OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wavel·lita

La wavel·lita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany i dona nom al grup de la wavel·lita. Rep el nom del físic anglès William Wavell.

## Característiques

La wavel·lita és un fosfat de fórmula química Al₃(PO₄)₂(OH,F)₃·5H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4. Com a gemma es pot tallar en caboixons i altres formes atractiues per a fer joieria.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.DC: Fosfats, etc, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 1:1 i < 2:1» juntament amb els següents minerals: nissonita, eucroïta, legrandita, strashimirita, arthurita, earlshannonita, ojuelaïta, whitmoreïta, cobaltarthurita, bendadaïta, kunatita, kleemanita, bermanita, coralloïta, kovdorskita, ferristrunzita, ferrostrunzita, metavauxita, metavivianita, strunzita, beraunita, gordonita, laueïta, mangangordonita, paravauxita, pseudolaueïta, sigloïta, stewartita, ushkovita, ferrolaueïta, kastningita, maghrebita, nordgauïta, tinticita, vauxita, vantasselita, cacoxenita, gormanita, souzalita, kingita, allanpringita, kribergita, mapimita, ogdensburgita, nevadaïta i cloncurryita.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari en roques metamòrfiques alumíniques de baix grau. S'ha descrit a tots els continents tret de l'Antàrtida (tampoc a Groenlàndia). A Catalunya s'ha descrit a les mines Rocabruna (Gavà, Baix Llobregat) i al Sot de les Mines (Santa Creu d'Olorda, Barcelonès).

## Referències

* 1 2 3 «Wavellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r gener 2024].
* ↑ «Wavel·lita». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Wavellite» (anglès), gemdat.org base de dades sobre les gemmes, [consulta el 2 de desembre de 2013]
* ↑ Bareche, Eugeni. Els minerals de Catalunya: segle XX. Barcelona: Grup Mineralògic Català, 2006, p. 269. ISBN 84-609-9071-0 [Consulta: 1r gener 2024].
* ↑ Calvo Rebollar, Miguel. Minerales y Minas de España. Vol. VII. Fosfatos, arseniatos y vanadatos.. Madrid: Escuela Técnica Superior de Ingenieros de Minas de Madrid. Fundación Gómez Pardo., 2015 [Consulta: 1r gener 2024].
# Wilhelm von Hisinger

Wilhelm Hisinger (Västmanland, Suècia, 22 de desembre de 1766 – Skinnskatteberg, Suècia, 28 de juny de 1852), va ser un metge i un botànic i químic suec. El was 1807, treballant en coordinació amb Jöns Jakob Berzelius, es va adonar que en l'electròlisi qualsevol substància donada es dirigia sempre cap al mateix pol i que les substàncies atretes cap al mateix pol tenien altres propietats en comú. Això mostrava que, com a mínim, hi havia una correlació qualitativa entre les naturaleses químiques i elèctriques dels cossos.
l'any 1803, en laboratoris separats, Martin Heinrich Klaproth en un d'ells i Berzelius i Hisinger en un altres, van descobrir l'element Ceri, al qual van donar el nom de l'asteroid recentment descobert, Ceres. Més tard es va saber que el ceri que havien descobert Berzelius i Hisinger era en realitat una mescla de ceri, lantà i de l'anomenat didymium.
El mineral hisingerita, un silicat de ferro, amb la fórmula Fe$^{3+}$₂Si₂O₅(OH)₄·2H₂O, rep aquest nom en honor de Hisinger.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Hisinger, Wilhelm». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 233. ISBN 8429270043.
* ↑ Berzelius, and Hisinger, W. (1803). In Neues allg. J. Chem. 1, 115-49 (reprinted in Ann. Phys. 27, 270-304 (1807).
* ↑ «cerium». A: Encyclopædia Britannica Online [Consulta: 3 agost 2008].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Wilhelm Hisinger in Nordisk familjebok (suec)
* Wilhelm Hisinger in Svenskt biografiskt handlexikon (suec)
# Wilhelm von Rahden

El baró Wilhelm von Rahden (Breslau, 10 d'agost del 1793 – Gotha, 2 de novembre del 1860) va ser un militar i escriptor alemany que participà entre d'altres en la Primera guerra carlina i en deixà un valuós document autobiogràfic.

