OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Shinkansen sèrie 500

La sèrie 500 (500系, gobyaku-kei) és un tren d'alta velocitat shinkansen operat per JR West a les línies Tōkaidō Shinkansen i Sanyo Shinkansen al Japó des de 1997. Tot i que avui en dia només opera a la línia Sanyo Shinkansen. Tot i estar dissenyats per assolir els 320 km/h, actualment operen en un màxim de 285 km/h.
El tren utilitza suspensió activa controlada per ordinador per a un viatge més suau, més segur i amortidors per millorar l'estabilitat. Cada tren té un cost estimat de 35 milions d'euros, raó per la qual només es van construir nou.
El disseny és més semblant a un avió supersònic que a un tren d'alta velocitat convencional. El 1990, Hitachi va comissionar la companyia de disseny Neumeister d'Alemanya per crear un disseny exterior i interior d'un nou shinkansen que arribés als 350 km/h. Aquesta va ser la base per al desenvolupament de la sèrie 500.

## Disseny

El concepte de disseny general va ser supervisat pel dissenyador industrial alemany Alexander Neumeister. El tren de rodament utilitza una suspensió activa controlada per ordinador per a una conducció més suau i segura, i s'instal·laren amortidors de guinyada entre els cotxes per millorar l'estabilitat. Els setze vagons de cada tren original tenien una potència màxima de 18,24 MW (24.460 CV). Cada tren va costar uns 35,5 milions d'euros i només se'n van construir nou. Va utilitzar biomimetisme per reduir el consum d'energia en un 15%, augmentar la velocitat en un 10% i reduir els nivells de soroll alhora que augmentava la comoditat dels passatgers. Això es va fer fent que la part davantera del tren tingués la forma d'un bec d'alcedínid.

## Preservats

El cotxe 521-1, abans el cotxe davanter del conjunt W1, es conserva al Museu Ferroviari de Kyoto, que es va inaugurar l'abril de 2016.[23] Aquest cotxe es va exhibir amb la lliurea "500 Type Eva" entre el 24 de febrer i el 7 de maig de 2018. El cotxe 522-1, abans el cotxe final del conjunt W1, es conserva a la fàbrica Hitachi Kasado de Kudamatsu, Yamaguchi, a la tardor de 2015.

## Referències

* ↑ JR全車両ハンドブック2006. Japan: Neko Publishing, 2006.
* ↑ 新幹線 車両大全. Tokyo, Japan: Ikaros Publications Ltd., November 2011, p. 96–121. ISBN 978-4-86320-526-0.
* ↑ Sasaki, Kimiaki (1 January 2003). «Semi-Active Suspension System». Railway Technology Avalanche: 5.
* ↑ Warson, Skipper Chong. «Looking deeper into biomimicry: how nature inspires design». Medium, 02-01-2018.
* ↑ «京都鉄道博物館» (en japonès). Japan Railfan Magazine. Koyusha Co., Ltd. [Japan], 56, 662, 6-2016, pàg. 61.

## Enllaços externs

* Sèrie 500 Kodama Arxivat 2009-03-05 a Wayback Machine. (japonès)
* Nippon Sharyo information (japonès)
# Gòfer híspid

El gòfer híspid (Orthogeomys hispidus) és una espècie de rosegador de la família dels geòmids. Es pot trobar a Belize, Guatemala, Hondures i Mèxic.

## Referències

* ↑ Entrada «Orthogeomys hispidus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Erin Cafaro

Erin Cafaro (nascuda el 9 de juny de 1983 a Modesto, Califòrnia) és una remadora estatunidenca. Cafaro va competir als Jocs Olímpics de Pequín 2008, on va guanyar una medalla d'or en vuit amb timoner.

## Resultats

Al seu debut olímpic en 2008, Cafaro va remar en els vuit amb timoner femení, contribuint amb la primera medalla per als Estats Units a guanyar en aquesta competència des de Los Angeles 1984. L'equip nacional de rem va guanyar dues medalles d'or al Campionat Mundial de Rem el 2007, remant en vuit de dones i quatre de dones. El 2006, ella va guanyar una medalla de bronze en cambres femení i una de plata en vuits amb timoner femenins.

