OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districte del Gros-de-Vaud

El Districte del Gros-de-Vaud és un dels deu districtes actuals del cantó suís de Vaud. Té 33677 habitants (cens del 2005) i 230,83 km². Aquest districte va aparèixer en la reforma de 2008 a partir de tots els municipis de l'antic districte d'Echallens, a més dels municipis de Bettens, Bournens, Boussens, Daillens, Lussery-Villars, Mex, Penthalaz, Penthaz, Sullens, Vufflens-la-Ville de l'antic districte de Cossonay, de Boulens, Chapelle-sur-Moudon, Correvon, Denezy, Martherenges, Montaubion-Chardonney, Neyruz-sur-Moudon, Ogens, Peyres-Possens, Saint-Cierges, Sottens, Thierrens et Villars-Mendraz de l'antic districte de Moudon, Peney-le-Jorat de l'antic districte d'Oron i d'Oppens de l'antic districte d'Yverdon.

## Municipis

* Assens
* Bercher
* Bettens
* Bioley-Orjulaz
* Bottens
* Boulens
* Bournens
* Boussens
* Bretigny-sur-Morrens
* Chapelle-sur-Moudon
* Correvon
* Cugy
* Daillens
* Denezy
* Dommartin
* Echallens
* Eclagnens
* Essertines-sur-Yverdon
* Etagnières
* Fey
* Froideville
* Goumoens-la-Ville
* Goumoens-le-Jux
* Lussery-Villars
* Martherenges
* Mex
* Montaubion-Chardonney
* Morrens
* Naz
* Neyruz-sur-Moudon
* Ogens
* Oppens
* Oulens-sous-Echallens
* Pailly
* Peney-le-Jorat
* Penthalaz
* Penthaz
* Penthéréaz
* Peyres-Possens
* Poliez-le-Grand
* Poliez-Pittet
* Rueyres
* Saint-Barthélemy
* Saint-Cierges
* Sottens
* Sugnens
* Sullens
* Thierrens
* Villars-le-Terroir
* Villars-Mendraz
* Villars-Tiercelin
* Vuarrens
* Vufflens-la-Ville

## Vegeu també

* Districtes del Cantó de Vaud
# Districte de Nipepe

El districte de Nipepe és un districte de Moçambic, situat a la província de Niassa. Té una superfície de 3.292 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 30.009 habitants. Limita al nord-oest amb el districte de Marrupa, al nord i oest amb el districte de Maúa, al sud amb el districte de Ribáuè de la província de Nampula i a l'est amb el districte de Namuno de la província de Cabo Delgado.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en dos postos administrativos (Muipite i Nipepe), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Muipite:
** Cheia-Muipite
** Muluco
* Posto Administrativo de Nipepe:
** Mutumar
** Nipepe
** Tamica

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Dix Chapeaux en 60 secondes

Dix Chapeaux en 60 secondes és una pel·lícula muda de Georges Méliès, sortida el 1896 per la seva productora Star Films. Actualment, la pel·lícula es considera perduda. L'any 2019 es va trobar part de la pel·lícula que hauria sobreviscut en paper (Flipbook o folioscopi), els fotogrames de la qual van ser atribuïts a Georges Méliès.

## Referències

* ↑ Dix chapeaux en 60 secondes. Groupe de Réflexion sur l'Image dans le Monde Hispanique.
* ↑ Frazer, John. Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès. Boston: G. K. Hall & Co., 1979, p. 242. ISBN 0816183686.
* ↑ «Léon Beaulieu Flipbooks». silentfilm.org. [Consulta: 8 febrer 2021].
# Easton (Pennsilvània)

Easton és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 26.263 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Easton tenia 26.263 habitants, 9.544 habitatges, i 5.735 famílies. La densitat de població era de 2.380,3 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 9.544 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,7% hi vivien parelles casades, en un 16,6% dones solteres, i en un 39,9% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 16,3% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.162 $ i la renda mediana per família de 38.704 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.356 $ mentre que les dones 23.609 $. La renda per capita de la població era de 15.949 $. Entorn del 12,3% de les famílies i el 16% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions properes.

