OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monobuc

Els monobucs són vaixells que no posseïxen una doble barrera de separació al llarg de tota l'eslora de càrrega entre els tancs de càrrega (p.i. tancs de cru) i el mar, a diferència dels més moderns dissenys de doble buc. L'ús de petroliers monobuc té actualment una data límit d'utilització (principalment en la UE) degut al fet que són més sensibles a sofrir danys i provocar abocaments en accidents de col·lisió amb altres embarcacions o per embarrancament. Pel que fa a la resistència global de disseny els paràmetres són similars als de les embarcacions de doble buc. En la navegació d'esbarjo es diuen monobucs a les embarcacions d'un sol buc i una sola quilla, a diferència dels multibucs, com els catamarans i trimarans.
# Monobloc

Monobloc és una pel·lícula documental dirigida per Hauke Wendler el 2021.

## Argument

La pel·lícula versa sobre el model de cadira de polietilè Monobloc, el moble més venut de tota la història del disseny industrial, i en ressegueix els usos al llarg i ample del planeta Terra gràcies al seu reduït cost de producció i versatilitat.

## Referències

* ↑ «CAT MONOBLOC LARGOMETRAJE | BARQ festival». [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «Mil milions de cadires de plàstic, el moble més venut al món». TV3, 12-05-2023. [Consulta: 19 juny 2023].
# Montesa Fura

«Montesa Fura» té aquests significats:
* Montesa Fura (escúter): prototipus d'escúter que presentà Montesa el 1958
* Montesa Fura (ciclomotor) ciclomotor de fora d'asfalt que comercialitzà Montesa el 1970
# Microkernel

Es coneix com a microkernel al model de kernel de sistema operatiu que consisteix a distribuir porcions de codi modulars i senzilles les operacions necessàries per construir una màquina virtual sobre el maquinari d'un sistema de còmput.
Construït així, un microkernel consta d'un conjunt limitat d'operacions (la major part de baix nivell) que s'executen en espai de kernel, mentre que les restants (crides al sistema, gestió de memòria, sistema de fitxers, operacions d'E/S, etc.) s'executen mitjançant processos servidors en espai d'usuari.
Això millora la tolerància a errors i eleva la portabilitat entre plataformes de maquinari, segons els defensors d'aquesta tendència. Però els seus detractors diuen que el codi és més complex, té menys rendiment i està limitat en diverses funcions.
Alguns exemples de sistemes operatius amb microkernel:
* Minix
* GNU Hurd
* NeXTSTEP
* BeOS
* L4
* Netkernel
* AmoebaOS
* RaOS
* RadiOS
* Chorus
* MacOSX

## Enllaços externs

* «www.dina.dk». Arxivat de l'original el 2012-10-03. [Consulta: 12 novembre 2005]. - Resum de la discussió entre A. Tanembaum (creador de Minix) i L. Torvalds (creador del nucli Linux) sobre microkernels i kernels monolítics.
# Miquel Coma i Puig

Miquel Coma i Puig (Catalunya, segle xviii) fou un teòric musical. La seva obra Elementos de música para canto figurado, canto llano y semifigurado (1766) fou representativa de la teoria musical tradicional.

## Referències

* ↑ El llibre a la Biblioteca Nacional de España
* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la Música y Los Músicos, Volum 1. Ediciones AKAL, 1985. ISBN 9788470901386.
# Montcharvot

Montcharvot és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 38 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Montcharvot era de 38 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família, 9 eren segones residències i 8 estaven desocupats. Tots els 38 habitatges eren cases. Dels 21 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 5 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Montcharvot el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 26 persones, 12 eren actives i 14 eren inactives. Les 12 persones actives estaven ocupades(7 homes i 5 dones).. De les 14 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Montcharvot a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Montcharvot a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Monumento a Ramón Pérez de Ayala

L'escultura urbana coneguda pel nom Monumento a Ramón Pérez Ayala, ubicada al passeig Antonio García Oliveros (El Campillín), a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de la ciutat.
El paisatge urbà s'hi veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de la fi del segle xx.
L'escultura datada de 1980, feta en pedra i bronze és obra de José Antonio Nava Iglesias. És un homenatge de la ciutat d'Oviedo a l'escriptor i periodista oventense Ramón Pérez de Ayala.

