OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Karakum

El Karakum, paraula turquesa que significa 'sorra negra' (en turcman, Garagum; en uzbek, Qoraqum; en rus, Каракумы, Karakumi) és un desert de l'Àsia central situat entre el riu Amudarià i l'altiplà d'Ustiurt (ocupa el 70% de la superfície del Turkmenistan). S'anomena així per oposició al Khizilkhum ('sorra vermella'), que és el desert situat entre els rius Sirdarià i Amudarià. La seva superfície és d'uns 300.000 a 350.000 km² i és completament desolat (més que el Khizilkhum); al nord del riu Sirdarià, unes bandes de sorra que van fins a Xalkar són anomenades el Petit Karakum, que fou segurament el lloc on Juwayní situa el grup turc dels kanklis.

## Localització

El desert es troba a l'est de la mar Càspia, amb la mar d'Aral al nord i el riu Amudarià i el desert de Khizilkhum al nord-est. La superfície del desert ha augmentat amb l'àrea que s'ha anat assecant de la mar d'Aral.
Un gran canal d'irrigació (el canal del Karakum) travessa el desert. El canal, començat el 1954, fa 1.375 km de llarg i porta entre 13 i 20 km³ d'aigua cada any.

## Economia

S'utilitza encara avui dia com a terreny de pastura per a camells i cabres. Des del 1883-1886, va quedar tallat al sud per una via fèrria entre Krasnovodsk i Türkmenabat (Lèninsk del 1924 al 1927 i Txardjou des del 1927 a 1999) i, des del 1962, per un canal que –a través de Marí, el delta del Tedjèn i Aşgabat– va des del riu Amudarià, prop de la frontera amb l'Afganistan, fins a les muntanyes Köpet Dag.
Als oasis de Marí i Tedjèn s'hi fa cotó. Hi ha jaciments de petroli i de gas.

## Transport

El travessa la línia del ferrocarril Transcaspià.

## Vegeu també

* Mayhana.

## Bibliografia

* W. Leimbach, Die Sowjet Union, Stuttgart, 1950.

## Notes

* ↑ «Karakum Desert -- Britannica Online Encyclopedia». www.britannica.com. [Consulta: 22 febrer 2008].

## Enllaços externs

* «Karakum». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* TravelBlog Darwasa Craters: Entrance to Hell.
* Gonur Depe site in the Karakum Desert.
# BBN

BBN té els següents significats:
* Bolt, Beranek and Newman, empresa estatunidenca del camp de l'alta tecnologia pionera d'Internet
* Nucleosíntesi primordial (del seu nom en anglès Big Bang Nucleosynthesis), període cosmològic ubicat uns 200 segons després del big-bang
* Xarxa de creença bayesiana (del seu nom en anglès Bayesian Belief Network), model probabilístic que relaciona variables aleatòries mitjançant grafs dirigits
# Henry Tiller

Henry Tiller va ser un boxejador noruec que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata de la categoria del pes mitjà del programa de boxa. Va perdre en la final contra el francès Jean Despeaux.
El 1941 disputà quatre combats com a boxejador professional, tots guanyats.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Henry Tiller». [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ Fitxa a boxrec.com
# Motor Ibèrica (desambiguació)

«Motor Ibèrica» té aquests significats:
* Ford Motor Ibérica SA (1929-1954), empresa amb seu a Barcelona filial de Ford constituïda el 1929.
* Motor Ibérica SA (1954-1986), denominació de Ford Motor Ibérica SA a partir de la venda de les accions de l'empresa per part de Ford l'any 1954.
* Nissan Motor Ibérica SA (1986-actualitat), denominació de Motor Ibérica SA a partir de la presa de control del 80% de les accions de l'empresa per part de Nissan.
* Motor Ibérica, marca de l'empresa Nissan Motor Ibérica d'ençà de l'any 1984.
# Salif Keïta (futbolista malià)

