OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# We Can't Have Everything

We Can't Have Everything és una pel·lícula muda de la Famous Players-Lasky dirigida per Cecil B. DeMille i protagonitzada per Kathlyn Williams, Elliott Dexter i Wanda Hawley. Basada en una novel·la de Rupert Hughes, es va estrenar el 7 de juliol de 1918. Amb un cost de cost de 61.267,83 dòlars, la pel·lícula va obtenir uns guanys de 207.890,42 dòlars. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Charity Coe Cheever descobreix que el seu marit s’ha enamorat de Zada, una popular ballarina, i es divorcia. A la vegada, Jim Dyckman, que ha estat enamorat de Charity des de la infància, pensant que és impossible aconseguir l’amor de la noia es casa amb Kedzie Thropp, una actriu de cinema. Quan en Jim s'assabenta que Charity és lliure però ell ja no, se sent molt decebut, però tots dos decideixen mantenir la seva amistat. Durant una absència de Jim, Kedzie coneix el marquès de Strathdene, un jove aviador anglès, i s'enamora. L'aviador promet casar-se amb ella si aconsegueix el divorci del seu marit. Una nit, Charity i Jim es veuen sorpresos per una tempesta i veuen obligats a romandre en una caseta. En assabentar-se, Kedzie demana el divorci i es casa amb el seu aviador anglès. Amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial, però, Kedzie veu com el seu nou marit marxa cap al front i Jim es converteix en oficial. Més tard troba Charity servint en un hospital militar i els dos finalment es declaren l’amor.

## Repartiment

* Kathlyn Williams (Charity Coe Cheever)
* Elliott Dexter (Jim Dyckman)
* Wanda Hawley (Kedzie Thropp)
* Sylvia Breamer as Zada L'Etoile
* Thurston Hall (Peter Cheever)
* Raymond Hatton (marquès de Strathdene)
* Tully Marshall (el director)
* Theodore Roberts (el sultà)
* James Neill (policia)
* Ernest Joy (Heavy)
* William Elmer (Props)
* Charles Ogle (pare de Kedzie)
* Sylvia Ashton (mare de Kedzie)

## Referències

* ↑ Birchard, Robert. Cecil B. DeMille's Hollywood (en anglès). University Press of Kentucky, 2004-06-29, p. 125. ISBN 978-0-8131-2324-0.
* ↑ Higashi, Sumiko. Cecil B. DeMille and American Culture: The Silent Era (en anglès). University of California Press, 1994-12-02, p. 207. ISBN 978-0-520-08557-2.
* ↑ «Calendar of program publications». Exhibitors Herald VII, 2, 06-07-1918, pàg. 43.
* ↑ «We Can’t Have Everything» (en anglès americà). Cecil B. De Mille Foundation, 2016. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «We Can't Have Everything» (en anglès). American Silent Feature Film Survival Database, 1918. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Kathlyn Williams in “We Can’t Have Everything”». Exhibitors Herald VII, 7, 10 d’agost 1918, pàg. 53.

## Enllaços externs

* We Can't Have Everything al catàleg de l'American Film Institute
# Blíjneie

«Blíjneie» té aquests significats:
* Blíjnie (Djankoi), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Blíjnie (Krasnogvardiske), localitat de la República Autònoma de Crimea
# Carrer de Baix (Castellterçol)

El Carrer de Baix és una via pública de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer que va des de la plaça Victor Pradera fins a la plaça de Tresserres. D'uns cinc metres d'amplada, a cada costat s'arrengleren cases que encara conserven la seva estructura original de planta baixa, pis i golfes.

## Història

Als segles XVII i XVIII, a conseqüència del floriment de la indústria dels peraires i del negoci del gel, la població experimentà una notable creixença i això va fer que s'haguessin d'obrir nous carrers i construir cases, com és el cas d'aquest carrer.