## Vegeu també

* Estats Units als Jocs Olímpics de Pequín 2008

## Referències

* ↑ http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ca/erin-cafaro-1.html Arxivat 2012-11-02 a Wayback Machine.
# Marcel Pesch

Marcel Pesch (Reims, 14 de juny de 1910 – Elsene, 18 de febrer de 1985) fou un ciclista luxemburguès, que va competir en la prova individual dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 disputats a la ciutat d'Amsterdam.

## Referències

* ↑ «Marcel Pesch Olympic Results» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 de juny 2014. [Consulta: 2 octubre 2015].
# Enrique María Repullés y Vargas

Enrique María Repullés y Vargas (Madrid, 30 d'octubre de 1845 - Madrid, 13 de setembre de 1922, fou un arquitecte espanyol, membre de la Reial Acadèmia de San Fernando, de la qual va arribar a ser secretari.
Va ser l'arquitecte oficial de la Casa Reial espanyola i de l'Arxidiòcesi de Toledo. Va ser l'autor d'obres com ara:
* La basílica de Santa Teresa d'Alba de Tormes (Salamanca) (inacabada).
* Temple parroquial d'Hortaleza.Primera església d'estil neomudéjar (1877)
* El reixat que tanca la Plaça de l'Armeria del Palau Reial de Madrid (1892).
* El Palau de la Borsa de Madrid. Repullés va guanyar el concurs convocat per la Junta d'Obres de la Borsa de Madrid el 1884, presentant un projecte que prenia com a model l'edifici de la Borsa de Viena creat per Theophil Edvard Freiherr von Hansen. Va ser inaugurat el 1893.
* Cases de fusta d'estil tirolès al Campo del Moro (Madrid) (1898).
* Casa Consistorial de Valladolid. Les obres d'aquest edifici van començar el 1892 segons els plans de l'arquitecte local Antonio Iturralde, que havia guanyat el concurs d'idees. El projecte es va modificar sis anys després quan en morir Iturralde es va fer càrrec del projecte Enrique Repullés. Aquest va fer enderrocar tot l'efectuat fins al moment de l'anterior projecte d'Iturralde i va construir un nou edifici eclèctic. Es va inaugurar el 1908.
* L'Església de Santa Cristina al Barri de Puerta del Ángel a Madrid, edificada entre 1904 i 1906, d'estil neomudéjar, a pocs metres de la qual hi ha un carrer que l'Ajuntament de Madrid li va dedicar. Presenta una sola nau.
També va restaurar monuments, entre d'altres la Catedral d'Àvila o la Basílica de San Vicente, també de la capital avilesa.
Va dissenyar el momument aixecat a Salamanca en honor del bisbe Tomás Cámara (1847-1904), inaugurat el 17 de maig de 1910.
* Casa Consitorial a la Plaça Major de Valladolid.
* Palau de la Borsa de Madrid.
* Reixa de tancament de la Plaça de l'Armería del Palau Reial de Madrid (1892).
* Església de Santa Cristina, al Passeig d'Extemadura de Madrid, construïda entre els anys 1904 i 1906.

## Bibliografia

«Apuntes biográficos del arquitecto D. Enrique M.ª Repullés y Vargas». La construcción moderna, IV, 13, 15-07-1906, pàg. 266.
# Tamara Press

Tamara Press (en rus: Тамара Пресс; en ucraïnès: Тамара Пресс) (Khàrkiv, Unió Soviètica, 10 de maig de 1937 – 26 d'abril de 2021) fou una atleta ucraïnesa, especialista en llançament de pes i llançament de disc, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1960. Era germana de la també atleta i medallista olímpica Irina Press.