Salif Keïta Traoré (Bamako, 8 de desembre de 1946 - 2 de setembre de 2023) fou un futbolista malià.
Fou internacional amb Mali, on debutà el 1963 a l'edat de 16 anys. Jugà a diversos clubs de Mali fins que el 1967 fitxà pel AS Saint-Étienne francés. Com que arribà a França sense diners, hagué de traslladar-se des de l'aeroport fins al departament del Loira en taxi, diguent-li al conductor que el club li pagaria. Va guanyar dos copes i tres lligues, i l'equip va incloure una pantera a l'escut en el seu honor. El 1972 ingressà a l'Olympique de Marseille.
Un any després, el 1973 fitxà pel València CF on fou l'únic futbolista negre a la Lliga Espanyola aquella temporada. Va ser conegut com La Pantera Negra, i El Negre, i va destacar tot i patir lesions i cert declivi que li impediren triomfar plenament, queixant-se de no jugar com a mitjapunta sinó com a davanter.
Acabà la seva carrera a Portugal i els Estats Units.
L'any 1970 fou nomenat Pilota d'Or africà. El 1994 creà un centre d'entrenament per a futbolistes a Mali que duu el seu nom. L'any 2005 fou nomenat president de la Federació Maliana de Futbol (FEMAFOOT) per un període de 4 anys.
És el padrí de dos futbolistes que jugaren al València CF, Momo Sissoko, i Seydrou Keita, que va jugar també pel FC Barcelona.

## Pamarès

* Copa de Mali: 1964, 1966, 1967
* Lliga de França: 1968, 1969, 1970
* Copa de França: 1968, 1970
* Copa de Portugal: 1978

## Referències

* 1 2 3 4 THB. «Salif Keita, la perla negra» (en castellà), 25-04-2013. [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «#Exvalencianistas por el mundo: Especial Copa de África, por Ángel Fernández Carbonell (@angelisinside)» (en castellà). [Consulta: 22 setembre 2022].
* 1 2 3 «En el Día de África, recordamos la figura de varios futbolistas africanos que lucieron la elástica del Valencia CF». València CF. [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ «La perla negra de Mali no cuajó en el Valencia». As. [Consulta: 3 novembre 2007].
* ↑ «Malí, cuna de figuras del futbol que no detiene el yihadismo» (en espanyol de Mèxic), 27-06-2015. [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ Curiosidades del fútbol. «Salif Keïta, primer Balón de Oro africano», 2012. [Consulta: 18 abril 2021].

## Enllaços externs

* Perfil Arxivat 2008-07-06 a Wayback Machine.
# Jean Despeaux

Jean Despeaux (10è districte de París, 22 d'octubre de 1915 - L'Argentièira, 25 de maig de 1989) va ser un boxejador francès que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or de la categoria del pes mitjà del programa de boxa. En la final superà al noruec Henry Tiller.
Entre el 1938 i 1947 fou professional. En aquests anys disputà 56 combats, amb un balanç de 39 victòries, 13 derrotes i quatre combats nuls.
També va actuar en un bon grapat de pel·lícules, entre les quals L'assassin habite au 21 (1942), de Henri-Georges Clouzot, i La Main du diable (1943) de Maurice Tourneur, on interpretava un boxejador.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jean Despeaux». [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ Fitxa a boxrec.com
* ↑ «Jean Despeaux | Actor» (en anglès americà). [Consulta: 15 octubre 2024].
# Creu d'Einstein

La Creu d'Einstein o Q2237+030 o QSO 2237+0305 és un quàsar que té la llum corbada per la influència gravitatòria d'altres objectes massius, creant el fenomen conegut com a lent gravitatòria. El quàsar es pot observar quatre cops en una sola imatge degut a aquest fenomen. El seu nom fa referència al físic Albert Einstein, que va predir la capacitat de la gravetat per corbar la llum en la seva teoria de la relativitat general.
Segons el desplaçament cap al roig, el quàsar es troba a uns 8 mil milions d'anys llum de la Terra. Es troba a la constel·lació del Pegàs, a les coordenades 22$^h$ 40$^m$ 30.3$^s$, +3° 21′ 31″.
En principi, la Creu d'Einstein és visible des de la Terra, però es necessita una nit extremadament fosca i clara, sense cap mena de contaminació lumínica, i amb un telescopi amb una apertura de 45 cm com a mínim.

## Referències

* ↑ John H. Black «A Study of Quasar Absorption-Line Systems With IRAS» (en anglès). Astronomical Journal, 7-1996, pàg. 62–72. DOI: 10.1086/117988.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ «A catalogue of absorption-line systems in QSO spectra» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2003, pàg. 707–709. DOI: 10.1051/0004-6361:20034339.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 2-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.
* ↑ Overbye, Dennis «Astronomers Observe Supernova and Find They’re Watching Reruns». New York Times, 05-03-2015 [Consulta: 5 març 2015].
* ↑ NASA and ESA. «The Gravitational Lens G2237 + 0305». HubbleSite, 13-09-1990. [Consulta: 25 juliol 2006].