## Vegeu també

* Habitatge al carrer de Baix, 13
* Habitatge al carrer de Baix, 39
* Habitatge al carrer de Baix, 46

## Referències

* 1 2 «Carrer de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Voznessenka (raion de Krivoixeino)

Voznessenka (en rus: Вознесенка) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2021 tenia 130 habitants.

## Referències

* ↑ Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских населённых пунктов, сельских населённых пунктов (en rus).
# Les Cousins

Les Cousins és una pel·lícula francesa dirigida per Claude Chabrol estrenada el 1959.

## Argument

Charles, jove provincià seriós i treballador, desembarca a Neuilly amb el seu cosí Paul, cínic i gran seductor. Charles s'enamora de Florence, però Paul és la seva amant...

## Repartiment

* Gérard Blain: Charles
* Jean-Claude Brialy: Paul
* Juliette Mayniel: Florence
* Claude Cerval: Jean anomenat Clovis
* Geneviève Cluny: Geneviève
* Guy Decomble: El llibreter
* Michèle Méritz: Vonvon
* Corrado Guarducci: Comte italià Arcangelo Minerva
* Stéphane Audran: Françoise
* Françoise Vatel: Martine
* Jacques Deschamps
* Jean-Marie Arnoux
* Robert Barre
* Michel Benoist
* Gaby Blandé
* Chantal Bouchon
* Catherine Candida
* André Chanal
* Gilbert Edard
* Abdou Filali
* Clara Gansard
* Sophie Grimaldi: La noia als Champs-Élysées
* Yann Groël
* André Jocelyn: El noi que porta el xampany
* Jacques Kemp
* Jean-Louis Maury: el jugador de bridge amb la noia rossa
* Jean-Pierre Moulin: un estudiant
* Sabine Moussali
* Jeanne Pérez: la conserge
* Christian Pezey
* Emmanuel Pierson
* Jacques Ralf
* Taty Rocca
* Laszlo Szabo: El noi que obre la porta
* Colette Teissèdre
* Jean-Paul Thomas
* Simone Vannier
* Virginie Vitry
* André Zamire

## Premis

* 1959: Os d'Or al Festival Internacional de Cinema de Berlín
# Yufka

El yufka significa pasta fil·lo en turc i el pa fet de yufka (Sac ekmeği o Yufka ekmeği, ref. pàgina 56) és un pa pla tradicional. D'origen turc, el pa de yufka (yufka ekmeği) és de 40–50 cm de diàmetre i elaborat de forma especial amb farina de blat, aigua i sal comuna. Després de l'elaboració de la massa del pa, aquesta es deixa reposar durant un període de 30 minuts. Les peces de pa acostumen a pesar aproximadament 150-200 g i es cuinen al forn durant tres minuts. Aquest tipus de pa es fa servir freqüentment a l'elaboració dels dürüm döner. El pa de yufka també s'anomena sac ekmeği.

## Vegeu també

* Hamur tahtası
* Bazlama
* Pide
* Tandır ekmeği

## Referències

* ↑ Müjgân Üçer. Sivas halk mutfağı. M. Üçer, 1992.
* ↑ Türk folkloru. Türk Folkloru, 1984.
* ↑ «Köylü kadınların yufka ekmeği geleneği sürüyor - Yeni Akit» (en turc). [Consulta: 30 juliol 2021].
# Nino Khurtsidze

Nino Khurtsidze (28 de setembre de 1975 - 22 d'abril de 2018) va ser una jugadora d'escacs georgiana. Va ser guardonada amb els títols de la FIDE de Gran Mestra Femenina (WGM) el 1993 i de Mestre Internacional (IM) el 1999. Va guanyar el Campionat Mundial d'escacs femení sub-20 els anys 1993 i el 1995. Khurtsidze també va guanyar el Campionat del món d'escacs femení sub-16 de 1991 a Guarapuava, Brasil, el Campionat d'Europa femení sub-20 el 1992, el campionat absolut d'escacs de Geòrgia el 1998 i el campionat femení de Geòrgia cinc vegades (el 1989, 1993, 2005, 2006 i 2013).