## Rweferències

* 1 2 «Escultura «Ramón Pérez de Ayala»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 2 gener 2019].
* 1 2 «Escultura pública en Oviedo» (en castellà). Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 2 gener 2019].
* ↑ Claverol Gutierrez, Manuel; Polledo Arias, Alberto Carlos. Guía total turística y monumental de Oviedo : 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Oviedo: Nobel, 2016. ISBN 978-84-8459-738-4.
# Miquel Paleòleg

Miquel Paleòleg, en grec medieval Μιχαήλ Παλαιολόγος, fou un funcionari i militar de l'Imperi Romà d'Orient de la família dels Paleòlegs, que tenia el títol de sebast. Probablement era fill de Jordi Paleòleg.
Fou desterrat per Joan II Comnè (1118-1143) però fou cridat del seu desterrament amb el següent emperador Manuel I Comnè. Va dirigir les forces militars romanes d'Orient al sud d'Itàlia i va fer amb èxit la guerra contra Guillem I de Sicília. Va morir el 1155 a Bari, ciutat que havia conquerit poc temps abans.

## Referències

* ↑ 3.Michael Palaeologus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 86
# Muntanyes de la Costa

Les Muntanyes de la Costa (en anglès: Coast Mountains i en francès: La chaîne Côtière) són una important cadena muntanyosa de la Serralada de la Costa del Pacífic de l'oest d'Amèrica de Nord, que s'estén des del sud-oest de Yukon a través del Panhandle d'Alaska i pràcticament tota la costa de la Columbia Britànica al sud fins al riu Fraser.
El nom de la serralada deriva de la seva proximitat a la costa marítima, i sovint es coneix, en anglès, com a Coast Range. Les Muntanyes de la Costa tenen una longitud aproximada de 1.600 quilòmetres i una amplada mitjana de 300 quilòmetres.
Estan incloses dins d'un sistema muntanyós més gran conegut com la Cadena costanera de el Pacífic i també són part del cinturó de Foc de el Pacífic, l'anell de volcans i muntanyes associades al voltant de l'oceà Pacífic.

## Principals cims

* Mont Waddington, 4.019 metres
* Pic Nord-oest del mont Waddington, 3.975 m
* Mont Tiedemann, 3.838 m
* Mont Combatant, 3.762 m
* Mont Asperity, 3.723 m
* Pics Serra, 3.631 m
* Mont Monarch, 3.555 m
* Mont Munday, 3.356 m
* Mont Queen Bess, 3.298 m
* Mont Good Hope, 3.242 m

## Referències

* ↑ BC Names/GeoBC entry "Coast Mountains"
* 1 2 «BCGNIS Query Results». Government of British Columbia. [Consulta: 13 novembre 2008].
* ↑ «Cordillera norteamericana - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 4 maig 2021].
# Mireya Masó i Mas

Mireya Masó (Barcelona, 1963) és una fotògrafa catalana. Realitza estudis d'art a Eina, Barcelona (1981-1982) i a la Facultat de Belles Arts Sant Jordi, Universitat de Barcelona (1982-1987), i estudis de doctorat a la Universitat Pompeu Fabra (1995-1998).
És convidada en residència al Centrum Beeldende Kunst de Rotterdam el 1998, a l'Europees Keramisch Werkcentrum (1999), a Delfina Studio Trust Award de Londres (2000-2001), al Stichting Kaus Australis de Rotterdam (2002) i a la Base Esperanza, a l'Antàrtida Argentina (2006).

## Exposicions

Entre les seves exposicions individuals destaquen:
* The Same Thing Has “Drie” Meanings (Stichting Kaus Australis, 1998)
* Mesas para entenderme (Europees Keramisch Werkcentrum, Den Bosch, 1999)
* Mondial evàsion (Museu d'Art de Sabadell, Barcelona, 2000)
* Les sens ne mentent pas (Espace des Arts, Colomiers, 2002)
* Circus (Photo-Biennale, RAM Foundation, Rotterdam, 2003)
* YKS (Centro de Arte Contemporáneo de Málaga, 2003)
* Antártida. Experimento nº 1 (Casa de América, Madrid, 2006)
* Elephants' Heaven (Fotoencuentros 2007, Múrcia)
* Upsouth Down (ARCO, Madrid, 2007)
* Antártida. Tiempo de cambio (Arts Santa Mònica, Barcelona, 2010)
* It's not a question of artificial lighting or daylight (Galería Tomás March Aparisi y Guijarro, València, 2012)

