OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caty Juan de Corral

Caty Juan de Corral és el sobrenom de Catalina Juan Servera (So N'Armadans, Palma, Mallorca, 16 de desembre de 1926 - Palma, 11 de novembre de 2014) com a escriptora, pintora, articulista i gastrònoma.
Caty Juan de Corral desenvolupà un intens treball literari; va publicar diverses novel·les i participà en els principals concursos literaris de l'Estat espanyol amb resultats com el Premi Café Gijón (1976), Premi Armengot, Premi Ciutat de Terrassa (1971) i Premi Ciutat de Girona (1973). Entre altres, col·laborà en diaris i revistes com ABC, Baleares, Blanco y Negro, Última Hora i Gourmets.
Alhora, també va destacar com a escriptora en l'àmbit gastronòmic, on adquirí rellevància per la tasca de recuperació i difusió de la cuina balear: Cocina Balear, Repostería balear i cuina mediterrània creativa, Recetas con ángel. El 2007 va rebre el Premi Ramon Llull.
Paral·lelament a la seva tasca com a escriptora i sota la firma Caty Juan, fou pintora. Exposava individualment des del 1948 a Palma, Barcelona, Madrid i diverses ciutats espanyoles, França i Alemanya. Es caracteritzà per una pintura de colors plans i contorns ben definits, sòlidament estructurada i un punt ingènua, que hom ha considerat el millor exponent de la nova figuració mallorquina.
Com a pintora d'avantguarda, entre els anys 1958 i 1962 fou membre del Grup Tago un dels pocs i més importants grups de tendència d'avantguarda sorgits durant els anys de la postguerra espanyola. El Casal Solleric de Palma n'oferí una exposició retrospectiva el 2001. Des de l'any 1986 fins a la seva defunció, fou membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Sebastià.
El 2019 fou nomenada pel Consell de Mallorca filla predilecta de Mallorca.

## Obra
### Obra literària

* Ropa tendida (1958), novel·la
* Un paso hacia la calle (1967), novel·la
* La herida (1968), novel·la
* Una pared de adobes (1971, premi Ciutat de Terrassa), novel·la
* La noche del calamar (1976, premi Café Gijón), novel·la

### Obra gastronòmica

* Cocina balear. Las cuatro estaciones (1985)
* Repostería balear (1987)
* Entrar a la cuina de Mallorca, Menorca, Eivissa i Formentera (1989)
* Recetas con ángel (1994)

## Referències

* 1 2 «Fallece la artista plástica y escritora mallorquina Caty Juan de Corral» (en castellà). Última hora, 13-11-2014. [Consulta: 23 setembre 2022].
* 1 2 3 «Catalina Juan i Servera | enciclopedia.cat». [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ Fiol, Bartomeu. «L'obra de Caty Juan del Corral». dBalears, 08-05-2001. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ Premis Ramon Llull 2007, CATALINA JUAN SERVERA, CATY JUAN DE CORRAL Biografia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a caib.es
* ↑ Adrover, Miquel. «El Consell concede la medalla de honor de Mallorca a la UIB y a la Fundació Colonya» (en castellà). Diario de Mallorca, 11-04-2019. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «El retrato de Caty Juan, hija predilecta de Mallorca, ya cuelga en el Consell» (en castellà). Última hora, 26-09-2019. [Consulta: 23 setembre 2022].
# Thomas Burgess

Thomas William Burgess (Rotherham, South Yorkshire, Anglaterra, 15 de juny de 1872 - París, 5 de juliol de 1950) va ser un waterpolista i nedador anglès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 6 de setembre de 1911 fou la segona persona en completar satisfactòriament la travessia del Canal de la Mànega, en el que era el seu catorzè intent, després que Matthew Webb ho aconseguís el 1875.
Burgess es traslladà a França el 1889, i allà passà la resta de la seva vida. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en la competició de waterpolo, tot formant part del Libellule de Paris. Alhora disputà tres proves del programa de natació, els 1000 i 4000 metres lliures i els 200 metres esquena. En totes tres curses arribà a la final, quedant quart en els 4000 metres, cinquè en els 200 esquena i no podent finalitzar la final dels 1000 metres.