## Obres

* Cabrera. Erinnerungen aus dem Spanischen Bürgerkrieg. Frankfurt am Main, 1840. Hi ha una edició traduïda al català:
** Cabrera. Records de la guerra civil espanyola (1833-1840). Salvatella editorial, 2013.
* Wanderungen eines alten Soldaten. Erster Teil. Berlín, 1846
* Wanderungen eines alten Soldaten. Zweiter Teil. Berlín, 1847
* Wanderungen eines alten Soldaten. Dritter Teil. Berlín, 1851. Hi ha una edició resumida en castellà de la part tercera de les seves memòries, en la qual s'han suprimit els capítols on Rahden explica fets de guerra succeïts abans de la seva arribada a Espanya:
** Andanzas de un veterano de la Guerra de España (1833–1840). Pamplona, 1965.
* Miguel Gomez. Ein Lebenslichtbild. Berlín, 1859
# Xina estricta

La Xina pròpia, o Xina interior, o també les Divuit Províncies (que en català seria més aviat la Xina en sentit estricte), és un terme emprat històricament pels occidentals que han escrit sobre la Xina i sobre la dinastia Qing, la darrera, quan han volgut destacar el contrast entre el cor del país i les regions frontereres amb una identitat ètnica diferenciada. Aquestes regions sota sobirania xinesa, que es troben al nord i a l'oest del gran país, són Manxúria (que actualment se sol anomenar "Nord-est de la Xina"), Mongòlia (de la qual actualment només queda dins de la Xina la Mongòlia Interior), Xinjiang (l'antic "Turquestan xinès") i el Tibet. Totes aquestes regions es consideraven durant l'època imperial "Xina Exterior".
D'altra banda, tot i que els mapes que representen la "Xina pròpia" sempre inclouen la província de Yunnan i la regió autònoma de Guangxi (antigament, una província xinesa més), totes dues situades al sud, el cert és que aquests dos territoris són la llar de nombroses ètnies no xineses, pertanyents als grups tibetobirmà, tai, miao-yao o mon-khmer.

## Controvèrsia

No hi ha una extensió territorial definida per al que és la Xina en sentit estricte, ja que s'han produït molts canvis administratius, culturals i lingüístics al llarg de la història de la Xina. Hi ha una definició molt reduccionista que es refereix a la regió on es va originar la civilització xinesa, la Plana Central de la Xina; però també n'hi ha una altra que obre molt més el camp de visió, avança fins al moment que els xinesos ja han construït el seu imperi i se situa en la realitat actual: és la que es fixa en les Divuit Províncies de la dinastia Qing.
El cas és que la separació entre una "Xina estricta" dominada pels xinesos han i una o més "altres xines" que corresponen a diverses minories ètniques xoca amb la legitimitat de les fronteres actuals de la Xina, que es basa en el principi de la successió d'estats.
No existeix una traducció directa per a l'expressió anglesa "China proper" en la llengua xinesa a causa de diferències en la terminologia emprada per la dinastia Qing per referir-se a les regions que controlava, i l'expressió genera controvèrsia entre els intel·lectuals, especialment els xinesos, en part perquè admetre aquesta idea implicaria que les regions frontereres que no es consideren xineses en un sentit estricte apareixerien d'alguna manera com a territoris no xinesos, o potser fins i tot es faria evident que es troben dominats de forma il·legítima per la Xina.

## Referències

* ↑ «Glossary – China. Library of Congress Country Studies». Library of Congress. «Used broadly to mean China within the Great Wall, with its eighteen historic provinces.»
* ↑ Mackerras, Colin. «Han-minority relations». A: State and Society in 21st Century China: Crisis, Contention and Legitimation. Psychology Press, 2012, p. 219–220.
# Yeoman