## Personatges il·lustres

* Don Dixon (1951), pintor i il·lustrador.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Easton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Easton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Diploglena

Diploglena és un gènere monotípic d'aranyes araneomorfes de la família Caponiidae. Es poden trobar a Sud-àfrica i Namíbia. Van ser descrits per primer cop per William Frederick Purcell l'any 1904.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog de febrer de 2016, existeixen les següents 6 espècies:
* Diploglena arida Haddad, 2015 – Sud-àfrica
* Diploglena capensis Purcell, 1904 (espècie tipus) – Sud-àfrica
* Diploglena dippenaarae Haddad, 2015 – Sud-àfrica
* Diploglena karooica Haddad, 2015 – Namíbia, Sud-àfrica
* Diploglena major Lawrence, 1928 – Namíbia, Botswana, Sud-àfrica
* Diploglena proxila Haddad, 2015 – Sud-àfrica

### Llista de subespècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Diploglena capensis capensis Purcell, 1904 de Sud-àfrica
* Diploglena capensis major Lawrence, 1928 de Namíbia

## Referències

* ↑ Purcell, W. F. (1904). "Descriptions of new genera and species of South African spiders." Transactions of the South African Philosophical Society 15: 115-173.
* ↑ «Gen. Diploglena Purcell, 1904». World Spider Catalog. Natural History Museum Bern. [Consulta: 25 febrer 2016].
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Diploglena Purcell, 1903 en la família Caponiidae +base de dades
* en ION
* Nomenclator Zoologicus
# Díode PIN

Capes de silici del diode PIN. Un díode PIN és un díode amb una regió de semiconductor intrínseca àmplia i no dopada entre un semiconductor de tipus p i una regió de semiconductor de tipus n. Les regions de tipus p i de tipus n solen estar fortament dopades perquè s'utilitzen per a contactes òhmics.
La regió intrínseca àmplia és en contrast amb un díode p–n normal. L'àmplia regió intrínseca fa que el díode PIN sigui un rectificador inferior (una funció típica d'un díode), però el fa adequat per a atenuadors, interruptors ràpids, fotodetectors i aplicacions d'electrònica de potència d'alta tensió.
El fotodiode PIN va ser inventat per Jun-Ichi Nishizawa i els seus col·legues el 1950. És un dispositiu semiconductor.
Quan el díode està polaritzat cap endavant, la concentració del portador injectat és típicament diversos ordres de magnitud superior a la concentració intrínseca del portador. A causa d'aquesta injecció d'alt nivell, que al seu torn es deu al procés d'esgotament, el camp elèctric s'estén profundament (gairebé tota la longitud) a la regió. Aquest camp elèctric ajuda a accelerar el transport de portadors de càrrega de la regió P a la N, la qual cosa resulta en un funcionament més ràpid del díode, el que el converteix en un dispositiu adequat per al funcionament d'alta freqüència.
Els díodes PIN són útils com a interruptors de RF, atenuadors, fotodetectors i desplaçadors de fase.

## Referències

* ↑ Team, Linquip. «What is PIN Diode? Application & Symbols | Linquip» (en anglès). https://www.linquip.com,+08-08-2021.+[Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ «PIN Diode | Electrical4U» (en anglès). https://www.electrical4u.com.+[Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ «What is PIN Diode? - Definition, Structure, Working & Applications» (en anglès). https://circuitglobe.com,+27-02-2018.+[Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ https://srmsc.org/pdf/004430p0.pdf (transcript version: http://www.alternatewars.com/WW3/WW3_Documents/ABM_Bell/ABM_Ch8.htm Arxivat 2020-02-29 a Wayback Machine.)
# Dolors Làzaro Palau