## Enllaços externs

* Dades SIMBAD
* Article de HubbleSite en referència a la Creu d'Einstein (13 de setembre del 1990)
* Fotografia de la Creu d'Einstein a Astronomy Picture of the Day (11 de març del 2007)
* Creu d'Einstein a Google Sky
# Elvira Ribeiro Tobío

Elvira Ribeiro Tobío (Cerponzóns, Pontevedra, 5 de maig de 1971) és una poeta gallega. La seua tasca en l'àmbit de la literatura la va portar a les universitats de Tübingen i Heilderberg (Alemanya), a la Universitat de Zadar (Croàcia), o a la Universitat de les Illes Balears. Rere una etapa de tres anys a la Corga de Arriba (Cequeril, Cuntis), des de l'any 2012 viu a Vigo.
A començaments del segle XXI comença a participar en obres col·lectives.

## Obres
### Poesia

* Andar ao leu (Col·lecció Tambo, Diputació de Pontevedra, 2005).
* Arxilosa (Col·lecció Hipocampo Amigo, Litoral das Rías, 2005).
* 12 estampas sobre a cidade e o desexo (en Premio Faustino Rey Romero. 10 anos de poesía, Ajuntament de Rianxo, 2008)
* Biografía da Multitude (IEM, 2009, escrito xunto con Silvia Penas)
* Sibeira, mon amour (en Grial nº 186, 2010)
* carnia haikai (A. C. Caldeirón, 2012).
* corpos transitivos (Edicións Fervenza, 2013).
* playlist para unha retirada (pendent de publicació).
* Welcome to Sing Sing (Barbantesa, 2017).

### Literatura infantil i juvenil

* pAlAbrAs brAncAs (Xerais, 2008). Il·lustracions de Fino Lorenzo.
* As redes de Inés (Xerais, 2014). Il·lustracions de Fino Lorenzo.

### Assaig

* Descubrir Pontevedra (Edicións do Cumio, 2008).
* Mulleres bravas da nosa historia. Maruja Mallo (Urco, 2017).

### Narrativa

* Selección de relatos publicados na páxina da AELG

### Antologies

* Das sonorosas cordas (Eneida, Madrid, 2005)
* Pontevedra literaria. Antoloxía de textos en homenaxe á Boa Vila (Ajuntament de Pontevedra/Fundació CaixaGalicia, 2009)
* Erato bajo la piel del deseo (Sial Ediciones, 2010)
* Veinte puntos de fuga (El perro y la rana, Caracas, 2011)
* Poetízate (Xerais, 2011)
* Novas de poesía. 17 poetas (Fundació Uxío Novoneyra, 2013)
* 10 anos na porta (antoloxía d'A Porta Verde do Sétimo Andar, 2015)

### Traduccions

* Herbario, de Elena Poniatowska, incluído no volume A filla do filósofo (Galaxia, 2009).

## Referències

* ↑ «pec». [Consulta: 14 novembre 2018].
# Marc Botenga

Marc Botenga (Brussel·les, 29 de desembre de 1980) és un polític belga membre del Partit dels Treballadors de Bèlgica. Des del 2019 és diputat de la IX Legislatura del Parlament Europeu formant part del grup L'Esquerra en el Parlament Europeu.

## Biografia

Va estudiar dret a la Universitat Lliure de Brussel·les. El 1998, va participar en el moviment que reclamava el cessament del ministre de l'Interior belga, Louis Tobback, després de l'assassinat de l'exiliada nigeriana Semira Adamu per part de la policia. Més endavant, va participar en la mobilització obrera contra el tancament de l'empresa siderúrgica Forges de Clabecq.
Després de la crisi del deute europeu que va començar el 2010, Botenga va començar a implicar-se més en la política europea participant en accions de suport polític a Grècia. El 2016 es va convertir en assessor polític del grup parlamentari europeu GUE/NGL.
Botenga és diputat europeu des de les eleccions de 2019. Des de llavors, és membre de la Comissió d'Indústria, Recerca i Energia i de la delegació a l'Assemblea Parlamentària Paritària. Dona suport a la Iniciativa Ciutadana Europea Right to cure.