## Resultats destacats en competició

Va participar en el Torneig Interzonal Femení el 1993 a Jakarta, Indonèsia i el 1995 a Chișinău, Moldàvia. Aquestes proves formaven part del cicle del Campionat del Món d'escacs femení de 1996 i 1999 respectivament.
El 1998 va guanyar a Rotterdam el Campionat Femení d'Universitats, organitzat per la FISU.
Khurtsidze va competir al Campionat del Món femení celebrat amb el format eliminatòria els anys 2000, 2001, 2004, 2006, 2008, 2012, 2015 i 2017. Els seus millors resultats es van produir a Moscou 2001 (arribant als vuitens de final, on va ser derrotada per l'eventual guanyadora, Zhu Chen), a Iekaterinburg 2006 (vuitens de final - derrotada per Alissa Gal·liàmova), i a Teheran 2017 (setzens de final - derrotada per Antoaneta Stéfanova).
En esdeveniments per equips, Khurtsidze va jugar amb Geòrgia a l'Olimpíada d'escacs femenina els anys 1998, 2000, 2002, 2006 i 2012, el Campionat del món femení d'escacs per equips el 2007 i l'equip que va guanyar-hi la medalla de bronze el 2011 i l'Europeu per equips els anys 1999, 2003, 2005, 2007, 2009, 2011 i 2013. Va formar part de l'equip femení de Geòrgia al 4t Campionat del món d'escacs per equips, celebrat a Lucerna, Suïssa el 1997. Khurtsidze també va competir a la Copa d'Europa de Clubs Femenina amb cinc equips diferents els anys 1996, 1999, 2001, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 i 2010.
El 2004, va quedar segona darrere d'Evgeny Shaposhnikov al torneig obert d'Essen. El 2005, va ser la jugadora d'escacs número dos femenina de Geòrgia amb una puntuació de 2420. L'any 2012 Khurtsidze va participar al torneig del Gran Premi Femení de la FIDE a Djermuk, Armènia.
Va residir a Tbilisi i va ser entrenada durant molts anys pel GM Konstantin Aseev.
Khurtsidze va morir de càncer l'abril de 2018.

## Referències

* 1 2 3 Schulz, André. «Nino Khurtsidze 1975-2018». Chess News. ChessBase, 24-04-2018. [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ List of WUC Chess Medallists Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., www.fisu.net, 17-03-2006, access-date 30-04-2022
* ↑ Mark Weeks Chess Pages
* ↑ «Schach-Ticker: Osteropen des SC WDB Essen» (en alemany). Chess-International.de. Arxivat de l'original el 6 març 2012. [Consulta: 25 maig 2010].
* ↑ «Fifth FIDE Women's Grand Prix starts in Djermuk». Chess News. ChessBase, 17-07-2012. [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ «Нино Хурцидзе нужна ваша помощь». Arxivat de l'original el 2018-04-24. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ «Нино Хурцидзе. 1975 - 2018» (en rus). chess-news.ru, 22-04-2018. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Editorial Planeta

Editorial Planeta és una empresa editorial fundada el 1949 a Barcelona. És l'empresa insígnia del Grup Planeta. Ha publicat al voltant de 6.000 títols pertanyents a més de 1.500 autors, la majoria d'ells castellanoparlants. Cada any atorga el Premio Planeta de Novel·la, el Premi de Novel·la Fernando Lara, el Premi Azorín, el Premi de les Lletres Catalanes Ramon Llull i el Premi Série Negra.
El gener de 2012 va perdre els drets de publicació per Espanya de l'americana DC Comics, que van ser adquirits per ECC Ediciones.
La tardor de 2015 l'empresa va ratificar que si Catalunya s'independitza, mourà la seu fiscal a Madrid, Sevilla o Conca.