Dolors Làzaro Palau (Gràcia, Barcelona, 23 de desembre de 1934 - 21 de març de 2020) va ser una arqueòloga, excursionista i espeleòloga catalana.
Sòcia des de ben jove del Club Excursionista de Gràcia (CEG), es va formar a l'Escola de la Llotja i a l'Escola Massana. I es va diplomar en Arqueologia Hispànica a la Universitat de Barcelona. Va participar en nombroses excavacions arqueològiques per arreu de Catalunya, sota la direcció del Museu Arqueològic de Barcelona. Fou membre fundadora de la Societat Catalana d'Arqueologia i directora del Museu Municipal Josep Castellà Real dels Prats de Rei, a l'Anoia, des d'on va coordinar diverses tasques arqueològiques a la comarca de l'Anoia. Molt implicada en les activitats del Centre Excursionista de Gràcia, especialment en les seccions d'excursionisme i espeleologia, durant vint-i-cinc anys fou membre de la seva junta directiva, ostentant la vicepresidència des de l'any 1996 al 1999. Fou directora de la publicació de l'entitat Mai Enrere, degana de les revistes de Gràcia, entre els anys 2002 i 2016, compartint la direcció amb Cinta Barrero entre el 2002 i el 2007.
Durant la seva trajectòria vital, Làzaro estigué implicada en múltiples iniciatives i grups de treball en l'àmbit de la història local i la defensa de la identitat. Així, col·labora amb el grup "1850" de defensa de la identitat i els símbols històrics de Gràcia, que fou vila independent de Barcelona entre 1850 i 1897. També fou membre del Taller d'Història de Gràcia i directora de l'Escola d'Art Gràcia, de dibuix, pintura i ceràmica. Totes aquestes activitats les combinava amb la seva dedicació a l'empresa familiar, un establiment de barri dedicat al sector del vidre. Pel que fa a l'àmbit patriòtic, s'implicà amb l'associació Memorial 1714 del Fossar de les Moreres. Fou vicepresidenta del Centre d'Agermanament Occitano-Català, i també vicepresidenta de l'Institut de Projecció Exterior de la Cultura Catalana.

## Referències

* ↑ Sanahuja i Toledano, Francesc «Dolors Làzaro Palau (1934-2020)». Revista Vèrtex, Núm. 290, 2020, pàg. 12.
* ↑ «Recordem Mn. Josep Cardús i Dolors Làzaro». CAOC, 06-11-2020. [Consulta: 23 setembre 2022].
# Eden (Wyoming)

Eden és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 388 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eden tenia 388 habitants, 142 habitatges, i 110 famílies. La densitat de població era de 2,2 habitants/km².
Dels 142 habitatges en un 35,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 22,5% no eren unitats familiars. En el 18,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 5,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.625 $ i la renda mediana per família de 55.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.000 $ mentre que les dones 20.250 $. La renda per capita de la població era de 18.392 $. Entorn del 15,5% de les famílies i el 17,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Direcció

«Direcció» té aquests significats:
* Càrrecs:
** Direcció artística
** Direcció d'orquestra
** Direcció de cinema
** Direcció teatral
** Direcció empresarial
* Direcció (geometria)
* Informàtica: Direcció (còmput)
* Mecànica: Mecanisme de direcció dels vehicles
* Matemàtiques: Direcció vectorial, en un espai vectorial
Viccionari
# El Camí del Ninja: Naruto, la pel·lícula

El Camí del Ninja: Naruto, la pel·lícula (ROAD TO NINJA -NARUTO THE MOVIE-) és una pel·lícula d'animació japonesa del 2012 basada en la sèrie de manga i anime de Masashi Kishimoto. Es va estrenar al Japó el 28 de juliol de 2012. La banda Asian Kung-Fu Generation va interpretar el tema principal "Sore de wa, Mata Ashita" (それでは、また明日). Tant el CD senzill com la banda sonora de la pel·lícula es van publicar el 25 de juliol de 2012. Els primers 1,5 milions de persones que van veure la pel·lícula van rebre el DVD de Motion Comic: Naruto.
Es va estrenar a la plataforma AnimeBox el 7 de juliol de 2023 amb doblatge i subtítols en català.

## Argument

Fa temps, un misteriós ninja emmascarat va alliberar la Guineu de Nou Cues a la Vila de la Fulla, sembrant el caos i la destrucció. Afortunadament, el Quart Hokage, en Minato Namikaze, i la seva dona, la Kushina Uzumaki, van aconseguir segellar la bèstia dins el seu fill nounat, en Naruto, per a salvar a la Vila i frustrar el pla del malvat ninja. Anys després, en Naruto i els seus amics foragiten amb èxit els terribles Akatsuki, que han ressuscitat misteriosament. En tornar a la vila, els joves ninges reben els elogis dels seus pares per la gesta, la qual cosa fa pensar en Naruto en com seria tenir els seus pares amb ell. De sobte, apareix davant ell el mateix ninja emmascarat que va matar els seus pares.

