# Pinc

Entre els vaixells tradicionals, un pinc és un vaixell de càrrega molt semblant al xabec però amb una mànega sensiblement més gran. N'hi havia amb un arqueig de fins a 200 tones, segons una font catalana. Però hi ha pincs de 500 tones documentats. L'aparell original era llatí, amb tres pals: trinquet, mestre i mitjana. Era molt difós al mediterrani als segles xviii i xix. També hi havia pincs amb aparells híbrids de manera semblant al llondro. Alguns diccionaris fan el pinc i el llondro equivalents.

## Característiques

Alguns diccionaris ofereixen definicions parcials que, unides a altres documents (escrits i gràfics), permeten resumir les característiques principals dels pincs més freqüents.

### Arqueig

Entre 150 i 500 tones.

### Forma del buc

De construcció robusta i de formes semblants a les del xabec. Mànega important, amb gran capacitat de càrrega i poc calat. Sortida de popa molt fina a l'obra viva (la part sumergida) i amb una plataforma formada per dos suports horitzontals en voladís i un engraellat practicable per a la maniobra amb l'arbre de mitjana. Proa fina al nivell de l'aigua, rematada amb un bec format per dos suports units a les amures i units per travessers formant una mena d'escala.

### Aparell

L'aparell original consistia en tres pals i veles llatines: trinquet, mestre i mitjana. Posteriorment era freqüent aparellar el trinquet i el mestre amb veles quadres. Hi ha exemples d'aparells amb veles llatines i, a la vegada, amb veles quadres hissades a la manera de gàbies. També era freqüent, amb vents forts o navegant d'empopada, arriar les antenes i navegar amb veles quadres hissades als pals trinquet i mestre.

### Armament

Malgrat de tractar-se de vaixells de càrrega, molts pincs anaven armats per a defensar-se de corsaris i pirates. Els pincs podien emprar-se també en activitats militars, de cors i pirateria.
| Pinc genovès carregant mercaderies. Vegeu la popa plena (malgrat algunes definicions) i els canons. | Pinc genovès cenyint amb veles quadres amurat a babord. Vegeu les antenes de les veles llatines arriades sobre la coberta. |

## Curiositat

En algunes contrades catalanes els pincs eren anomenats filibots. No es coneix la causa d'aquesta denominació, que identifica amb el mateix nom vaixells molt diferents.

## Documents

Una llista cronològica de fets protagonitzats per pincs permet aproximar-se a la difusió i usos d'aquesta mena de vaixells.
* 1633. “Pink” neerlandès.
* 1641. En una operació de transport de la Guerra dels Segadors, i formant part d'un estol de 17 vaixells i 3 tartanes des de Nàpols a Cartagena, hi participaren tres pincs. De 500, 350 i 320 tones, respectivament.
* 1716. El mes de maig un pinc català arriba a Gènova des de Barcelona després d'un viatge de 25 dies. Porta notícies dels abusos dels castellans i d'una lluita de catalans sense armes revoltats.
* 1717. "Pink" Mary Ann de Dublin.
* 1722. Pinc corsari de 8 canons prova de capturar un pinc d'Eivissa.
* 1743. Pinc napolità arribat a Messina des de Misolonghi es posat en quarantena.
* 1758. La Companyia de Comerç de Barcelona va comprar una tartana francesa (de nom “La Diligente Fortuna”) i la va convertir en el pinc “San Juan y San Severo” de 3.500 quintars. El buc era el mateix però l'aparell degué canviar de dos pals a tres. Probablement el trinquet va passar a hissar veles de creu.
* 1761. "Pinke".
* 1764. Diversos pincs en un combat naval.
* 1777. Pinc genovès fugit de pirates barbarescs.
* 1780. Combat, sense vent, entre un corsari algerià (amb un xabec i un pinc) i una galera genovesa. Amb victòria dels genovesos.
* 1780. El pinc corsari “Valeroso” comandat per Martí Badia arriba a Palamós amb un vaixell recuperat a un xabec corsari de Maó. La narració esmenta l'ús del català en el combat.
* 1786. Pinc guardacostes de Sardenya.