## Referències

* ↑ «Despierta el Rey de los Sueños» (en castellà). El Mundo, 03-10-2013. [Consulta: 13 abril 2015].
* ↑ Planets ratifica que se irá de Catalunya si declara la independencia, La Vanguardia, 15/10/2015, p.36

## Vegeu també

* Grup Planeta
* Premio Planeta de Novel·la
* Premi de Novel·la Fernando Lara
* Premi Azorín

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Editorial Planeta Arxivat 2012-10-04 a Wayback Machine.
# Camins encreuats

Camins encreuats (títol original: It's the Rage) és una versió cinematogràfica de 1999 de l'obra de Keith Reddin "The Alarmist" sobre tres històries interconnectades i com les pistoles afecten les nou persones involucrades. La pel·lícula és la primera dirigida per James D. Stern, i compta amb un repartiment estel·lar. Ha estat doblada al català.

## Argument

Les armes de foc figuren en les vides entrellaçades de nou persones. Warren (Jeff Daniels) dispara a l'amant de la seva esposa, Helen (Joan Allen), i en la seva defensa ell afirma que va pensar que estava disparant-li a un intrús. Ella el deixa; i el seu advocat (Andre Braugher) l'ajuda a obtenir un treball amb un assistent d'informàtica solitari (Gary Sinise) que branda la seva pistola de vegades a Helen. Tennel (Josh Brolin), l'ex-assistent de l'informàtic, apareix en una botiga de vídeos i s'enamora d'Annabel Lee (Anna Paquin), una noia del carrer agressiva que li agrada queixar-se d'homes amb el seu germà psicòtic (Giovanni Ribisi).
En secret, Annabel comença una aventura amb l'advocat, però les coses es compliquen quan l'amant gai de l'advocat, Chris (David Schwimmer), s'assabenta. Mentrestant, un policia (Robert Forster) es queda amb Warren.

## Repartiment

* Joan Allen: Helen.
* Andre Braugher: Tim.
* Josh Brolin: Tennel.
* Jeff Daniels: Warren Harding.
* Robert Forster: Tyler.
* January Jones: Janice Taylor.
* Anna Paquin: Annabel Lee.
* Giovanni Ribisi: Sidney.
* David Schwimmer: Chris.
* Gary Sinise: Morgan.
* Muse Watson: Cleaner.
* Bokeem Woodbine: Agee.

## Producció

El rodatge va tenir lloc a Los Angeles, Califòrnia.
La pel·lícula es va estrenar en la televisió per cable: All the Rage. Mai va entrar en àmplia difusió als cinemes d'Amèrica (mostrada només en pocs festivals de cinema), encara que el llançament en DVD va ser un èxit moderat. També va estar en el Festival de Cinema Internacional de Milà, guanyant premis a la millor actuació (Gary Sinise), millor director, millor muntatge, millor pel·lícula, millor música, millor guió, així: el Premi del públic.

## Referències

* ↑ «Camins encreuats». esadir.cat.
* ↑ «All the Rage (1999)». [Consulta: 9 abril 2018].
# Old Etonians Football Club

L'Old Etonians Football Club és un club de futbol els jugadors del qual foren antics membres de l'Eton College. És membre de l'Amateur Football Alliance. Ha guanyat dues Copes angleses (1879 i 1882), dues Arthurian League (1992-93 i 2004-05) i una Arthur Dunn Cup (2004-05).

## Història

Va ser fundat per Lord Kinnaird el 1871. Fou el darrer club amateur que guanyà la FA Cup el 25 de març de 1882 quan derrotà el Blackburn Rovers per 1-0 a The Oval. Va perdre per 2-1 després d'una pròrroga amb un altre club de Blackburn, Blackburn Olympic, l'any següent. En total disputà sis finals de la Copa entre 1875 i 1883, de les quals en guanyà dues.

