# Roc de l'Àliga (les Valls de Valira)

El Roc de l'Àliga és una muntanya de 1.877 metres que es troba al municipi de les Valls de Valira, a la comarca de l'Alt Urgell.
# Santa Maria delle Grazie

Santa Maria delle Grazie és una església de Milà, a la Llombardia, a Itàlia. Està inscrita a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1980. És mundialment coneguda per allotjar el Sant Sopar de Leonardo da Vinci, que es troba en el refectori del convent.

## Història

El 1463, el duc de Milà, Francesc I Sforza va construir un convent dominicà, i una església en el lloc on hi havia una petita capella dedicada a Santa Maria delle Grazie.
L'arquitecte va ser Guiniforte Solari; el monestir es va acabar el 1469, mentre que per a l'església va ser necessari esperar fins a 1482. Altres canvis es van fer quan va arribar al poder Lluís el Moro, que va decidir canviar el gran claustre i l'absis de l'església. L'edifici es va acabar al voltant de 1490. El Moro també havia decidit fer el lloc de la sepultura dels Sforza el 1497 i allà va ser enterrat amb la seva esposa Beatriu d'Este. Segons una antiga tradició de Milà, Lluís el Moro va fer també construir un túnel que la unia amb el castell, anomenat llavors el convent Sforzesco.
El tiburi va ser inicialment atribuït a Bramante, encara que sense cap mena de prova que Bramante era en aquests anys l'enginyer ducal i va ser nomenat una vegada en els actes de l'església en un lot de marbre el 1494, però els darrers estudis en mostren una en què seria Giovani Antonio Amadeo. Bramante que va ser responsable del projecte inicial, però no seguí el treball real, que certament va ser dirigit per Giovanni Antonio Amadeo. La mesura bàsica de 24 braces milaneses utilitzades en la sagristia va ser utilitzada pel mateix arquitecte per al sacellum en Santa Maria di Fontana. Fins i tot, el 1497 va comprar 64 columnes de pedra Saltrio clara per al tiburi i altres 128 peces de pedra blanca i negra van ser transportada del Llac de Lugano, des de Porto Ceresio o Riva San Vitale.
Dins, en el punt més antic de l'església (gòtica), hi ha, en una capella a la dreta, els frescos amb històries de la Passió de Gaudenzio Ferrari. A la mateixa capella, hi hagué una vegada la Coronació d'espines de Tiziano, ara en el Louvre.
Sobre la porta que condueix a la sagristia, hi ha un fresc realitzat per Bramantino.
La nit del 15 d'agost del 1943, els bombardejos angloamericans van afectar l'església i el convent. El refectori va quedar arrasat, encara que alguns murs es van salvar, entre aquests el del Sant Sopar.

## Bibliografia

* Guido Lòpez, I Signori di Milano, Newton & Compton, 2002, ISBN 88-8289-951-9.
* Milano Touring Club Italiano, 2003, ISBN 88-365-2766-3.
* Fabbri, Bucci Milano Arte e Storia, Bonechi, 2004, ISBN 88-476-1400-7.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Church and Dominican Convent of Santa Maria delle Grazie with “The Last Supper” by Leonardo da Vinci» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Santa Maria delle Grazie - Lloc web oficial
# Alessandro Ballan

Alessandro Ballan (Castelfranco Veneto, 6 de novembre del 1979) és un exciclista italià professional del 2004 al 2014.
Va quedar segon a la dotzena etapa del Tour de França 2006, darrere l'ucraïnès de l'equip Discovery Channel Iaroslav Popòvitx. Els seus majors èxits són la victòria al Tour de Flandes l'any 2006, la tercera posició a la París-Roubaix l'any 2007 i una victòria d'etapa i líder de la Volta a Espanya de 2008 amb final a Naturlandia, Andorra.
Va aconseguir el títol de campió del món de ciclisme en ruta el 28 de setembre de 2008 al mundial de Varese (Itàlia) superant Damiano Cunego (plata) i Matti Breschel (bronze).
Alessandro Ballan mai ha donat positiu en cap control antidopatge, però l'abril de 2010 es va veure involucrat en un cas de dopatge a Itàlia, pel qual fou suspès provisionalment pel seu equip. Readmés de nou el mes següent, és novament suspès pel seu equip just abans del Giro d'Itàlia 2011, per culpa de l'aparició de noves informacions.
El gener del 2014 va sortir la sentencia del CONI contra Ballan, amb motiu de la investigació que es realitzava contra ell quan militava al Lampre. La sanció va ser de dos anys i una multa de 2000 €. Com a conseqüència, el BMC Racing el va acomiadar.