## Referències

* 1 2 3 «Bill Burgess Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 de desembre 2016. [Consulta: 26 octubre 2015].
# Depressió de deflació

Una depressió de deflació, en anglès:blowout, són depressions sorrenques en un ecosistema de dunes i són causades per la remoció dels sediments pel vent.
Aquest tipus de depressions es donen en camps de dunes parcialment vegetades o en turons de sorra. La deflació es forma quan es perd un tros de vegetació protectora permetent l'acció erosiva dels vents forts i es forma una depressió. Generalment són petites depressions però poden arribar a fer quilòmetres de llargada i aconseguir 70 metres de fondària.
Les causes de la pèrdua de vegetació inclouen les sequeres llargues, el foc (natural o antropogènic) o, en casos extrems, el pas d'humans, ramat, etc. El foc és la causa més comuna. Hi pot haver una successió de tornada a la situació d'abans del foc.
Les dunes de sorra costaneres es troben just a l'interior d'una platja, i es formen per l'acció del vent que transporta sorra seca cap a l'interior a través de la platja. Això només passa si hi ha una extensió plana suficient des de la platja. Aquesta superfície inhòspita és colonitzada per espècies pioneres (com ara poàcies del gènere Ammophila que estabilitzen les dunes). Pel procés de successió ecològica aquestes dunes poden convertir-se en bosc (depenent del clima) i el sòl sigui madur.
La deflació proporciona un hàbitat important per la flora i fauna.

## Referències

* ↑ Pound, R. and Clements, F.E. 1900. The phytogeography of Nebraska. 2d ed. Lincoln, 442 pp.
* ↑ Jungerius, P.D. and van der Meulen, F. 1989. The development of dune blowouts, as measured with erosion pins and sequential air photos. Catena 16(4-5):369-376.
* ↑ Wang Shuai, Hasi Eerdun, Zhuang Yanmei and Zhang Ping. 2008. A study of blowouts in the Hulun Buir Sandy Grassland, Northeast China. In: Correa, A.C., Agnello, M.F., Todd, R. and Peterson, R. (ed). Water in the Arid and Semiarid Lands. Proceedings of the 2006 International Conference, 15-17 November 2006, Lubbock, Texas, ICASALS Publication 2008-1, pp. 191-199.
* ↑ Barbour, E.H. 1895. Report of the geologist: Soils. In: Furnas, R.T. (ed), Annual Report, Nebraska State Board of Agriculture for the year 1894, pp. 61-92.
* ↑ Hugenholtz, C.H. and Wolfe, S.A. 2006. Morphodynamics and climate controls of two aeolian blowouts on the northern Great Plains, Canada. Earth Surface Processes and Landforms 31(12):1540-1557.
* ↑ Rydberg, P.A. 1895. Flora of the sand hills of Nebraska. Contributions from the United States National Herbarium 3:133-203.

## Enllaços externs

* The Bibliography of Aeolian Research (BAR) Arxivat 2017-06-07 a Wayback Machine.
# Primera divisió espanyola de futbol 1997-1998
## Classificació general

| Posició | Equip | J | G | E | P | GF | GC | DG | PTS. |
| 1 | FC Barcelona | 38 | 23 | 5 | 10 | 78 | 56 | 22 | 74 |
| 2 | Athletic de Bilbao | 38 | 17 | 14 | 7 | 52 | 42 | 10 | 65 |
| 3 | Reial Societat | 38 | 16 | 15 | 7 | 60 | 37 | 23 | 63 |
| 4 | Reial Madrid | 38 | 17 | 12 | 9 | 63 | 45 | 18 | 63 |
| 5 | RCD Mallorca | 38 | 16 | 12 | 10 | 55 | 39 | 16 | 60 |
| 6 | Celta de Vigo | 38 | 17 | 9 | 12 | 54 | 47 | 7 | 60 |
| 7 | Atlètic de Madrid | 38 | 16 | 12 | 10 | 79 | 56 | 23 | 60 |
| 8 | Betis | 38 | 17 | 8 | 13 | 49 | 50 | -1 | 59 |
| 9 | València CF | 38 | 16 | 7 | 15 | 58 | 52 | 6 | 55 |
| 10 | RCD Espanyol | 38 | 12 | 17 | 9 | 44 | 31 | 13 | 53 |
| 11 | Real Valladolid | 38 | 13 | 11 | 14 | 36 | 47 | -11 | 50 |
| 12 | Deportivo | 38 | 12 | 13 | 13 | 44 | 46 | -2 | 49 |
| 13 | Real Zaragoza | 38 | 12 | 12 | 14 | 45 | 53 | 8 | 48 |
| 14 | Racing de Santander | 38 | 12 | 19 | 17 | 46 | 55 | -9 | 45 |
| 15 | UD Salamanca | 38 | 12 | 9 | 17 | 46 | 46 | 0 | 45 |
| 16 | CD Tenerife | 38 | 11 | 12 | 15 | 44 | 57 | -13 | 45 |
| 17 | SD Compostela | 38 | 11 | 11 | 16 | 56 | 66 | -10 | 44 |
| 18 | Real Oviedo | 38 | 9 | 13 | 16 | 36 | 51 | -15 | 40 |
| 19 | UD Mérida | 38 | 9 | 12 | 17 | 33 | 53 | -20 | 39 |
| 20 | Sporting de Gijón | 38 | 2 | 7 | 29 | 31 | 80 | -49 | 13 |
| Lliga de Campions | Qualificació a la Lliga de Campions | Recopa d'Europa | Copa de la UEFA | Copa Intertoto | Descens |
Llegenda: J-partits jugats, G-guanyats, E-empatats, P-perduts, GF-gols a favor, GC-gols en contra, DG-diferència de gols, PTS-punts