## Jugadors destacats

El club aportà diversos jugadors a la selecció de futbol d'Anglaterra que foren (partits internacionals entre parèntesis):
* Rupert Anderson (1)
* Lindsay Bury (1)
* Edward Christian (1)
* Arthur Dunn (2)
* Harry Goodhart (3)
* Robert Cunliffe Gosling (5)
* John Hawtrey (2)
* Herbert Whitfield (1)
Altres jugadors del club també foren internacionals posteriorment:
* Alexander Bonsor
* Percy de Paravicini
* Alfred Lyttelton
* Reginald Macaulay
* Cuthbert Ottaway
* John Frederick Peel Rawlinson
El fundador del club Lord Kinnaird també fou internacional un cop amb Escòcia.

## Referències

* ↑ England Online dona la data de 1865, no obstant the Arthurian League website dona la de 1871. La web oficial del club suggereix que el club fou fundat oficialment el 1871 però que ja jugava des del 1863
* ↑ England Players' Club Affiliations - Old Etonians

## Enllaços externs

* Old Etonians Football Club - Lloc web oficial
* Club a la web de l'Arthurian League Arxivat 2007-05-24 a Wayback Machine.
* Football Club History Database
# Monuments budistes de la regió de Hōryū-ji

La declaració com a Patrimoni de la Humanitat de la Unesco dels Monuments budistes a la regió de Hōryū-ji inclou una varietat d'edificis que es troben a Hōryū-ji i Hokki-ji en la Prefectura de Nara, al Japó. Van ser designats el 1993, juntament amb el paisatge circumdant, en virtut de diversos criteris. Les estructures inscrites són alguns dels edificis més antics de fusta al món, datats entre els segles vii i viii. Molts dels monuments són també Tresor Nacional del Japó, i reflecteixen una època important de la influència budista al Japó. Les estructures inclouen 21 edificis en el temple oriental de Hōryū-ji, nou en el temple occidental, 17 monestirs i altres edificis, així com la pagoda de Hokki-ji.

## Llista de llocs

| Nom | Tipus | Localització | Imatge |
| Edificis de Hōryū-ji (法隆寺, Hōryū-ji) | Temple | Ikaruga-chō, Ikoma-gun, Nara-ken | |
| Pagoda de Hokki-ji (法起寺, Hokki-ji) | Temple | Ikaruga-chō, Ikoma-gun, Nara-ken | |

## Referències

* ↑ ICOMOS. «Advisory Body Evaluation», 01-10-1992. [Consulta: 3 agost 2009].

## Enllaços externs

* «Buddhist Monuments in the Hōryū-ji Area», UNESCO
# Josep Francesc Llevat Briansó

Josep Francesc Llevat Briansó (Reus, 31 de desembre de 1941 - 16 d'octubre de 2024) (conegut també com a Paco Llevat), va ser un farmacèutic català i alcalde de Reus.
Fill de l'industrial Paco Llevat (de malnom «Paco Samarretes», per tenir una indústria tèxtil), regidor durant el franquisme, net del psiquiatre Josep Briansó Salvador i besnet d'Emili Briansó Planes, va estudiar farmàcia a la Universitat de Barcelona. Va ser president de la Jove Cambra de Reus que li serví de plataforma pels seus interessos polítics. Alcalde de Reus designat el 1973 i diputat provincial, dimití el 1977 per presentar-se a les eleccions generals i anà a les llistes de la Unió del Centre i la Democràcia Cristiana de Catalunya, on no resultà elegit. Des de l'alcaldia va promoure una entitat, la Mancomunitat de la comarca. Va actuar en diverses obres públiques, com l'Autovia de Bellisens, el pavelló de Fires i el parc de sant Jordi. Un dels afers més polèmics va ser el de la construcció de l'aparcament subterrani a la plaça de Prim, que va tenir molts detractors, i un altre va ser la supressió del carrilet de Reus a Salou que va proposar de substituir per un tren vertebrat que no es va materialitzar mai, i que va donar lloc a l'especulació dels terrenys de les antigues estacions del carrilet. El 1977, amb motiu de la canonització de la Mare Molas, Josep Francesc Llevat va regalar pel seu compte l'escultura de «La pastoreta», obra de Joan Rebull i situada a la Plaça de la Pastoreta, al Vaticà. La resposta popular de protesta va ser immediata, i van sortir publicats fulls volants i adhesius i es van celebrar diverses concentracions i manifestacions sota el lema «Salvem la plaça» i «Volem La Pastoreta», on es reivindicava l'ús públic d'aquell espai i la restitució de l'escultura. Joan Rebull va fer entrega a la ciutat d'una nova escultura, lleugerament diferent a l'anterior.
Llevat va publicar l'any 1982 Quo vadis Reus, unes memòries referents a la seva etapa d'alcalde, alguns llibres més aviat anecdòtics sobre Reus en diversos anys i un resum biogràfic del general Prim el 2013.