## Palmarès

* 2003
** 1r al Trofeu Zssdi
* 2005
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de La Panne
** Vencedor d'una etapa del Tour del Benelux
* 2006
** 1r al Trofeo Laigueglia
* 2007
** 1r al Tour de Flandes
** 1r als Tres dies de La Panne
** 1r a la Vattenfall Cyclassics
** 1r a l'Omloop Mandel-Leie-Schelde
* 2008
** Campió del món de ciclisme
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 2009
** 1r a la Volta a Polònia i vencedor d'una etapa
* 2012
** 1r al Giro de Toscana
** Vencedor d'una etapa de l'Eneco Tour

### Resultats al Tour de França

* 2006. 67è de la classificació general
* 2007. 88è de la classificació general
* 2008. 94è de la classificació general
* 2009. 95è de la classificació general
* 2010. 87è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2008. Abandona (15a etapa). Vencedor d'una etapa Porta el mallot or durant 1 etapa
* 2009. Abandona (17a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2012. 103è de la classificació general

## Referències

* ↑ Ballan suspendu Arxivat 2010-08-19 a Wayback Machine. a lequipe.fr (9 d'abril de 2010) (francès)
* ↑ Cyclisme: Alessandro Ballan peut reprendre la compétition a nouvelobs.com (29 de maig de 2010) (francès)
* ↑ El BMC suspende al italiano Ballan por su supuesta implicación en una trama de dopaje a marca.com (2 de maig de 2011) (castellà)
* ↑ «Dos años de sanción para Ballan y despedido del BMC». ciclo21.com, 17-01-2014 [Consulta: 29 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Alessandro Ballan a sitiodeciclismo.net
# Aramis Álvarez Pedraza

Aramis Álvarez Pedraza (Santa Clara, Cuba, 27 de juliol de 1988) és un jugador d'escacs cubà, que té el títol de Gran Mestre des de 2011. És net del llibretista de ràdio cubà Aramis Del Real.
A la llista d'Elo de la FIDE del setembre de 2020, hi tenia un Elo de 2440 punts, cosa que en feia el jugador número 25 (en actiu) de Cuba. El seu màxim Elo va ser de 2565 punts, a la llista de novembre de 2011 (posició 392 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

* 2001: Medalla de plata en els Jocs Escolars Nacionals en el segon tauler, en la categoria 13–14.
* 2003: Medalla d'or a la categoria 15–16.
* 2004: Subcampió nacional juvenil.
* 2005: Campió lloc a la Copa 9 d'abril. Subcampió a la Copa Marcelo Salado i Copa ESPA.
* 2006: Va debutar en els torneigs Capablanca amb una meritòria novena posició entre 50 concursants que li va valdre per la seva primera norma de MI.
* 2007: fou el 14è de 24 jugadors i obtingué la segona norma de MI. Al Capablanca fou 16è de 84 jugadors i va aconseguir la seva tercera i definitiva norma de MI.
* 2008: Va jugar sis torneigs amb un resultat d'una medalla d'or, dues de plata i una quarta posició. Foucampió en l'Obert d'Oviedo on va aconseguir la seva primera norma de GM per jugadoras menors de 27 anys. Va defensar al Club Escacs Lleida al Torneig d'Espanya per equips a Primera Divisió, i la seva aportació de 5½ punts amb un rendiment superior a 2600 Elo va contribuir la segona posició col·lectiu. Fou campió de l'Obert d'Oviedo, obtenint la seva primera norma.
* 2009: Fou campió a l'Obert de Cuenca. Tercer al Torneig internacional de La Roda, obtenint la seva segona norma de GM.
* 2010: Fou campió del XXXIII Obert Internacional Ciutat de Sant Sebastià, obtenint la seva tercera i definitiva norma de GM.
* 2011: Va defensar el primer tauler del Club Escacs Lleida a la Lliga Catalana amb un excel·lent performance de 2680 ELO. Convidat a darrera hora al grup Premier del Torneig Capablanca, fou tercer i millor cubà. Fou tercer al VIII Circuit Català gràcies al subcampionat de l'Obert Ciutat de Balaguer i a les terceres posicions als oberts de Figueres, Pobla de Lillet i Sants. Va guanyar l'Obert de la Universitat Nacional de Colòmbia i va finalitzar en tercer posició a l'Obert de Panamà.