## Carrera esportiva

Especialista en llançament de pes i llançament de disc, va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de llançament de pes, establint un nou rècord olímpic amb una distància de 17.32 metres, i la medalla de plata en la prova de llançament de disc. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) aconseguí revalidar el seu títol olímpic de pes, establint un nou rècord olímpic amb un tir de 18.14 metres, i guanyà també el títol olímpic en la modalitat de disc, on també realitzà un nou rècord olímpic amb un tir de 57.27 metres.
Al llarg de la seva carrera va guanyar quatre medalles en el Campionat d'Europa d'atletisme, tres d'elles d'or; i dos títols en la Universíada.
Tant Tamara com la seva germana Irina van ser acusades de ser homes o ser intersexuals. Ambdues es van retirar el 1966, just abans que la verificació del sexe fos obligatòria. Una vegada retirada passà a exercir d'entrenadora a Moscou. Va escriure diversos llibres sobre temes esportius, socials i econòmics. L'any 1974 va defensar un doctorat en pedagogia. El 1960 va rebre l'Orde de Lenin, el 1964 l'Orde de la Insígnia d'Honor i el 1997 l'Orde de l'Amistat.

## Millors marques

* Llançament de pes. 18,59 metres (1965)
* Llançament de disc. 59,70 metres (1965)

## Referències

* ↑ «Tamara Press, Olympian Whose Feats Raised Questions, Dies at 83». , 04-05-2021.
* 1 2 3 4 «Olympedia – Tamara Press». [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ «Irina Press» (en anglès), 31-05-2004. [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ "Switch hitter: If a man has a sex change can he compete in the Olympics as a woman?" thestraightdope.com. 22 August 2008
* ↑ Roberts, Monica. «TransGriot: Olympic Gender Drama-The Press Sisters», 09-11-2011. [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ Wallechinsky, David. The Book of Olympic Lists. Aurum Press, 2012, p. 20. ISBN 978-1-84513-773-1.
* ↑ Пресс Тамара Натановна. Olympic Encyclopedia (2006)
* ↑ «Пресс Тамара Натановна - Энциклопедия интересных статей портала «Excelion.ru»!», 05-06-2009. Arxivat de l'original el 2009-06-05. [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ «Пресс Тамара Натановна | это... Что такое Пресс Тамара Натановна?» (en rus). [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 16 novembre 2023].
# Pappogeomys alcorni

Pappogeomys alcorni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels geòmids. És endèmic de Mèxic. Habita les muntanyes de pins i roures de la Sierra del Tigre a Jalisco, d'entre 900 i 3.000 msnm. Té mala reputació, car malmet els cultius de blat de moro i de faves. Per aquest motiu ha estat perseguit i caçat pels grangers i tractat com a plaga. Es considera que està en perill crític d'extinció.

## Referències

* ↑ Entrada «Pappogeomys alcorni» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ http://zipcodezoo.com/Animals/P/Pappogeomys_alcorni/
# Margot Foster

Margot Foster (valor desconegut, 3 d'octubre de 1958) és una ex-remadora australiana que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Karen Brancourt, Susan Chapman, Robyn Grey-Gardner i Susan Lee.

## Referències

* ↑ «Margot Foster Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA
# Catharina ter Braake

Catharina ter Braake (Amsterdam, 19 de desembre de 1913 - Amsterdam, 20 de juny de 1991), més coneguda com a Kitty ter Braake, va ser una atleta neerlandesa, especialista en i curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En ambdues, els 80 metres tanques i el 4x100 metres, fou cinquena.
En el seu palmarès destaquen una medalla de bronze en els 80 metres tanques al Campionat d'Europa d'atletisme de 1938 i dos campionats nacionals en aquesta mateixa especialitat (1937, 1938).

## Millors marques

* 100 metres. 12.3" (1938)
* salt de llargada. 5,24 metres (1940)
* 80 metres tanques. 11.7" (1936)

## Referències

* 1 2 «Kitty ter Braake Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 2 març 2019].
* ↑ Heere, A. (1992), Recordboek - Geschiedenis van de Nederlandse records van 16-10-1886 tot 90-08-1992 KNAU
* ↑ Kitty Ter Braake a trackfield.brinkster.net
# Conveni SOLAS

El conveni SOLAS (acrònim de International Convention for the Safety of Life at Sea en anglès) és un tractat internacional de seguretat marítima. Assegura que els vaixells amb bandera dels països signataris compleixen uns estàndards mínims de seguretat durant la construcció, en l'equipament i en l'operació.
El conveni SOLAS, que és actualitzat segons l'evolució de la construcció naval, es considera com el tractat més important sobre la seguretat de vaixells mercants.