## Referències

* 1 2 «Mireya Masó». Web. Arts Santa Mònica, 2011. [Consulta: 27 gener 2013].
* ↑ «Mireya Masó» (en castellà). CAC, 22-04-2003. [Consulta: 25 juny 2013].
* ↑ Lourdes Morgades. «Paisajes en blanco» (en castellà). El País, 21-03-2010. [Consulta: 25 juny 2013].
* ↑ Vicente Jarque. «Experiencia y meditación» (en castellà). El País, 11-05-2002. [Consulta: 25 juny 2013].

## Enllaços externs

* Entrevista a la resvista Agenda viva, hivern de 2011 (castellà)
* Article sobre Mireya Masó Arxivat 2014-07-20 a Wayback Machine., per Pepe Ribas (castellà)
* Entrevista amb Mireya Masó, Alícia Chillida i Josep Perelló
# Màxim de l'Epir

Màxim Epirota o Màxim de l'Epir (en llatí Maximus Epirota, en grec Μάξιμος Ἠπειρώτης) fou un filòsof grec natural de l'Epir encara que també podria haver nascut a Constantinoble. De la seva vida se'n sap molt poc. Va ser un dels mestres de l'emperador Julià l'Apòstata en filosofia i teologia pagana, però no té res a veure amb un altre mestre també anomenat Màxim, Màxim d'Efes.

## Obres

* 1. Περὶ ἀλύτων ἀντιθέσεων, De insolubilibus Oppositionibus.
* 2. Ὑπομνήματα πρὸς Ἀριστοτέλην, Commentarii in Aristotelem.
* 3. Περὶ ἀριφμᾶν, De Numeris.
* 4. Epístoles i assajos dedicats a l'emperador.
* 5. Περὶ καταρχῶν o ἀπαρχῶν, atribuïda també a Màxim d'Efes.

## Referències

* ↑ Maximus Epirota a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 991
# Bodyboard

El bodyboard o bodyboarding és un esport basat en el lliscament sobre la superfície d'una onada sense trencar, amb una taula d'escuma sintètica d'al voltant d'1,15 metres de llargada dita bodyboard.
Hi ha tres estils o maneres de lliscar-se sobre la taula:
* Estirat (prone)
* Amb una cama agenollada (drop knee)
* Dret (stand up)
D'aquestes tres modalitats la més usual és la primera.

## Història

El bodyboarding té els seus orígens en la més primerenca forma de lliscament sobre una ona, si exceptuem el bodysurfing. Diaris de 1778 descriuen com els homes en Hawaii cavalcaven les ones sobre taules tipus paipo.
"...a diversion most common is upon the Water, where there is a very great Sea, & surf breaking on the Shore. The Men sometimes 20 or 30 go without the Swell of the Surf, & lay themselves flat upon an oval piece of plank about their Size & breadth, they keep their legs close on top of it, & their Arms are used to guide the plank." (Lt. James King, 1778, Kealakekua Bay, Hawai`i, from King's unedited log of 1778).
No obstant això, el bodyboard modern i la seva condició d'esport l'hi devem A Tom Morey, que el 1971 va començar a comercialitzar els seus Boogie Boards usant materials més confortables i duradors que els de les tradicionals taules paipo hawaianas. Aquesta nova manera de lliscar sobre les ones es va popularitzar en poc temps, degut fonamentalment a la seva menor corba d'aprenentatge inicial i el menor preu de les taules respecte a les del surf.
A mitjans dels 80 van començar a sorgir una sèrie de bodyboarders que van canviar la història d'aquest esport aplicant tècniques i innovacions. Noms com Mike Stewart, Pat Caldwell, Keith Sasaki o Ben Severson, van desenvolupar aquest esport i el van dur més enllà del mer lliscament sobre una ona. L'estil predominant en el bodyboarding era un lliscament de grans i àmplies traçades, i les maniobres més repetides eren el 360 i El Rotllo. Més tard, a l'època dels 90, es va produir una altra revolució en aquest esport. Bodyboarders com Guilherme Tamega, Michael Eppelstun o Ben Holland van dur les acrobàcies o maniobres desenvolupades fins a les seves cotes més radicals. Arrivant fins i tot a desenvolupar noves maniobres impensables fins llavors, com Air Roll Spin de Michael Eppelstun.
Avui dia, el panorama mundial del bodyboard està representat per noms com els Hawaians Mike Stewart (pioner d'aquest esport que continua estant entre l'elit), Jeff Hubbard (revolucionari bodyboarder per la seva facilitat i espectacularitat per a realitzar maniobres aèries), Spencer Skipper (reconegut com a digne successor de Stewart pel seu elegant estil deslliçant-se). Cal destacar també, a causa de la seva joventut, radicalitat i la seva afició per les monstruoses ones d'escull australianes, un nodrit grup de joves Australians format per noms com Ryan Hardy, Mitch Rawlins, Dave Winchester, i Brendan Newton