## Referències

* ↑ «Biografia d'Aramis Álvarez». ecured.cu. [Consulta: 13 gener 2015]. (castellà)
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Cuba"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 11 setembre 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Aramis Álvarez Pedraza «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-07-07. [Consulta: 13 gener 2011].
* ↑ «Resum resultats XXI Obert». chess-results.com. [Consulta: 5 juliol 2015].
* ↑ «Obert de Sant Sebastià». chessdom.com. [Consulta: 13 gener 2015]. (anglès)
# Borís Savtxenko

Borís Vladímirovitx Savtxenko (Krasnodar, 10 de juliol de 1986) és un jugador d'escacs rus que té el títol de Gran Mestre des del 2007.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2021, hi tenia un Elo de 2535 punts, cosa que en feia el jugador número 75 (en actiu) de Rússia. El seu màxim Elo va ser de 2655 punts, a la llista de l'abril de 2009 (posició 74 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Participà en la Copa del Món de 2007 on fou eliminat a la primera ronda per Aleksandr Motiliov. El 2008 fou campió de Moscou i igualà (5è després del desempat) en 8 punts amb el campió Serguei Tiviàkov a la Politiken Cup. El 2009 guanyà l'Obert de Bakú per davant de Gata Kamsky, Ilià Smirin i Xakhriar Mamediàrov. Participà en la Copa del Món de 2009 on fou eliminat a la segona ronda per Wang Yue.
L'octubre de 2012 guanyà la Copa Raixid Nejmetdínov amb 7 punt de 9 i enduent-se un premi de 2.500 euros. El 2013 guanyà el fort torneig de l'Obert de Moscou per davant de Ian Nepómniasxi.
El novembre de 2015 guanyà clarament l'Obert PSC Puregold a les Filipines amb 9½ punts de 10, un punt i mig més que els immediats perseguidors, Lu Shanglei i Vitaly Sivuk.
L'abril de 2016 fou tercer de l'Obert de Dubai amb 7 punts de 9, a mig punt del campió Gawain Jones.

## Referències

* 1 2 3 «Nota biogràfica de Borís Savtxenko» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Rússia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Borís Savtxenko «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-11-23. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ «the World Cup 2007 in Khanty-Mansiysk». chessbase.com. [Consulta: 22 novembre 2015]. (anglès)
* ↑ «Tiviakov ganó la Politiken Cup». chessbase.com. [Consulta: 22 novembre 2015]. (castellà)
* ↑ «the World Cup 2009 in Khanty-Mansiysk». chessbase.com. [Consulta: 22 novembre 2015]. (anglès)
* ↑ «GM Boris Savchenko lifts the Nezhmetdinov Trophy». chessdom.com. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2015. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ «Boris Savchenko storms through PSC Puregold Open in Olongapo City». chessdom.com. [Consulta: 22 novembre 2015]. (anglès)
* ↑ «GM Gawain Jones is double champion at the 18th Dubai Open Chess Tournament». chessdom.com. [Consulta: 21 abril 2016].
# Ryad Rizouk