Yeoman és un terme anglès per referir-se a pagesos terratinents durant l'Edat Mitjana d'Anglaterra que tenien una bona posició econòmica. Més tard el terme es va estendre a arrendataris i petits terratinents. El terme i el concepte d'origen és similar a l'original en rus kulak.
En l'escala social els yeomen es trobaven una mica per sota dels Gentry i per sobre de la de propietari d'una casa.
Yeoman era també un lloc dins la noblesa anglesa amb títols com Yeoman of the Chamber, Yeoman of the Crown, Yeoman Usher, i King's Yeoman.
En l'ús britànic modern, yeoman pot referir-se específicament a
* un membre de la reserva militar anomenada un yeomanry, similar a militia);
* un membre dels Yeomen of the Guard o Yeomen Warders de la Torre de Londres
* un funcionari de la Royal Household al Castell de Windsor, com el Yeoman of the Cellar
* un suboficial de la Royal Corps of Signals en el British Army, un lloc aconseguit després de completar un curs tècnic de 14 mesos.
En la United States Navy i United States Coast Guard, un yeoman és una classificació normalment amb ocupacions burocràtiques o administratives.

## Referències

* ↑ «Yeoman Definition | Definition of Yeoman at Dictionary.com». Dictionary.reference.com. [Consulta: 15 desembre 2009].

## Bibliografia

* Allen, Robert C. Enclosure and the Yeoman (1992) Oxford U. Press 376p.
* Broad, John. "The Fate of the Midland Yeoman: Tenants, Copyholders, and Freeholders as Farmers in North Buckinghamshire, 1620-1800," Continuity & Change 1999 14(3): 325-347,
* Campbell, Mildred. The English Yeoman
* Hallas, Christine S. "Yeomen and Peasants? Landownership Patterns in the North Yorkshire Pennines c. 1770-1900," Rural History 1998 9(2): 157-176,

## Vegeu també

* Beefeater

## Enllaços externs

* Yeomen of the Guard
* Official Yeomen of the Guard
* Yeoman Board Game
* The Yeoman Warders
# Windsor (Nou Hampshire)

Windsor és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 201 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Windsor tenia 201 habitants, 58 habitatges, i 37 famílies. La densitat de població era de 9,3 habitants per km².
Dels 58 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,4% hi vivien parelles casades, en un 3,4% dones solteres, i en un 34,5% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,8% tenia menys de 18 anys, un 14,4% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.750$ i la renda mediana per família de 58.750$. Els homes tenien una renda mediana de 36.250$ mentre que les dones 13.750$. La renda per capita de la població era de 17.966$. Entorn de l'11,8% de les famílies i el 12,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Windsor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Windsor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Windsor (Ontario)

Windsor és una ciutat canadenca situada al sud de la província d'Ontario. Segons el cens de 2001, té una població de 208.402 habitants. Fundada pels francesos el 1749 com un petit assentament agrícola, el 1794, després de la independència dels Estats Units es va fundar l'assenttament de "Sandwich", va ser rebatejada amb el seu nom actual el 1794. Es troba a les riberes del riu Detroit, que la separa de la ciutat estatunidenca de Detroit, situada al nord de Windsor.

## Ciutats agermanades

* Changchun, Xina (1992)
* Coventry, Regne Unit (1963)
* Fujisawa, Japó (1987)
* Granby (Quebec), Canadà (1956)
* Cornwall (Ontario), Canadà, (1972)
* Gunsan, Corea del Sud (2005)
* Lublin, Polònia (2000)
* Mannheim, Alemanya (1980)
* Las Vueltas, El Salvador (1987)
* Ohrid, Macedònia del Nord
* Sant-Etiève, França (1963)
* Saltillo, Mèxic
* Udine, Itàlia (1975)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de la ciutat (anglès)
# Yunaska

Yunaska (en aleutià Yunaxsxa) és la més gran de les illes que formen el grup de les illes Four Mountains, un subgrup de les illes Aleutianes, a l'estat d'Alaska, Estats Units, que es troben entre les illes Fox i les illes Andreanof. La seva superfície és de 173,1 km² i no disposa de població permanent segons el cens del 2000.
L'illa fa 23 quilòmetres de llarg per 5,5 d'ample i compta amb dos volcans que es troben separats per una vall. El volcà occidental és un estratovolcà que s'alça fins als 950 metres i del qual no es té constància que hagi estat actiu en temps històric. Per la seva banda, el volcà oriental és un gran volcà en escut de 500 metres d'altitud amb dues calderes superposades, la darrera erupció de les quals es va produir el 1937.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ Yunaska Island: Block 1081, Census Tract 1, Aleutians West Census Area, Alaska Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau
* ↑ Yunaska description and statistics Arxivat 2022-08-01 a Wayback Machine., Alaskan Volcano Observatory.
* ↑ «Global Volcanism Program | Yunaska» (en anglès). [Consulta: 14 maig 2024].
# Marina Garcia i Urzainqui