## Referències

* ↑ «Naruto: Road to Ninja Film's Story, Designs Penned by Kishimoto». Anime News Network, 21-03-2012. [Consulta: 21 març 2012].
* ↑ Next Naruto Shippūden Film Set for Summer 2012
* ↑ «Road to Ninja – Naruto the Movie». ElevenArts. Arxivat de l'original el 2014-10-28. [Consulta: 23 setembre 2014].
* ↑ «Asian Kung-Fu Generation to Perform New Naruto Film's Theme». Anime News Network, 20-06-2012. [Consulta: 26 juny 2012].
* ↑ «Sore de wa, Mata Ashita». Sony Music Japan. Arxivat de l'original el 2012-07-20. [Consulta: 23 juliol 2012].
* ↑ «CD». Aniplex. [Consulta: 30 juliol 2012].
* ↑ «Road to Ninja Is Highest Grossing Naruto Film». Anime News Network. [Consulta: 23 octubre 2012].
* ↑ «https://twitter.com/AnimeBoxOficial/status/1677292259610435585». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «AnimeBox estrena todas las películas de 'Naruto' por tiempo limitado» (en castellà). Estantería Otaku, 10-07-2023. Arxivat de l'original el 17 juliol 2023. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «El Camí del Ninja: Naruto, La Pel·lícula». Desdelsofà.cat. [Consulta: 9 juliol 2023].
# El Canaletes

El riu Canaletes és un afluent de l'Ebre per la riba dreta. Neix a la serra de l'Espina, al nord del Massís dels Ports (dins el terme d'Horta de Sant Joan) i s'esmuny aigües avall entre muntanyes escarpades. Cap al final del terme d'Horta de Sant Joan hi forma unes gorges, anomenades, les Olles. Més endavant, voreja el Santuari de la Fontcalda on marca els límits entre Gandesa i Prat de Comte. Després de passar pel terme municipal del Pinell de Brai, desemboca a l'Ebre a l'altura de Benifallet. Un tram de la via verda de la Vall de Zafán ressegueix el curs fluvial d'aquest riu.

## Vegeu també

* La Plana (Bot)
* Ferrocarril del Val de Zafán (Via Verda)

## Referències

* ↑ «El Canaletes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# El Canalís de Crespo

El Canalís de Crespo és un nucli de població catalanoparlant del Carxe dins la pedania de la Sarsa. Pràcticament no té població permanent.
# El Norte de Castilla

El Norte de Castilla és un diari de la comunitat autònoma de Castella i Lleó, té la seu a Valladolid. Amb una mitjana de 177 000 lectors diaris, és el primer periòdic de Castella i Lleó. En fundar-se el 1854, és considerat el diari degà de la premsa espanyola, encara que per darrere del Faro de Vigo, el qual es va fundar un any abans i és setmanal fins al 1879. A més de a Valladolid, el diari compta amb edicions a les províncies de Palència, Salamanca i Segòvia, en les capitals es troben les seus de les delegacions.

## Història

L'origen data de l'any 1854, quan el farmacèutic Mariano Pérez Mínguez i el metge Pascual Pastor posen en marxa El Avisador. Aquest es va unir en 1856 amb el seu competidor a Valladolid, El Correo de Castilla, creat a l'abril d'aquest any. El Norte de Castilla, neix el 1856 de la unió d'aquestes dues capçaleres. Tot i que no és fins al 17 d'octubre de 1856 quan es publica el primer número amb el nom El Norte de Castilla a la seva capçalera. Temps més tard la capçalera va ser adquirida per Gaviria y Zapatero el 1870, i fou de nou venut el 1893 a César Silió y Cortés i Santiago Alba Bonifaz, que arribarien a ser Ministres de la Presidència. Ambdós estaven emparentats i ocuparen els càrrecs de director i gerent respectivament.
Va anar amb ells quan es va introduir el canvi de l'edició al matí i es va convertir en el diari de referència de Valladolid. El 1903 César Silió y Cortés va ser substituït en la direcció pel catedràtic Antonio Royo Villanova. Entre 1958 i 1963 el seu director va ser Miguel Delibes. En 1992 va passar a formar part del Grup Correo, avui integrat en el Grup Vocento.
El seu director general, a data de 2019, és Ángel de las Heras.