## Resultats

* Lliga de Campions: FC Barcelona i Reial Madrid
* Qualificació a la Lliga de Campions: Athletic de Bilbao
* Recopa d'Europa: RCD Mallorca
* Copa de la UEFA: Reial Societat, Celta de Vigo, Atlètic de Madrid, Betis
* Descensos: SD Compostela, UD Mérida, Sporting de Gijón
* Ascensos: Vila-real CF, CF Extremadura, Alavés

## Màxims golejadors

| Christian Vieri | Atlètic de Madrid | 24 |
| Rivaldo | Barcelona | 19 |
| Luis Enrique | Barcelona | 18 |
| Darko Kovačević | Reial Societat | 17 |
| Liuboslav Pènev | Sociedad Deportiva Compostela | 16 |

## Vegeu també

* Equips de la temporada 1997/98 de la Primera Divisió Espanyola
# Castell de Marracq

El Castell de Marracq (en èuscar: Marracqeko jauregia, en francès: château de Marracq) era un castell château, del segle xviii situat al municipi de Baiona, al País Basc, al departament francès dels Pirineus Atlàntics.
Actualment són runes. Des de 2012, aquestes runes es troben en estat de renovació pel risc d'enfondrament.
Va ser construït al principi del segle xviii per Marie-Anne de Neubourg, reina d'Espanya a l'exili, però no hi va viure car preferia la seva residència de Saint-Michel.
Napoleó I el va comprar el 19 de maig de 1808 als germas Aaron (1758-1827) i Abraham (1773-1840) Marqfoy. Napoleó en va fer un dels seus palaus imperials. Va ser el lloc de l'abdicació dels Borbons d'Espanya l'any 1808 en favor de Napoleó I, el qual va instal·lar al tro d'Espanya al seu germà Josep Bonaparte. En la Restauració francesa, Marracq restà sense ocupar. L'exèrcit s'hi instal·là el 1823, però aquest castell va quedar devastat per un incendi l'any 1825.
Actualment, és un monument francès classificat que pertany a la ciutat de Baiona, al nord del castell es troba el collège Marracq.

## Notes i referències

* ↑ Referència n. PA00084330, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ Une reine en exil : Marie-Anne de Neubourg et sa cour à Bayonne, Josette Pontet, in Monarchies, noblesses et diplomaties européennes, études réunies par Jean-Pierre Poussou, PUPS, 2005
* ↑ Anne Oukhemanou Salomon, Rebecca, Numa,Chevalier et autres Bayonnais, page 570
* ↑ Napoléon à Bayonne, Conférence de Jean-Claude Lorblanchès, 2008
* ↑ «Description et histoire du château de Marracq, Bayonne Maagazine n°141, mai 2006». Arxivat de l'original el 2019-04-15. [Consulta: 20 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Description et histoire du château de Marracq Arxivat 2019-04-15 a Wayback Machine.