Marina Garcia i Urzainqui (Barcelona, 6 de juny de 1994) és una nedadora catalana especialista en els 100 i 200 metres braça. Ell 2024 va anunciar la seva retirada de l'esport d'elit.

## Biografia
### Jocs Olímpics de 2012

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 finalitzà en el 25è lloc a la fase preliminar dels 100 metres braça femenins i no va poder disputar les semifinals. En la modalitat dels 200 metres braça femenins tampoc va poder passar la ronda preliminatòria després de quedar en 20è lloc. Finalment, també fou una de les quatre integrants de l'equip que competí en els relleus 4x100 m. estils femenins, juntament amb Melanie Costa, Judit Ignacio i Duane Da Rocha. En aquella ocasió, el combinat espanyol tampoc va fer un bon resultat i no es classificà per a la final, quedant en 13è lloc.

### Campionat del Món de 2013

Al Campionat del Món de natació de 2013, celebrat a Barcelona, disputà les proves de 50, 100 i 200 metres braça, així com els relleus de 4x100 metres estils. En els 50 m. braça, després de classificar-se a les preliminars, va fer el desè millor temps de les semifinals amb un registre de 31.24 i va quedar fora de la lluita per les medalles de la final. En aquella mateixa semifinal, la lituana Ruta Meilutyte marcà un nou rècord del món de la prova amb un temps de 29.48. A la prova de 100 m. braça acabà en 7è lloc de la final i va marcar un nou rècord espanyol amb un temps de 1:07.08. En els 200 m. braça es classificà per a les semifinals després de ser tercera de la seva sèrie preliminar i establir un nou rècord espanyol amb un temps de 2:24.21. A les semifinals registrà el tercer millor temps amb 2:22.88, rebaixant de nou el rècord espanyol.

## Referències

* 1 2 «Barcelona 2013 - Marina Garcia». BCN2013.org.
* ↑ Rodríguez, Marc Segarra. «Marina Garcia es retira de la natació d'alt nivell», 02-08-2024. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «London 2012 - Swimming, 100m breaststroke women» (en anglès). Olympic.org. [Consulta: 30 juliol 2013].
* ↑ «London 2012 - Swimming, 200m breaststroke women» (en anglès). Olympic.org. [Consulta: 30 juliol 2013].
* ↑ «London 2012 - Swimming, 4x100m relay women» (en anglès). Olympic.org. [Consulta: 30 juliol 2013].
* 1 2 «Ruta Meilutyte també bat el rècord dels 50 metres braça i Marina Garcia queda fora de la final». Ara.cat, 03-08-2013. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ «Marina Garcia és 7a a la final dels 100 braça, però bat el rècord d'Espanya». 324.cat, 30-07-2013. [Consulta: 31 juliol 2013].
* ↑ «Marina Garcia i Jessica Vall es classifiquen per a les semifinals dels 200 metres braça». 324.cat, 01-08-2013. [Consulta: 1r agost 2013].
* ↑ «Rikke Pedersen bat el rècord mundial en els 200 m braça i Marina Garcia passa a la final». 324.cat, 01-08-2013. [Consulta: 1r agost 2013].

## Enllaços externs

* Los-Deportes.info - Resultats internacionals (castellà)
# Lliga espanyola d'hoquei sobre patins masculina 2003-2004

La trenta cinquena edició de la Lliga espanyola d'hoquei patins masculina, denominada en el seu moment OK Lliga, s'inicia l'11 d'octubre de 2003 i finalitza l'20 de juny de 2004. El Barcelona Excelent fou campió per la dissetena vegada.