## Vegeu també

* Bodyboard
* Windsurf
* Surf

## Enllaços externs

* Bodyboard Catalunya i Mediterrani Arxivat 2008-01-05 a Wayback Machine.
* Zona Bodyboard Arxivat 2007-10-16 a Wayback Machine.
# Brownsville (Tennessee)

Brownsville és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 10.748 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brownsville tenia 10.748 habitants, 4.105 habitatges, i 2.865 famílies. La densitat de població era de 455 habitants/km².
Dels 4.105 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,8% hi vivien parelles casades, en un 27,3% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 27% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,5% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.276 $ i la renda mediana per família de 33.782 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.313 $ mentre que les dones 22.030 $. La renda per capita de la població era de 15.217 $. Entorn del 18% de les famílies i el 21,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brownsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brownsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Daniel Goens

Daniel Goens (Brussel·les, 15 de setembre de 1948) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1970 i 1971. Es dedicà principalment al ciclisme en pista.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mèxic, en què va guanyar la medalla de bronze en la prova de tàndem, fent parella amb Robert van Lancker. En la prova de velocitat individual quedà eliminat en les rondes preliminars.
En el seu palmarès destquen sis campionats nacionals en diferents especialitats de pista.

## Palmarès

* 1967
** Campió de Bèlgica del km contrarellotge amateur
** Campió de Bèlgica de tàndem amateur, amb Robert van Lancker
* 1968
** Campió de Bèlgica de velocitat per equips amateur, amb Rudy Serruys
** Campió de Bèlgica de tàndem amateur, amb Robert van Lancker
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic en tàndem
* 1969
** Campió de Bèlgica d'omnium amateur
** Vencedor d'una etapa del Tour de Namur
* 1970
** Campió de Bèlgica de velocitat per equips amateur, amb Jean Lindekens

## Enllaços externs

* Fitxa de Daniel Goens a sitiodeciclismo.net
# Nova Zelanda al Festival de la Cançó d'Eurovisió Àsia

Nova Zelanda va ser un dels països que volien participar en la primera edició del festival d'Eurovisió Àsia, que es va cancel·lar.

## Participació

| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2019 | Centre de Convencions i Exposicions de Gold Coast | | | | ?/10 |

## Referències

* ↑ «Eurovision Asia Song Contest still in the works». Eurovoix. World, 20-03-2019. Arxivat de l'original el 2019-03-20. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Why has Eurovision Asia been delayed». TVTonight, 19-02-2020.
* ↑ «Eurovision Asia still in development». Wiwibloggs, 14-08-2019.
# Mary Ann Müller

Mary Ann Müller (Londres, Anglaterra, 1819 o 1820-Blenheim, Nova Zelanda, 18 de juliol de 1901) és una de les primeres feministes neozelandeses.