## Referències

* ↑ Lefèvre, Jonathan. «Has de sortir del parlament i parlar amb els treballadors». Catarsi Magazín, 06-10-2021. [Consulta: 8 octubre 2021].
* ↑ (in French) political biography Retrieved 18 February 2021.
* ↑ Marc Botenga, deputy of the European Parliament Retrieved 18 February 2021.
* ↑ Activities of Marc Botenga in the EP Retrieved 18 February 2021.
* ↑ Global vaccine shortages and patent sharing Retrieved 18 February 2021.
* ↑ No profit on pandemic Retrieved 18 February 2021.
# EONIA

EONIA (acrònim de l'anglès Euro OverNight Index Average) és l'índex de la mitjana del tipus d'interès interbancari de la zona euro per a operacions a un dia; la diferència amb l'EURIBOR és d'una banda que aquest últim correspon a operacions amb terminis que excedeixen el dia, i de l'altra que es calcula a partir de les operacions realitzades, mentre que l'EURIBOR s'elabora a partir dels preus oferts per la demanda i l'oferta de capitals entre els bancs. El seu identificador ISIN és EU0009659945. Els seus equivalent són el SARON (Swiss Average Rate Overnight) i el SONIA (Sterling OverNight Index Average).
L'EONIA calcula una mitjana ponderada dels tipus d'interès dels préstecs overnight interbancaris cotitzats la panell bancari de l'EONIA. Aproximadament uns 50 bancs, la gran majoria amb seu a Europa, són els que cotitzen al panell i la seva selecció es basa en la seva qualificació de crèdit i el volum de les seves transaccions a la zona euro; els mateixos bancs que cotitzen a l'EONIA són els que cotitzen al panell de Bancs de l'EURIBOR. El maig del 2011 l'única entitat dels Països Catalans que formava part del panell era la Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona. La Federació Bancària Europea és la base legal de l'índex, el Banc Central Europeu el calcula, i Reuters s'encarrega d'informar-ne cada dia negociable al voltant de les 19:00h CET.
El primer càlcul de l'EONIA tingué lloc el 4 de gener del 1999 pel valor dels préstecs interbancaris efectuat entre el 4 de gener del 1999, després del tancament del RTGS (real-time gross settlement) a les 18:00h (CET), i el 4 de gener del 1999, després del tancament del RTGS.

## Referències

* ↑ Calvet, Caterina. Manual bàsic de Banca. Sabadell: Edicions Comercials, 1999 [Consulta: 25 agost 2013].

## Bibliografia

* «EONIA». Investor glossary. Arxivat de l'original el 2011-10-20. [Consulta: 1r maig 2011]. (anglès)

## Enllaços externs

* EONIA. Pàgina oficial
# Projecte per a la Unió Democràtica

El Projecte Per a la Unió Democràtica (PDU), és una reflexió política europea que promou una integració política plena de la zona euro. Advoca perquè els estats membres s'uneixin políticament per seguir unes línies federals i més democràtiques. Originària de la Ludwig-Maximilians-Universität, l'organització compta amb oficines a Múnic, Londres, Brussel·les, Budapest i Lisboa.

## Història i objectius polítics

El PDU es va fundar a Múnic el 2013. Està dirigit principalment a estudiants i compte amb sucursals a Londres, Brussel·les, Budapest i Lisboa. El President i cofundador, Brendan Simms, és professor d'Història i Relacions Internacionals de la Universitat de Cambridge. El projecte d'Unió Democràtica espera una unió política completa de la zonaeuro sota un sistema federal. Tots els seus col·laboradors són voluntaris que procedeixen d'una gran varietat de nacionalitats i experiències professionals. La seva atenció se centra en els estudiants i joves professionals.

## Partidaris

Un nombre d'alt perfil de polítics europeus, acadèmics i figures públiques han recolzat el projecte i donat suport amb el seu treball. Aquests són en particular l'ex Alt representant de la Unió Europea per a Afers exteriors i Política de Seguretat el polític espanyol Javier Solana, el polític italià Giorgio La Malfa, l'acadèmic britànic Lord Anthony Giddens, la política i acadèmica alemanya Gesine Schwan, així com el també polític i acadèmic hongarès Péter Balázs.