## Història

La primera versió del conveni es va signar l'any 1914 com a resposta a l'enfonsament del transatlàntic RMS Titanic. Aquest text estipulava el nombre de bots salvavides i altre material i procediment de seguretat, incloent guàrdies contínues d'escolta radiofònica. El tractat de 1914 no va entat en vigor immediatament degut a l'esclat de la Primera Guerra Mundial. Versions modificades i actualitzades van ser adoptades els anys 1929 i 1948.

## Referències

* 1 2 International Convention for the Safety of Life at Sea, 1948, London, 10th June, 1948. Londres: Her Majesty's Stationery Office, gener 1953.
* ↑ Text of the Convention for the Safety of Life at Sea, Signed at London, January 20, 1914 [with Translation.]. Londres: His Majesty's Stationery Office by Harrison and Sons, 1914.

## Enllaços externs

* Descripció del contingut del conveni SOLAS actualitzat Arxivat 2014-04-06 a Wayback Machine. (en anglès).
* SOLAS: Descripció del contingut i modificacions dels anys 1960 a 2002 (en PDF).
* Web de l'Organització Marítima Internacional
# Garrigar

La garriga o garrigar és un agrupament vegetal, on predomina el garric, en geobotànica, inclòs dins l'aliança fitosociològica Rhamno-Quercion cocciferae. Per extensió, s'anomena garriga a les formacions arbustives baixes, on una persona dreta hi sobresurt, tant si el garric hi és present com si no. De fet, a les illes Balears el terme garriga és prou estès tot i que el garric hi és molt escàs. La garriga pròpiament dita (o sigui, la garriga dominada pel garric) es troba als dominis climàcics de l'alzinar amb marfull i de la màquia litoral sobre terrenys calcaris i es veu molt afavorida per incendis repetits que impedeixen la seva evolució cap al bosc o la màquia. Ambdues característiques lliguen força amb les preferències del garric, que és una planta calcícola i que rebrota vigorosament després del foc. El terme garriga apareix en força topònims, com ara la comarca de les Garrigues i la població de la Garriga (Vallès Oriental).

## Referències

* ↑ «garriga | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 juny 2019].

## Vegeu també

* Erm
* Bosc

## Enllaços externs

* «Garrigues en pays languedocien» (en francès). Ecologistes de l'Euzière, 2007. Arxivat de l'original el 2013-11-02.
* Shield, Peter. «History of the Garrigue» (en anglès). Southern Times.
# Art Spiegelman

Art Spiegelman (Estocolm, 15 de febrer de 1948) Art Spiegelman, de nom de naixement Itzhak Avraham ben Zeev Spiegelman, és un dibuixant, editor i divulgador nord-americà de còmics, conegut sobretot per la seva obra Maus sobre els camps d'extermini nazis i les conseqüències a llarg termini que van provocar en els supervivents. Ha rebut diversos guardons per les seves novel·les gràfiques, com l'Inkpot Award, el Premi Eisner, el premi especial del Festival del Còmic d'Angulema (el segon més gran d'Europa) i un Premi Pulitzer.

## Biografia

Nascut el 1948 a Suècia, es va mudar amb els seus pares a Nova York de nen, ciutat on s'ha quedat a viure. Allà va conèixer els artistes del còmic underground, afins al fotoperiodisme i la literatura de denúncia, influències visibles en la seva obra. Amb la seva dona van publicar el 1980 Raw, una revista del gènere, tasca que Spiegelman compaginava amb el seu treball per a diferents companyies del sector. Posteriorment va iniciar la seva carrera com a professor d'estètica i història del còmic.
El seu treball com a coeditor a les revistes de còmics Arcade i Raw ha estat influent, i des de 1992 va passar un dècada com a artista col·laborador de The New Yorker. Està casat amb la dissenyadora i editora Françoise Mouly, i és el pare de l'escriptora Nadja Spiegelman. El setembre de 2022, la National Book Foundation va anunciar que rebria la Medalla per a la contribució distingida a les lletres americanes.