## Biografia

Mary Ann Müller neix l'any 1819 o 1820 a Londres. L'any 1849, abandona Anglaterra per anar a Nova Zelanda amb els seus dos fills. S'ignora si ja és vídua en aquell moment o si abandona el seu espòs a causa de la seva crueltat. Es torna a casar l'any 1851 amb un altre emigrant anglès, Stephen Lunn Müller i en aquesta data és segur que el seu primer espòs ha mort. L'any 1864, coneix la feminista anglesa Maria Rye en visita a Nova Zelanda. Aquesta trobada la porta a interessar-se en els moviments feministes anglesos i americans i a escriure articles defensant els drets de les dones, publicats al periòdic Nelson Examiner. Signa sota el pseudònim de Fémmina essencialment per no perjudicar el seu espòs que s'ha llançat a la política i que no aprova les seves posicions.
L'any 1869 publica An appeal to the men of New Zealand, el primer text a reclamar el dret de vot per a les dones. Aquest text suscita molt d'interès, com per exemple en John Stuart Mill. Encara que Mary Ann Müller rebutja esdevenir un personatge públic per no molestar el seu espòs (ella no revelarà la seva identitat fins a l'any 1898, set anys després de la mort d'ell), igualment coneix el primer ministre de Nova Zelanda William Fox. Segons el Brooklyn Museum el text legal the Married Women's Property Act està inspirat en nombroses de les seves idees. Mor l'any 1901 havent viscut la aprovació del dret a vot per a les dones neozelandeses en 1893.

## Referències

* 1 2 3 «Müller, Mary Ann». Dictionary of New Zealand Biography.
* ↑ «M – 1966 Encyclopaedia of New Zealand – Te Ara» (en anglès). [Consulta: 3 març 2018].
* ↑ «Brooklyn Museum: Mary Mueller». [Consulta: 3 març 2018].
# Guillem Guifré

Guillem Guifré (Cerdanya, ? - 24 de gener de 1075) fou bisbe d'Urgell. Membre de la casa comtal de Cerdanya era fill del Comte Guifré II de Cerdanya i de la seva tercera muller Guisla de Pallars, àlies Ermengardis. Els seus germans eren Ramon Guifré, successor en el comtat del seu pare, Guifré arquebisbe de Narbona, Berenguer Guifré, bisbe de Girona, Bernat Guifré, comte de Berga i Arduí.
El seu germà Guifré, arquebisbe de Narbona, treballa perquè l'escollissin bisbe d'aquesta església pagant cent mil sous, obtenint la suma venent béns mobles de l'església de Narbona. Amb discrepàncies de la data d'elecció amb l'historiador Étienne Baluze (1630-1718) que la situa l'any 1042, Villanueva la situa a principis del 1041. Consta efectivament com a bisbe el 1042 quan consagrà l'església de Sant Esteve de Guils.
Guillem Guifré assistí al concili de Narbona del 1043, en què es procedí contra els invasors dels béns del monestir de Cuixà. El 1050 consagrà les esglésies de Sant Joan in castro Castello, i la de Sant Romà de Perles. El 27 de setembre de 1055 assistí al concili convocat pel seu germà a Narbona. El 1057 consagrà l'església de Sant Fèlix, Sant Joan i Sant Pere in castro Alos i la de Sant Sadurní in valle Lordensi in villa de Petra de Sogar. El 12 d'abril de 1065 assistí a la donació de Sança darrera muller del Comte d'Urgell Ermengol III feu a l'església de Sant Pere d'Àger. També assistí al concili de Girona de 1068, presidit pel cardenal Hugo Cándido. L'any següent consagrà l'església de Santa Maria de Mur, fundada pels comtes de Pallars, Ramon i València. L'any 1070 consagrà l'església de Solsona que feu el bisbe amb el seu germà, l'arquebisbe de Narbona. L'obra de construcció fou costejada principalment pel bisbe Guillem Guifré, essent també posseïdor del Castell de Solsona per donació que en feren els comtes Ermengol III i la seva muller Clemència a ell i la seva església. L'octubre de 1073 rebé homenatge dels veïns de Turrefracta (Torrefeta?).
Va acabar el seu pelegrinatge per la terra de manera tràgica. Amb motiu d'un viatge als Pallars, va ser assassinat el 24 de Gener de 1075. Aquest crim va ser imputat a Folch, vescomte de Cardona, per desavinences que aquest va tenir amb el nostre bisbe. El seu cadàver, però, va ser exhumat a la catedral d'Urgell.

## Bibliografia

* Villanueva, Jaime. Viage literario a la iglesias de España. Tomo X: Viage a Urgel (en castellà). Valencia: Imprenta de Oliveres, antes Estevan, 1827, p. 181 -194 [Consulta: 7 juliol 2015].