## Referències

* 1 2 3 «Project for Democratic Union, History» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-05-17. [Consulta: 2 octubre 2014].
* ↑ «Simms Brendan, Cambridge University Professor» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-09-07. [Consulta: 2 octubre 2014].
* ↑ «Patrons» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 2 octubre 2014].
# Operació Erial

L'Operació Erial és una investigació judicial realitzada per la Guàrdia Civil per presumptes "delictes de blanqueig de capitals, suborn, malbaratament de cabals públics, tràfic d'influències, frau en la contractació i associació il·lícita", afectant principalment polítics i familiars d'aquests.
En la investigació del cas Imelsa, Marcos Benavent aportà uns documents que iniciaren l'Operació Erial el 2015. Segons conta Marcos, li'ls donà un imam siri que els descobrí en un fals sostre obrant al pis que fou d'Eduardo Zaplana. També portaren a investigar aquest cas les investigacions del cas Taula (esclatat el 2016).
La primera detenció va ocórrer el 22 de maig de 2018, detenint a l'expresident de la Generalitat Valenciana, Eduardo Zaplana, que fou condemnat en octubre de 2024 a 10 anys i 5 mesos de presó, 17 anys i 10 mesos d'inhabilitació per a ocupació i càrrec públic, i tres anys per a l'exercici de la seva professió en el marc del cas Erial pels delictes de blanqueig de capitals, suborn, falsedat en document mercantil, i se li imposa una multa de 20,6 milions d'euros pel delicte de blanqueig i altres 4,4 pel delicte de suborn.

## Referències

* ↑ Salvador, Hèctor «Les claus de l'operació Erial». À Punt, 23-05-2018 [Consulta: 23 maig 2018].
* 1 2 «Unos papeles entregados por el 'yonki del dinero' y hallados por un imán sirio en un piso de Zaplana, origen de la causa». Europa Press, 23-05-2018 [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «Anticorrupció va detectar els delictes de Zaplana mentre investigava Rus pel cas Taula el 2015». À Punt, 23-05-2018 [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ Sánchez Iranzo, Marta. «Eduardo Zaplana, condemnat a 10 anys de presó per cobrar comissions il·legals». Vilaweb, 15-10-2024. [Consulta: 16 octubre 2024].
# The Mansion of Happiness

The Mansion of Happiness és el nom del joc de tauler d'autor en venda durant més temps (des del 1800 al 1926) i un dels més famosos dels Estats Units al segle xix. Creat per George Fox a Anglaterra, es va comercialitzar a tots els territoris de parla anglesa de la mà de Parker Brothers. Consistia en un joc on s'havia avançar per caselles segons l'atzar fins a assolir la felicitat o meta. A banda de l'entreteniment, el joc pretenia ser un recurs educatiu en valors per als nens.

## Desenvolupament del joc

Els jugadors s'alternen per avançar la seva fitxa i arribar a la meta central, on homes i dones ballen feliços en una mena de paradís anticipat. El tauler consta de 66 caselles que s'organitzen en espiral al voltant d'aquesta meta, de manera que les fitxes el recorren linealment. Quan es cau en una casella associada amb una virtut, es pot avançar terreny extra, mentre que si s'arriba a una casella de vici, la fitxa retrocedeix. Les caselles de passions excessives obliguen a perdre torn.
El joc es basava en la moral del puritanisme, per això per assolir la felicitat calia conrear els valors cristians presents a les diferents caselles. S'avançava mitjançant una mena de baldufa amb cares poligonals per evitar el dau, associat al joc pecaminós. La meta té clares al·lusions a les representacions del paradís o cel cristià i per arribar-hi cal impulsar-se a través de virtuts: pietat, honestedat, temperança, gratitud, prudència, veritat i castedat.
El joc va conèixer 13 edicions diferents, amb variacions en les il·lustracions de les caselles i nombroses seqüeles o jocs que n'imitaven la mecànica però sobre altres temes.

## Referències

* ↑ Orbanes, Philip E. Game Makers: The Story of Parker Brothers, from Tiddledy Winks to Trivial Pursuit'. Harvard Business School Press, 14 November 2003. ISBN 978-1-59139-269-9.
* ↑ Jensen, Jennifer. "Teaching Success Through Play: American Board And Table Games, 1840–1900". Magazine Antiques, December, 2001.
# Bellini (còctel)

El Bellini és un còctel oficial IBA pertanyent a la categoria d'espumosos, basat en vi blanc espumós, generalment amb espumós originalment prosecco i polpa de préssec fresc. És internacionalment un dels còctels més famosos d'Itàlia.