Ryad Rizouk, (3 d'agost de 1979), és un jugador d'escacs algerià, que té el títol de Mestre Internacional. És germà bessó de Aimen Rizouk.
A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2016, hi tenia un Elo de 2354 punts, cosa que en feia el jugador número 5 (en actiu) d'Algèria. El seu màxim Elo va ser de 2415 punts, a la llista del gener de 1996.
Rizouk fou campió d'Algèria el 1994.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Ryad Rizouk» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Algèria"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Ryad Rizouk «benoni.de». Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 17 juliol 2016]. (alemany)
* ↑ «Federació algeriana». chessnc.com. Arxivat de l'original el 7 de juliol 2015. [Consulta: 17 juliol 2016].
# Marco Codenotti

Marco Codenotti (Pisa, 5 de febrer de 1997) és un jugador d'escacs italià, que ostenta el títol de Mestre Internacional des de 2013. El setembre de 2015 s'incorporà al Club Escacs Mollet.
Tot i que roman inactiu des de l'octubre de 2017, a la llista d'Elo de la FIDE de l'agost de 2020, hi tenia un Elo de 2443 punts, cosa que en feia el jugador número 20 d'Itàlia.

## Resultats destacats en competició

Ha estat campió d'Itàlia de la categoria sub-12 els anys 2008 i 2009 i de la categoria sub-20 al 2011 i 2013.
El 2015 fou sisè al Campionat d'Europa de la juventud a la categoria Sub18 (el campió fou Cemil Can Ali Marandi).
El 2016 formà part del primer equip del Club Escacs Mollet que guanyà per primera vegada a la seva història la Divisió d'Honor, la màxima categoria de la Lliga Catalana d'Escacs.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Marco Codenotti» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 19 abril 2016].
* 1 2 «El Mestre Internacional Marco Codenotti s'incorpora al club». escacsmollet.com. [Consulta: 19 abril 2016].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Itàlia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 9 agost 2020].
* ↑ «El Club Escacs Mollet aconsegueix el seu primer títol a la màxima categoria de la Lliga Catalana». escacs.cat. [Consulta: 18 abril 2016].
* ↑ «El Club d'Escacs Mollet incorpora la jove promesa brasilera Yago de Moura». contrapunt.cat. Arxivat de l'original el 26 d'abril 2016. [Consulta: 18 abril 2016].
# Mher Hovhanissian

Mher Hovhanissian (17 de setembre de 1978) és un jugador d'escacs armeni i posteriorment belga, que té el títol de Gran Mestre des de 2018.
A la llista d'Elo de la FIDE del gener de 2022, hi tenia un Elo de 2417 punts, cosa que en feia el jugador número 12 (en actiu) de Bèlgica. El seu màxim Elo va ser de 2536 punts, a la llista del setembre de 2014.

## Resultats destacats en competició

Mher Hovhanissian va rebre el títol de Mestre Internacional el 1998 i el de Gran Mestre Internacional el 2018.
Ha guanyat el campionat belga d'escacs cinc vegades (els anys 2009, el 2010, el 2015, el 2017 i el 2018).
Hovhanissian va representar Armènia al campionat del món d'escacs juvenil de 1998, en què acabà 17è de 34 jugadors.
Va jugar amb Bèlgica als Campionats d'Europa per equips de 2015 (3,5/9 al primer tauler) i 2017 (2/8 al primer tauler) i a l'Olimpíada d'escacs del 2018 a Batum (3,5/7 al cinquè tauler).

## Referències

* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Bèlgica"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ Evolució Elo de Mher Hovhanissian «FIDE» (en anglès). [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ Reykjavik 2015 sur olimpbase.org.
* ↑ Hersonissos 2017 a oluimpbase.org.
* ↑ Batoumi 2018 a chess-results.com.
# Nathan Birnboim

Nathan Birnboim (en hebreu: נתן בירנבוים‎; nascut el 27 de novembre de 1950 a Tel-Aviv) és un jugador d'escacs israelià, que té el títol de Mestre Internacional des de 1978.

## Resultats destacats en competició

Va ser campió israelià els anys 1976, 1980 i 1986. Va jugar dues vegades en torneigs zonals: a Randers 1982 hi va ocupar l'11è lloc i a Múnic 1987 hi va ocupar el 4t lloc. El 1986, va ocupar el cinquè lloc a Jerusalem.
Va guanyar la medalla de bronze al campionat d'Europa sènior de 2019.