### Bibliografia

* Lebourleux, André. Atlantica. Le Château de Marracq (en francès), 2007. ISBN 978-2758800491.
# Thomas Richards (atleta)

Thomas Richards (Cwmbrân, 15 de març de 1910 - Londres, 19 de gener de 1985) va ser un atleta gal·lès, especialista en curses de fons i en especial les maratons, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la marató del programa d'atletisme, rere l'argentí Delfo Cabrera.
Durant la seva carrera esportiva guanyà una desena de maratons.

## Millors marques

* Marató. 2h 29' 54" (1954)

## Referències

* 1 2 Thomas Richards a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «ARRS - Runner: Thomas Richards». [Consulta: 4 juliol 2020].
# Josep Anglada i Arrey

Josep Anglada i Arrey fou un compositor català.
Es conserven obres seves, del tercer terç del segle xix, als fons musical de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot (SEO).
Ignorem si podia haver estat germà de Francesc Anglada i Arrey; present en el fons olotí durant el darrer quart del segle xix.

## Referències

* ↑ «Obres d'Anglada i Arrey a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya». IFMuC- Inventari dels Fons Musicals de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2023].
* ↑ Gregori Cifré, Josep Maria; Monells, Carme. Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. [Bellaterra] : Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2012, p. 116. ISBN 9788449028915.
# Despertaferro (pel·lícula)

Despertaferro! El crit del foc és una pel·lícula catalana dirigida per Jordi Amorós. L'argument ens parla de Llúria, un noi de dotze anys, que està fascinat per les aventures dels almogàvers.
El nom del film es basa en el famós crit de guerra «Desperta Ferro!» emprat pels almogàvers.
La pel·lícula es va estrenar l'any 1990 i amb Peraustrínia 2004 estrenada al mateix temps, té l'honor de ser el primer llargmetratge d'animació en català.

## Referències

* ↑ Romaguera, Joaquim. Diccionari del Cinema a Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2005.

## Enllaços externs

* Hemeroteca La Vanguardia. Edició de 11 de setembre de 1987, pàgina 27
* All Films Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Castell de Villemorant

El castell de Villemorant és un castell situat a Neung-sur-Beuvron al departament francès de Loir-et-Cher.
El castell fou construït als segles XIX-XIX per un ric terratinent.

## Propietaris

L'aleshores president de la República Centreafricana, Jean-Bedel Bokassa, va comprar el castell l'any 1972.
L'any 1993, el castell i el seu parc de 23 hectàrees foren comprats pels municipis de Neung-sur-Beuvron, Millançay, Montrieux-en-Sologne i Vernou-en-Sologne amb l'objectiu de promoure el desenvolupament econòmic local. Des d'aleshores és la seu de la comunitat de comuns.

## Notes i referències

* ↑ La Nouvelle République. «Jean-Serge Bokassa en visite au château de Villemorant à Neung-sur-Beuvron». [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «L’incroyable affaire Bokassa : comment Bernard Tapie avait tenté de rouler un "empereur"» (en francès). Capital.fr, 03-10-2021. [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ «Historique de la communauté de communes de la Sologne des Étangs». neung-sur-beuvron.fr. [Consulta: 8 juillet 2022].
# Joan Baptista Martí i Catà

Joan Baptista Martí i Catà fou un compositor català actiu durant la segona meitat del segle XVI i el principi del XVII.
L'any 1543 succeí a Joan Brudieu, que dimití per causes desconegudes, com a mestre de capella de la catedral de la Seu d'Urgell. Es mantingué en el càrrec fins a l'octubre del 1545, que Brudieu retornà definitivament al seu antic lloc. En 1607-12 i 1615-18 ocupà el magisteri de capella de l'església de Santa Maria del Mar de Barcelona, aquest cop com a successor de Joan Borgueres. Se n'han conservat algunes composicions de caràcter religiós a la Biblioteca de Catalunya i a l'Orfeó Català.

## Referències

* Rodicio, C., López-Calo José, & Ismael Fernández. (2000). Diccionario de la música española e Hispanoamericana. Sociedad General de Autores y Editores.
# Victor Hugo Santana Carvalho

Victor Hugo Santana Carvalho (São Paulo, 24 de març de 1998), més conegut com a Vitinho, és un futbolista professional brasiler que juga com a migcampista per l'AD São Caetano.