## Història

El Bellini va ser inventat el 1948 per Giuseppe Cipriani, barman del Harry's Bar a Venècia, qui va nomenar el còctel amb el cognom del pintor venecià Giovanni Bellini pel color rosa de la pintura el Giambellino. La beguda es va convertir en una especialitat de la casa a Harry's Bar a Venècia, un dels llocs favorits per Ernest Hemingway, Gianni Agnelli, Sinclair Lewis i Orson Welles. Més tard també es va fer molt popular al Harry's Bar de Nova York després que un empresari francès establís una ruta comercial per transportar polpa de préssecs entre els dos llocs, el còctel es va convertir en un clàssic ara estès a tots els bars del món.

## Recepta
### Ingredients

* 10 cl de prosecco
* 5 cl de polpa de préssec

### Procediment d'elaboració

La recepta original requereix l'ús de polpa i suc de préssec blanc de Verona, triturat i sense barrejar, barrejat lentament amb prosecco per no causar una pèrdua excessiva de gas, tot servit en una copa flauta.

## Vegeu també

* Mimosa (còctel)
* Rossini (còctel)

## Enllaços externs

* La recepta "autentica" del Còctel Bellini Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine.
* Història i recepta del Bellini a Saborgourmet.com Arxivat 2010-01-11 a Wayback Machine.
# Unicum (licor)

Unicum és el nom d'un licor estomacal hongarès de la destil·leria Zwack.
El seu nom deriva de la suposada frase "Això és un Unicum!" exclamada per Josep II, emperador del Sacre Imperi Romanogermànic, arxiduc d'Àustria i rei d'Hongria, després que el doctor de la cort, el doctor Zwack, li receptés el licor com a remei l'any 1790.
El destil·lat a base de més de 40 herbes i arrels conté un 40% de volum d'alcohol. La temperatura òptima per beure'l és d'entre 8 °C i 10 °C.
La barreja d'herbes i arrels, que la família Zwack ha mantingut en secret durant més de 200 anys, es posa en remull en alcohol durant unes setmanes, a continuació es destil·la la solució i, finalment, la beguda s'envelleix en bótes de roure durant sis mesos abans de ser embotellada.

## Història

La destil·leria Zwack va ser fundada a Pest l'any 1840. L'any 1883 es va patentar l'ampolla esfèrica de vidre verd, amb la creu sobre el fons vermell, com es pot veure a la imatge superior. L'Unicum ja s'exportava amb èxit a tot l'Imperi Austrohongarès, França i Rússia. L'any 1890, degut a la gran demanda del destil·lat, van haver de construir una nova fàbrica al districte de Ferencváros, el novè districte de Budapest, on encara avui hi és. Aquesta fàbrica va haver de ser reconstruïda després de la Segona Guerra Mundial, i l'any 1948, sota el règim comunista, va ser nacionalitzada. Tanmateix, la família Zwack va mantenir en secret la seva recepta i en va donar una de falsa a la dictadura. En circumstàncies difícils, la família va aconseguir abandonar el país i fugir a Itàlia, des d'on van continuar elaborant el famós licor, però seguint la recepta original. Després de la Guerra Freda, Péter Zwack va aconseguir recomprar l'empresa. Des de la dècada del 1990, es comercialitza una nova variant del licor, anomenada Unicum Next, que, en contrast amb l'original, és més dolça.
A part de l'Unicum, l'empresa també elabora altres licors i brandis.

## Varietats

* Unicum "clàssic".
* Unicum Szilva, elaborat amb prunes i el més suau, amb un 34,5% de volum d'alcohol en comparació amb totes les altres varietats, que en tenen un 40%.
* Unicum Barista, elaborat amb cafè aràbica.
* Unicum Riserva, envellit en bota.

## Premis

* Premi BNV, 1991
* Premi Hungaropack, 1998
* Worldstar Winner, 1998
* Golden Leaf (per publicitat), Tòquio, 2000

## Bibliografia

* Ingrid Haslinger: Kunde – Kaiser. Die Geschichte der ehemaligen k. u. k. Hoflieferanten. Schroll, Viena 1996, ISBN 3-85202-129-4.

## Referències

* ↑ https://unicum.hu/home#intro

## Enllaços externs

* Pàgina web