## Obres més rellevants

* Maus
* In the Shadow of No Towers
* Breakdowns: Portrait of the Artist as a Young %@&*!

## Referències

* ↑ Schaub, Michael. «Art Spiegelman To Get Lifetime Achievement Award» (en anglès), 09-09-2022. [Consulta: 10 setembre 2022].
# Neovulpavus washakius

Neovulpavus washakius és una espècie extinta de mamífer carnivoraforme. Visqué a Nord-amèrica durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils al jaciment paleontològic de Washakie A, a Wyoming (Estats Units). L'holotip és un fòssil tridimensional del cos de l'animal.

## Referències

* 1 2 Entrada «Neovulpavus washakius» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Maria Golubnitxaia

Maria Golubnitxaia (rus: Мария Васильевна Голубничая) (Dubovka, 24 de febrer de 1924 - 22 d'agost de 2015) va ser una atleta russa, especialista en tanques, que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de plata en la prova dels 80 metres tanques del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, fou cinquena en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa d'atletisme de 1954 i dos campionats nacionals. El 1954 va igualar el rècord del món vigent, amb un temps de 10.9".
En finalitzar la seva carrera esportiva exercí d'entrenadora d'atletisme.

## Millors marques

* 80 metres tanques. 10.7" (1956)

## Referències

* 1 2 3 «Mariya Golubnichaya Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 de juny 2017. [Consulta: 11 novembre 2019].
* 1 2 Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Guy Fawkes

Guy Fawkes (York, Regne d'Anglaterra, 13 d'abril de 1570 – Londres, Anglaterra, 31 de gener de 1606) va ser un militar que formà part del grup catòlic anglès que planejà fallidament la conspiració de la pólvora de 1605. També se'l coneix amb el nom de Guido Fawkes, nom adoptat quan lluità en l'exèrcit espanyol dels Països Baixos.

## Biografia

Fawkes nasqué i cresqué a York. El pare de Fawkes, notari de professió, morí quan ell només tenia vuit anys. La seva mare s'uní de nou amb un catòlic recusant. Fawkes, després de convertir-se al catolicisme, deixà l'illa i participà en el bàndol catòlic espanyol en la Guerra dels Vuitanta Anys, que enfrontava els reformadors protestants de les Províncies Unides contra l'Imperi espanyol. Viatjà a Espanya per a buscar suports per a una revolució catòlica a Anglaterra, però no en va trobar. Més endavant, conegué Thomas Wintour, amb qui retornaria a Anglaterra.
Wintour presentà Fawkes a Robert Catesby, que planejava assassinar Jaume I d'Anglaterra per retornar el tron a un monarca catòlic. Els conspiradors aconseguiren llogar un soterrani de la cambra dels Lords i ell fou l'encarregat de resguardar la pólvora que havien emmagatzemat. La matinada del 5 de novembre, les autoritats cercaren el palau de Westminster, després de rebre l'avís d'una carta anònima, i enxamparen Fawkes mentre vigilava l'explosiu.
Els dies següents va ser interrogat i torturat. Poc abans de la seva execució, el 31 de gener, saltà des de la bastida en què havia de ser penjat i es trencà el coll, evitant així l'agonia de ser penjat.
Fawkes esdevingué el símbol de la conspiració de la pólvora que, des del 5 de novembre de 1605, se celebra a Anglaterra: la Guy Fawkes Night o Bonfire Night (La nit de les fogueres). Tradicionalment, aquest dia es crema la seva efígie en una foguera, sovint acompanyada per un espectacle de focs artificials.

## Adaptacions del personatge

En còmic i en la pel·lícula V de Vendetta el personatge principal, V, cita reiteradament el personatge de Guy Fawkes. La màscara que porta s'inspira en la cara de la persona i és un referent en tota la trama, tot i que només s'explica molt breument la seva història.
En el joc d'ordinador "La Pantera Rosa en Mission Pelirosa" surt un ninot de peluix en què els nens els compren i els cremen en el dia senyalat. També es canta una canço sobre ell molt resumida.