## Participants

| Barcelona Excelent Animar Reus Deportiu Lloret Roncato Vic CP Tordera Hormipresa Igualada Lleida Llista Blava Cemex Tenerife | CP Alcobendas Celta Voltregà Vilanova L'Ull Blau CP Cibeles Deasa Liceo Vodafone Noia Freixenet Viva Habitat Blanes Aiscondel Vila-Seca |

## Llegenda

| Pts = Punts totals PJ = Partits jugats PG = Partits guanyats PE = Partits empatats PP = Partits perduts GF = Gols a favor | GC = Gols en contra DG = Diferència de gols (GF-GC) Ressaltat en verd = Equip classificat per als play-off. Ressaltat en vermell = Equip descendent de categoria. (p) = Gol de penalti (pro.) = Gol en pròrroga |

## Fase Regular
### Classificació

| Pos | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | Barcelona Excelent | 75 | 30 | 24 | 3 | 3 | 132 | 47 | +85 |
| 2 | Alnimar Reus Deportiu | 65 | 30 | 20 | 5 | 5 | 103 | 55 | +48 |
| 3 | Hormipresa Igualada | 57 | 30 | 17 | 6 | 7 | 99 | 63 | +36 |
| 4 | Noia Freixenet | 54 | 30 | 16 | 6 | 8 | 73 | 61 | +12 |
| 5 | Liceo Vodafone | 50 | 30 | 16 | 2 | 12 | 95 | 87 | +8 |
| 6 | Roncato Vic | 50 | 30 | 15 | 5 | 10 | 105 | 89 | +16 |
| 7 | Grup Castillo Lleida | 49 | 30 | 13 | 10 | 7 | 92 | 75 | +17 |
| 8 | Cemex Tenerife | 39 | 30 | 11 | 6 | 13 | 102 | 107 | -5 |
| 9 | Viva Habitat Blanes | 36 | 30 | 10 | 6 | 14 | 68 | 71 | -3 |
| 10 | Celta Voltregà | 35 | 30 | 9 | 8 | 13 | 93 | 95 | -2 |
| 11 | Vilanova L'Ull Blau | 35 | 30 | 9 | 8 | 13 | 98 | 116 | -18 |
| 12 | CH Lloret | 32 | 30 | 9 | 5 | 16 | 82 | 97 | -15 |
| 13 | Aiscondel Vila-Seca | 31 | 30 | 9 | 4 | 17 | 81 | 103 | -22 |
| 14 | Cibeles Deasa | 28 | 30 | 9 | 1 | 20 | 80 | 123 | -43 |
| 15 | CP Alcobendas | 27 | 30 | 8 | 3 | 19 | 73 | 120 | -47 |
| 16 | CP Tordera | 15 | 30 | 3 | 6 | 21 | 83 | 150 | -67 |

## Play-offs

{{Quarts de final
||Noia Freixenet |1|Liceo Vodafone |3 ||Alnimar Reus Deportiu |3|Grup Castillo Lleida|2 ||Hormipresa Igualada |3|Roncato Vic |1
||Barcelona Sorli Discau |3|Liceo Vodafone |0 ||Alnimar Reus Deportiu |2|Hormipresa Igualada |3
||Barcelona Sorli Discau |3|Hormipresa Igualada |0}}

## Enllaços externs

* Web oficial de la Reial Federació Espanyola de Patinatge (castellà)
# Dick Esser

Dick Esser (Makassar, 9 de juliol de 1918 - Leiden, 8 de març de 1979) va ser un jugador d'hoquei sobre herba neerlandès que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics: el 1948, a Londres, on va guanyar la medalla de bronze com a membre de l'equip neerlandès en la competició d'hoquei sobre herba, i el 1952, a Hèlsinki, on va guanyar la medalla de plata.

## Referències

* ↑ «Dick Esser Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de gener 2012. [Consulta: 1r abril 2019].
# George Gulack

George Gulack (Riga, 12 de maig de 1905 - Boca Raton, 27 de juliol de 1987) va ser un gimnasta artístic letó de naixement, però estatunidenc d'adopció, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
De jove, a Letònia, combinà la gimnàstica i el salt amb perxa. El 1921 guanyà el campionat letó del concurs complet de gimnàstica. El 1922 marxà als Estats Units, on se centrà en la gimnàstica i guanyà els títols d'anelles de 1929 i 1935.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la prova d'anelles del programa d'gimnàstica en quedar per davant William Denton i Giovanni Lattuada.
En retirar-se fou dirigent de la Federació Panamericana i de la Federació Internacional de Gimnàstica, així com jutge de gimnàstica durant més de 25 anys.