## Carrera de club

Vitinho va ingressar al planter del Palmeiras el 2011. El 28 d'abril de 2016 fou promocionat al primer equip, i va signar contracte fins al 2021.
Vitinho va debutar amb el primer equip – i a la Série A – el 21 de juny de 2016, entrant com a suplent de Cleiton Xavier en una victòria per 2–0 a casa contra l'América Mineiro. De tota manera, només va jugar un partit més amb l'equip aquell any, també com a suplent.
El 10 de juliol de 2017, després d'haver jugat poc, Vitinho fou cedit al FC Barcelona per un any, on va jugar al FC Barcelona B de la Segona Divisió; la cessió es va fer oficial l'endemà.

## Palmarès
### Palmeiras

* Campionat brasiler de futbol: 2016, 2018

## Referències

* ↑ «Promovido ao profissional, Vitinho renova com o Palmeiras até 2021» (en portuguès). Terra, 28-04-2016. [Consulta: 21 gener 2017].
* ↑ «Jesus encerra jejum, e Palmeiras se isola na liderança com 2 a 0 no América» (en portuguès). Ge. Grupo Globo, 21-06-2016. [Consulta: 21 gener 2017].
* ↑ «Palmeirense Vitinho acerta com Barcelona e integrará time B por empréstimo» (en portuguès). UOL Esporte, 10-07-2017. [Consulta: 10 juliol 2017].
* ↑ «Vitinho joins Barça B». FC Barcelona, 11-07-2017. [Consulta: 18 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa al FC Barcelona
* Vitinho a BDFutbol
* Vitinho, Fitxa a Soccerway
# Dieta de Tolosa (801)

La dieta de Tolosa del 801 fou una assemblea general del regne d'Aquitània celebrada a Tolosa, la capital, on es van tractar diversos afers i entre les qüestions militars la conquesta de Barcelona i una revolta dels gascons.
Segons sembla el comte de Fesenzac, Burdungió havia mort i al seu lloc havia estat nomenat el noble Liutard (després Liutard I de París), fill del comte de París; per raons desconegudes la noblesa gascona local se li van oposar, es va revoltar i va atacar les seves forces matant una part i capturant la resta als que van cremar vius. Els nobles implicats a la revolta foren cridats a la cort de Lluís i encara que van posar obstacles a comparèixer, finalment ho van fer i foren condemnats a mort i alguns van patir la pena del talió i foren cremats vius. Després de l'assemblea Lluís va marxar amb l'exèrcit per iniciar el setge de Barcelona.

## Nota

* ↑ segurament un noble borgonyó
* ↑ això va passar segurament el 799 o 800

## Referències

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Art figuratiu

Art figuratiu o figurativisme és l'art que, al contrari que l'art abstracte, es defineix per la representació d'imatges identificables a través de les seves figures; bé sigui procurant la versemblança (realisme artístic), bé sigui distorsionant-les d'alguna forma: idealitzant-les (idealisme artístic) o intensificant-ne algun aspecte (caricatura, expressionisme, etc.). Les arts visuals (pintura i escultura) són, dins de les arts plàstiques, les que de forma més evident poden contenir expressions d'art figuratiu. La major part dels estils artístics que s'han donat en la història de l'art són, d'una forma o altra, figuratius.

## Referències

* ↑ Lajo, Rosina; Surroca, José. Lèxic d'Art. Traducció de l'original en castellà.. Tres Cantos, Madrid: Akal, 2002, p. 77. ISBN 84-460-0227-2.
* ↑ «l’Enciclopèdia | enciclopedia.cat». [Consulta: 25 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Museu Europeu d'Art Modern de Barcelona. Exposa art figuratiu contemporani.
# Salvador Puigsech i Comelles