## Referències

* ↑ Williamson, Hugh Ross. The Gunpowder Plot [of 1605] (en anglès). Faber and Faber, 1951.

## Vegeu també

* Nit de Guy Fawkes
* Conspiració de la pólvora
# Galp

Galp Energia és una companyia energètica portuguesa. Compta amb tres segments de negoci, explotació i producció, refinació i distribució, i gas i electricitat.
Galp extrau el petroli principalment del Brasil, on té el 75% de les seues reserves, el refina a les seues dues refineries de Portugal que es troben als municipis de Matosinhos i Sines i el distribueix a clients industrials (navieres, aerolínies, etc.) i a minoristes mitjançant les 1.486 estacions de servei de què disposa a la península Ibèrica.

## Referències

* ↑ Pàgina oficial de Galp Energia Galp Energia de un sólo vistazo [Consulta: 25 de febrer de 2014] (castellà)
# Neotominis

Els neotominis (Neotomini) són una tribu de rosegadors de la família dels cricètids. Les espècies d'aquest grup són gairebé exclusivament nocturnes. Viuen a Nord-amèrica i Centreamèrica. El seu registre fòssil es remunta fins al Miocè superior, fa aproximadament 10 Ma. Es tracta d'animals herbívors que, entre altres coses, consumeixen llavors, fruita, glans i cactus.

## Referències

* 1 2 Entrada «Neotomini» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Woodrats». Arxivat de l'original el 2016-08-03. [Consulta: 7 juliol 2016].
# Amara Berri

Amara Berri és un dels disset barris de Sant Sebastià (Guipúscoa), també conegut com a Eixample d'Amara. Neix a la confluència dels carrers Urbieta, Prim i Easo a la Plaça del Centenari, en una gran zona verda que forma el Parc d'Àlaba, arribant fins a la Ciutat esportiva d'Anoeta. El 2023 tenia una població de 30.189 habitants.

## Història

La primera documentació que existeix data de 1895. Per a construir el barri va caldre canalitzar el riu Urumea que anegava gairebé tota la zona amb les marees altes. Aquesta part de l'obre es va realitzar entre els anys 1924 i 1926. Nogensmenys, va trigar fins a 1952 per a construir el primer edifici en l'actual calli Parc. Diversos blocs de cases es van aixecar a banda i banda de l'Avinguda de Sancho el Sabio fins a Anoeta. Després el barri va créixer ràpidament.
Va estar ocupat per camp de maniobres de la Columna Sagardía (formació militar del règim franquista que va donar nom al carrer Parque des de 1950, fins que el va recuperar el 1979). Va haver-hi també camp de futbol i atletisme, i fins a circuit automobilístic.
És un conjunt grans blocs d'arquitectura eclèctica, amb nou a deu pisos, algunes torres de quinze, però amb el comú denominador de tenir gran densitat de població. El creuen l'avinguda de Sancho el Sabio, avinguda de Madrid i Carlos I principalment que és via d'entrada i sortida de la ciutat.
A la plaça de Pío XII destaca l'edifici de l'Hotel Estimés Plaza, disseny de l'arquitecte donostiarra Luis Peña Gantxegi, autor també del passeig del Pinta del Vent.
Al costat de l'estadi de Anoeta està la plaça d'Aita Donostia. Al centre hi ha la Coloma de la Pau, una obra de Néstor Basterretxea.
La confluència dels carrers Gregorio Ordóñez, Felipe IV, Isabel II, Balleneros, i Toribio Alzaga formen la plaça d'Irun. El monument que corona la font, anomenat Ateak (Portes) està dedicat al passat i al futur de Sant Sebastià. Les figures de marbre pertanyen al monument a la signatura de la reconstrucció de Sant Sebastià després del desastre de 1813. Aquesta va tenir lloc en el caseriu Aizpurua de Zubieta.

## Bibliografia

* San Sebatián. La historia de la Ciudad a través de sus calles. Javier y Asier Sada. Ed. Txertoa 1995

## Enllaços externs

* La historia de Amara contada amb fotografies dels seus propis veïns