## Referències

* 1 2 3 «George Gulack Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de gener 2012. [Consulta: 20 febrer 2019].
# Mustelins

Els mustelins (Mustelinae) són una subfamília de la família dels mustèlids (Mustelidae). Anteriorment tenia un abast molt més ampli, fins que es descobrí que tal com estava definida aleshores era parafilètica i se n'eliminaren diversos gèneres per convertir-la en monofilètica.

## Espècies vivents

Subfamília Mustelinae
* Gènere Mustela
** Mustela altaica
** Mustela erminea
** Mustela eversmannii
** Mustela itatsi
** Mustela kathiah
** Mustela lutreola
** Mustela lutreolina
** Mustela nigripes
** Mustela nivalis
** Mustela nudipes
** Mustela putorius
*** Mustela putorius furo
** Mustela sibirica
** Mustela strigidorsa
** Mustela subpalmata
* Gènere Neogale
** Neogale africana
** Neogale felipei
** Neogale frenata
** Neogale vison

## Referències

* ↑ Sato, J. J. «The Systematics and Taxonomy of the World's Badger Species – A Review». A: Badgers: Systematics, Biology, Conservation, and Research Techniques (PDF) (en anglès). Alpha Wildlife Publications, 2016, p. 1-30.

## Enllaços externs

* Descriptions of Mustelinae
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Murray Melvin

Murray Melvin (Hampstead, 10 d'agost de 1932 - Hospital Saint Thomas, 14 d'abril de 2023) va ser un actor de teatre i de cinema britànic. Va rebre el Premi d'interpretació masculina al Festival de Canes 1962 per A Taste of Honey de Tony Richardson.

## Biografia

Fou principalment un actor teatral: va ser protagonista de la pel·lícula Sapore de mel i la seva interpretació li va valer el premi com a millor actor al Festival de Cannes del 1962; en els anys seixanta va actuar també en Alfie, de Lewis Gilbert.
En el decenni següent va treballar en la pel·lícula The Devils de Ken Russell, en el paper de pare Mignon, i Barry Lyndon de Stanley Kubrick, en el rol del reverend Runt.
Entre les seves últimes interpretacions, hom recorda les pel·lícules The Emperor's New Clothes (2001) i The Phantom of the Opera, de Joel Schumacher.

## Filmografia seleccionada

Filmografia:
* 1961: A Taste of Honey de Tony Richardson
* 1962: H. M. S. Defiant de Lewis Gilbert
* 1966: Alfie de Lewis Gilbert
* 1966: Calidoscopi (Kaleidoscope) de Jack Smight
* 1968: The Fixer de John Frankenheimer
* 1970: Start the revolution without me de Bud Yorkin
* 1971: El xicot (The Boyfriend) de Ken Russell
* 1971: The Devils de Ken Russell
* 1973: Ghost in the Noonday Sun de Peter Medak
* 1974: Ghost Story de Stephen Weeks
* 1975: Barry Lyndon de Stanley Kubrick
* 1977: Joseph Andrews de Tony Richardson: Beau Didapper
* 1978: El príncep i el captaire (Crossed swords) de Richard Fleischer
* 1986: Comrades de Bill Douglas
* 1987: Funny Boy de Christian Le Hemonet
* 1987: Testimony de Tony Palmer
* 1988: Little Dorrit de Christine Edzard
* 1990: The Krays de Peter Medak
* 2004: The Phantom of the Opera de Joel Schumacher
* 2006: Tom's Christmas Tree (TV) de Robert Worley

## Premis

* Festival de Canes 1962: Premi d'interpretació masculina per Un gust de mel de Tony Richardson, ex æquo amb Dean Stockwell, Jason Robards i Ralph Richardson, que l'han obtingut per Llarg viatge cap a la nit de Sidney Lumet.

## Referències

* ↑ «biografia de Murray Melvin». The New York Times.
* ↑ «Murray Melvin, premis». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Murray Melvin». The New York Times.