Salvador Puigsech i Comelles (Vic, 1856 – 1 de desembre de 1910) fou un organista i compositor català.
El 18 de juliol de l'any 1880, fou nomenat organista de la parròquia de Santa Maria de Mataró, després de la mort de Jaume Isern. Oficialment, va començar a regir el magisteri de l'orgue de Santa Maria de Mataró el 2 d'octubre del mateix any, i romangué al capdavant de l'organistia fins a l'any 1884.
Fou també professor de música del col·legi de Valldemia de Mataró. El 2 d'abril de l'any 1886, va rebre el nomenament de beneficiat de l'organistia de Santa Maria d'Igualada. El seu repertori compositiu el forma una setantena d'obres per a veu i orgue, que no presenten gaire complexitat orquestral i estructural; es tracta de composicions de caràcter funcional per a petites celebracions pròpies del calendari litúrgic. Algunes d'aquestes obres estan vinculades a institucions igualadines i d'altres estan inspirades en textos de Jacint Verdaguer. Musicalment, va col·laborar amb diverses agrupacions religioses, com ara les Terciàries o les Teresianes, la capella de música del Roser i l'Apostolat de l'Oració.
La primera notícia conservada, pel que fa a la seva activitat musical, fa referència a un concert on també va participar l'Orquestra Joventut Filharmònica d'Igualada; va ser amb motiu de la celebració de Santa Cecília, el 20 de novembre de l'any 1897. Com a organista de la basílica igualadina, va col·laborar amb el cor i la banda del Sagrat Cor de manera habitual. Juntament amb Isidre Solà i Marsans, va voler buscar la manera adequada de poder quadrar bé les entrades de les veus amb l'acompanyament de l'orgue; cosa que presentava una mica de dificultat a causa de la distància entre la ubicació de l'instrument i els cantors.
Gabriel Castellà, en el memoràndum que va redactar amb motiu de la mort de Salvador Puigsech, deica palès que era una persona ordenada, precisa i alhora modesta. La seva pulcritud es fa notòria en el seu capteniment per a datar els manuscrits i indicar, en alguns casos, el lloc on els signava. Va traspassar l'1 de desembre de 1910, després de patir un tumor durant prop de cinc anys.

## Referències

* ↑ Josep Maria Gregori i Cifré, Neus Cabot i Sagrera. «Fons del Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró, 2010, p. IX-LI».
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Josep Maria Gregori i Cifré, Anna Romeu i Solà. «Fons de la basílica de Santa Maria d'Igualada de l'Arxiu Comarcal de l'Anoia, 2016, p. XIII-CXV».
# Hans Hansen

Hans Hansen (Fana, 1 de juny de 1915 - Göteborg, 17 de juliol de 2005) fou un remer noruec que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Hans Egill Hansen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 8 juny 2019].
# Jose Mari Goenaga Balerdi

Jose Mari Goenaga Balerdi (Ordizia, 9 de setembre de 1976) és un guionista i director de cinema basc.

## Biografia

Va estudiar Ciències Empresarials a Manchester i a Sant Sebastià. Després de completar aquests estudis, va fer un curs de realització al Centre Sarobe d'Urnieta. El 2001 va fundar la companyia de producció Moriarti amb Xabier Berzosa, Jorge Gil, Aitor Arregi i Jon Garaño. Ha dirigit nombrosos curtmetratges, entre ells Tercero B, Sintonía i Lagun Mina, que han obtingut nombrosos premis. El 2005 fou nominat al Goya a la millor pel·lícula d'animació per Supertramps i el 2007 al Goya a la millor pel·lícula documental per Lucio.
Juntament amb Jon Garaño ha realitzat dos llargmetratges, 80 egunean i Loreak, que fou seleccionada a la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2014 i ha estat nominada al Goya a la millor pel·lícula. El 2017 fou guionista de Handia, que va tenir 13 nominacions als Premis Goya i li va permetre guanyar el Goya al millor guió original.
El 2019 va dirigir La trinchera infinita, amb la qual fou nominat als Goya al millor director i guionista i que va obtenir el Goya a la millor actriu per Belén Cuesta.

## Filmografia

* Compartiendo Glenda (curtmetratge / 2000)
* Tercero B (curtmetratge / 2002)
* Supertramps (2004)
* Sintonía (curtmetratge / 2005)
* Lucio (documental / 2007)
* 80 egunean (llargmetratge / 2010)
* Loreak (llargmetratge / 2014)
* Handia (guionista, 2017)
* La trinchera infinita (2019)
* Marco, la verdad inventada (2024)

## Referències

* ↑ Jose Mari Goenaga Arxivat 2019-08-24 a Wayback Machine. a cicneclubfas.com
* ↑ Supertramps a Filmaffinity
* ↑ Lucio al web dels Premis Goya
* ↑ Jose Mari Goenaga al web del Festival de Cinema de Sant Sebastià
* ↑ Noche de gloria para Pedro Almodóvar en los Goya, El País, 21 de gener de 2020

## Enllaços externs

* Notícies de Jose Mari Goenaga a El País