## Referències

* 1 2 «Es mor l'exalcalde de Reus Josep Francesc Llevat». reusdigital.cat. [Consulta: 17 octubre 2024].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 391-392.
* ↑ Duch, Montserrat. «El segle XX: la dictadura franquista». A: Història general de Reus, vol. IV, p. 373. ISBN 8489688214
* ↑ Anguera, Pere; Xavier Amorós; Albert Arnavat. Història gràfica del Reus contemporani II: 1939/1979. Reus: l'Ajuntament, 1987, p. 85 i 244. ISBN 8439870027.
* ↑ «Quo vadis Reus?». CCUC. [Consulta: 9-V-2015].
# Teodor II (patriarca)

Teodor II va ser patriarca d'Alexandria en algun moment entre els segles vii i viii (no es coneixen les dates exactes).
Va succeir Pere IV d'Alexandria, i al seu torn va ser succeït per Pere V d'Alexandria.

## Referències

* ↑ Kahzdan, A. P. (et al.) (eds.). The Oxford dictionary of Byzantium. Vol. 3. Nova York: Oxford University Press, 1991, p. 1893. ISBN 9780195046526.
# Xiahou Yang

    En aquest nom xinès, el cognom és Xiahou.
Xiahou Yang (xinès tradicional: 夏侯陽) (Xina, c. dècada del 400 - c. dècada del 460) és el suposat autor d'un antic manual de matemàtiques xinès.

## Vida i Obra

La única cosa que es coneix és un tractat titulat 夏侯阳算经, Xiahou Yang Suanjing (Clàssic de Matemàtiques de Xiahou Yang), sense poder estar segurs de la seva autoria o datació. El llibre es compon de tres parts que contenen, respectivament, 19, 29 i 44 problemes elementals d'aritmètica. El llibre va esdevenir uns dels deu llibres de matemàtiques obligatoris pels exàmens d'ingrés a la cort imperial xinesa des de l'inici de la dinastia Tang (segles vii i viii).
A més de les operacions aritmètiques elementals, també tracta dels percentatges i de les arrels quadrades i cúbiques. També estableix clarament el concepte de potències de 10 i fa una aproximació bastant desenvolupada dels decimals, similar a la que es fa avui en dia en expresar $10^{-1}$ o $10^{-2}$ per referir-nos a $0,1$ o $0,01$.

## Referències

* ↑ Martzloff, 1997, p. 124.
* ↑ Martzloff, 1997, p. 141.
* ↑ Vanhée, 1924, p. 235.
* ↑ Restivo, 1992, p. 29.
* ↑ Needham i Ronan, 1981, p. 38.