## Referències

* 1 2 Muntanya i Martí, T.; Escatllar i Torrent, F. Naviniminia. Ancorades al Port de Tarragona. Embarcacions del segle xix (1-2-3). Centre d'Estudis Marítims i d'Activitats del Port de Tarragona, 2011-2012, p. 23. ISBN 978-84-92839-28-5.
* ↑ Melchior E. Núñez de Taboada. Diccionario Frances-Español y Español-Frances. Brunot - Labbe, 1820, p. 689–.
* ↑ Auguste Jal. Glossaire nautique répertoire polyglotte de termes de marine anciens et modernes par A. Jal. Didot, 1848, p. 1176–.
* ↑ John Fincham. An Introductory Outline of the Practice of Ship-building, &c. &c. William Woodward, 1821, p. 286–.
* ↑ Charles Romme. Dictionnaire de la marine françoise avec figures. Par Charles Romme, ... imprimé chez P.L. Chauvet, 1792, p. 490–.
* ↑ Pierre Marie Joseph ¬de Bonnefoux. Dictionnaire de marine à voiles et à vapeur: Marine à voiles. Bertrand, 1859, p. 574–.
* ↑ Lunier. Dictionnaire des sciences et des arts.... Le Normant, 1806, p. 109–.
* ↑ Giovanni Casaccia. Dizionario genovese-italiano. G. Schenone, 1876, p. 601–.
* ↑ Thomas Vicente Tosca. Compendio mathematico: en que se contienen todas las materias mas principales de las ciencias, que tratan de la cantidad. en la imprenta de Joseph García, 1757, p. 4–.
* ↑ John Bruce; William Douglas Hamilton; Mrs. Sophia Crawford Lomas Calendar of State Papers, Domestic Series, of the Reign of Charles I ...: 1633-1634. Longman, Brown, Green, Longmans, & Roberts, 1863, p. 117–.
* ↑ de Sotomayor, Antonio Valladares de Sotomayor. Semanario erudito, que comprehende varias obras ineditas, criticas, morales, instructivas, politicas, historicas, satiricas, y jocosas, de nuestros mejores autores antiguos, y modernos. Dalas a luz Don Antonio Valladares de Sotomayor (en castellà). Imprenta y libreria de Alfonso Lopez, 1790.
* ↑ Avvisi italiani, ordinarii e straordinarii. Giov. van Ghelen, 1716, p. 101–.
* ↑ Baylus C. Brooks. Dictionary of Pyrate Biography. Lulu.com, 22 març 2020, p. 167–. ISBN 978-1-67818-234-2.
* ↑ Foglio di Foligno, p. 246–.
* ↑ Testa, Francesco. Relazione istorica della peste, che attaccossi a Messina nell'anno mille settecento quarantatre coll'aggiunta degli ordini, editti, istruzioni e altri atti pubbici fatti in occasione della medesima (en italià). Angelo Felicella, 1745, p. 1–.
* ↑ José María Oliva Melgar. Cataluña y el comercio privilegiado con América en el siglo XVIII: la Real Compañía de Comercio de Barcelona a Indias. Edicions Universitat Barcelona, 1987, p. 191–. ISBN 978-84-7528-485-9.
* ↑ Thomas Browne (sir.). Sir Thomas Browne's works, ed. by S. Wilkin, 1852, p. 527–.
* ↑ Mercurio histórico y político. Imprenta Real, 1764, p. 26–.
* ↑ Gazzetta universale: o sieno notizie istorice, politiche, di scienze, arti agricoltura, ec, núm.31, 19-04-1777, pàg. 247.
* ↑ Gaggiero, Giuseppe. Compendio delle storie di Genova di G. G. dall'anno 1777 al 1797, etc (en italià), 1851, p. 16.
* ↑ Journal politique, ou Gazette des gazettes. Lutton, 1780, p. 31–.
* ↑ Martens, Georg Friedrich; Murhard, Friedrich Wilhelm August. Nouveaux supplémens au recueil de traités… dupuis 1761 jusqu'àaprésent (en francès). Dieterich, 1839, p. 49.