### Participació en olimpíades d'escacs

Birnboim va jugar representant Israel en cinc Olimpíades d'escacs.
* El 1976, al segon tauler de reserva a la 22a Olimpíada a Haifa (+2 -1 =3);
* L'any 1978, al primer tauler de reserva a la 23a Olimpíada de Buenos Aires (+4 -0 =4);
* El 1980, al segon tauler a la 24a Olimpíada de La Valletta (+3 -4 =4);
* El 1982, al quart tauler a la 25a Olimpíada de Lucerna (+4 -1 =3);
* El 1982, al quart tauler a la 26a Olimpíada de Tessalònica (+2 -2 =3).
Va guanyar la medalla de plata individual a Buenos Aires 1978.

## Partides notables

* Nathan Birnboim vs Roman Dzindzichashvili, Nathanya (Israel) 1977, King's Indian Defense: Orthodox Variation, (E91), 1-0
* Nathan Birnboim vs Larry Christiansen, Lucerna (Suïssa) 1982, Obertura Catalana: General (E00), 1-0
* Nathan Birnboim vs Viktor Korchnoi, Jerusalem, 1986, Obertura Catalana: General (E00), 1-0

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Nathan Birnboim» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ Bartelski, Wojciech. «Men's Chess Olympiads: Nathan Birnboim». OlimpBase. [Consulta: 14 juliol 2009].
# Johannes Cuvelier

Johannes Cuvelier (segle XIV - valor desconegut) Cunelier o Cimelier va ser un joglar i compositor actiu a la segona meitat del segle xiv (entre 1372 i 1387), probablement natural de Tournai.

## Identificació

Es diu Jean/Jehan/Johannes o Jacquemart, i el seu cognom no és fix. Va ser designat l'any 1372 a la cort de Carles V com a "altaveu" del rei.

## Treballs

És notablement l'autor d'una Chanson de Bertrand du Guesclin, a més de 23.000 alexandrins, dels quals hi ha dues redaccions. Aquesta composició, iniciada després de la mort del conestable l'any 1380, es va acabar l'any 1387, data d'un resum en prosa. S'ha anomenat l'última chanson de geste, perquè pren la forma dels antics poemes heroics, deixant-lo monorim. Aquesta és una de les principals fonts sobre la vida de Bertrand du Guesclin.
També tenim quatre balades en decasíl·labs d'ell (al Còdex Chantilly del Museu Condé en el mateix castell):
* Se Galaas et le puissant Artus (balada a tres veus en honor a Gastó III de Foix més conegut com Gaston Fébus)
* Onques (ou Lorques) Arthur, Alixandre et Paris;
* Se Genevre (ou Geneive), Tristan, Yssout, Helaine;
* En la saison que toute riens encline (música d'Hymbert de Salins, dedicada a Olivier Du Guesclin, germà de Bertrand, i la seva mare).

## Edicions

* Ernest Charrière (éd.), Chronique de Bertrand du Guesclin, par Cuvelier, trouvère du xive siècle, Paris, Firmin-Didot, 1839 (2 tomes).
* Jean-Claude Faucon (éd.), La Chanson de Bertrand du Guesclin de Cuvelier, Toulouse, Éditions universitaires du Sud, 1990-91 (3 tomes).
* Gordon K. Greene (éd.), French Secular Music. Manuscript Chantilly, Musée Condé 564, Second Part, Monaco, Éditions de L'Oiseau-lyre, 1982.

## Referències

* (ca) Aquest article està extret parcialment o totalment de l'article de la Viquipèdia en anglès titulat "Johannes Cuvelier".
* ↑ http://arrow.latrobe.edu.au/store/3/4/5/4/2/public/MMDB/Composer/COM055.HTM/a la Base de dades de música medieval de la Universitat La Trobe.

## Bibliografia

* Anatole France, Anthologie des poètes français, Paris, s.d., Librairie Alphonse Lemerre, p. 61-63.

## Enllaços externs

* https://www.arlima.net/ad/cuvelier.html