## Bibliografia

* Lay-Yong, Lam «A Chinese Genesis: Rewriting the History of Our Numeral System» (en anglès). Archive for History of Exact Sciences, Vol. 38, Num. 2, 1988, pàg. 101-108. ISSN: 0003-9519.
* Martzloff, Jeab Claude. A History of Chinese Mathematics (en anglès). Springer, 1997. ISBN 978-3-540-33782-9.
* Needham, Joseph; Ronan, Colin A. The Shorter Science and Civilization in China (en anglès). Cambridge University Press, 1981. ISBN 0-521-31536-0.
* Restivo, Sal. Mathematics in Society and History: Sociological Inquiries (en anglès). Springer, 1992. ISBN 978-1-4020-0039-3.
* Vanhée, Louis «The Arithmetic Classic of Hsia-Hou Yang» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 31, Num. 5, 1924, pàg. 235-237. DOI: 10.2307/2299246. ISSN: 0002-9890.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Xiahou Yang» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Paropamísades

Els paropamísades (en llatí paropamisadae, en grec antic Παροπαμισάδαι) era el nom col·lectiu d'un grup de petites tribus que vivien a les muntanyes Paropamisus (Hindu Kush).
El districte que habitaven es deia Paropamisadon (Παροπαμισάδων χώρα), i estaven instal·lats especialment a la part sud i est, segons diu Flavi Arrià. Aquest poble era un grup independent i lliure que mai no va ser sotmès fins al temps d'Alexandre el Gran, que hi va construir la ciutat d'Alexandria Paropamisos o Alexandria ad Caucasum. Les tribus principals eren els bolites (bolitae o potser cabolitae, els habitants de Kabul), els ambautes (ambautae), els parsis (parsii) i els pargietes (paryetae o pargyetae), segons Claudi Ptolemeu. Les valls on vivien, encara que a l'hivern eren molt fredes, destacaven per la seva gran fertilitat, segons Estrabó.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Paropamisadae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 març 2021].
# Tiriaspes

Tiriaspes (en llatí Tyriaspes, en grec antic Τυριάσπης) va ser un persa a qui Alexandre el Gran va nomenar sàtrapa de la regió de Paropamísades (modern Hindu Kush a l'Afganistan i Pakistan) a l'oest del riu Cophen, l'any 327 aC.
L'any següent Alexandre li va encarregar, junt amb Filip, sàtrapa de l'Índia, de sotmetre als assacenis que s'havien revoltat, segons diu Flavi Arrià. El seu govern sembla que va ser corrupte i Alexandre, l'any 325 aC el va destituir i al seu lloc hi va posar Oxiartes, que ja governava Gandhara. Tiriaspes va ser condemnat a mort i executat, segons Quint Curci Ruf.

## Referències

* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, IV, 22, 5
* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, V, 20, 7
* ↑ Smith, William (ed.). «Tyriaspes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, VI, 15, 3
* ↑ Quint Curci Ruf. Història d'Alexandre, IX, 8, 9
# Carrer del Pont (Caldes de Montbui)

El carrer del Pont és un vial al nucli de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. És un carrer que forma part de l'antiga ciutat murallada de Caldes i porta de la plaça del Lleó al pont romànic. És un carrer documentat als anys 1311 i 1353. Era un carreró sense sortida. Un document del 1563 indica que el carrer antigament es deia "de Vulpsegura". Les cases que actualment es poden veure són, principalment, dels segles XIX i XX. La traça del carrer és força rectilínia. El tipus d'edificació corresponia fonamentalment a cases nobles amb una estructura bastant complexa de petit palau. Les cases són d'origen unifamiliar i l'alçada en general és d'una planta baixa i dues plantes. Es conserva la tradicional alineació del carrer.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del carrer del Pont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Vince Grella

Vincenzo "Vince" Grella (5 d'octubre de 1979) és un futbolista australià que juga de centrecampista pel Blackburn en la Premier League anglesa i per la selecció de futbol d'Austràlia.

## Enllaços externs

* Dades estadístiques sobre Vince Grella a soccerbase.com (anglès)
* Perfil a la web del Blackburn Arxivat 2008-12-23 a Wayback Machine. (anglès)