## Curiositats

La Societat Estatal Correus i Telègrafs S. A. d'Espanya, coneguda com a Correus, va editar un segell postal corresponent a la Sèrie de Diaris Centenaris, que va treure a la venda el 20 d'abril de 2006 que reproduïx la imatge del logotip creat per a la commemoració dels actes del 150 aniversari, present en nombrosos actes afavorits per aquest diari.

## Referències

* ↑ Resumen general de resultados EGM.
* ↑ Checa Godoy, 1989, p. 300.
* ↑ El Norte de Castilla «La nueva edición de El Norte de Castilla en Salamanca triunfa en los quioscos». , 30-09-2013 [Consulta: 30 setembre 2013].
* ↑ Tusell i Soto Carmona, 1995, p. 503.
* ↑ «principios históricos del norte de castilla».
* ↑ «150 ANIVERSARIO DE EL NORTE DE CASTILLA» (en castellà). El Norte de Castilla. [Consulta: 24 desembre 2020].

## Bibliografia

* Aubert, Paul. Presse et pouvoir en Espagne. 1868-1975. Maison des Pays Ibériques, 1996.
* Checa Godoy, Antonio. Prensa y partidos políticos durante la II República. Universidad de Salamanca, 1989.
* Ruiz Sánchez, José-Leonardo. Catolicismo y comunicación en la historia contemporánea. Universidad de Sevilla, 2005.
* Timoteo Álvarez, Jesús. Historia de los medios de comunicación en España: periodismo, imagen y publicidad, 1900-1990. Ariel, 1989.
* Tusell, Javier. Historia de la transición y consolidación democrática en España (1975-1986). Madrid: UNED, 1995.

## Enllaços externs

* El Norte de Castilla - Lloc web oficial
# El Pont de Reiners

El Pont de Reiners és un veïnat modern del terme comunal de Reiners, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord). En alguns aspectes, fa de cap de la comuna: les escoles maternal i primària del terme de Reiners són en aquest veïnat.
Està situat a la dreta del Tec a llevant del punt on aquest riu fa la seva màxima inflexió cap al nord dins del terme de Reiners i al costat de ponent de la confluència de la Ribera de Reiners en el Tec. És a ponent de la Cabanassa i al nord del poble de Reiners.
El veïnat s'origina a l'entorn del pont que travessa el riu en aquest lloc. Actualment és el nucli urbà més consistent de tot el terme. Pel costat de llevant quasi forma continuïtat amb la Cabanassa.

## Etimologia

El nom del veïnat procedeix del pont existent damunt del Tec en aquest lloc.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «131-Reiners». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere. «Reiners». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Reiners». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Pont de Reiners en els ortofotomapes de l'IGN
# El Talló

«El Talló» té aquests significats:
* El Talló, muntanya del terme municipal de Castellgalí, al Bages
* El Talló, muntanya al límit dels termes municipals de la Vall de Bianya, a la Garrotxa, i de Camprodon, al Ripollès
* Mas El Talló, masia del terme municipal de Castellgalí, al Bages
# Sagnia

La sagnia o flebotomia és un procediment medicoquirúrgic pel qual es fa una extracció de sang d'una vena. A l'edat mitjana s'emprava, de vegades mitjançant sangoneres, per tractar moltes malalties, una panacea de la medicina escolàstica medieval. Avui en dia ja no s'aplica gaire, si més no al món occidental. Per exemple es fa servir per tractar l'hemocromatosi, la policitèmia vera o la porfíria cutània tarda. S'anomena sagnia incruenta la que s'aplica a les extremitats, per tal de produir una acumulació de sang en aquestes i disminuir, consegüentment, el volum de sang circulant.

## Referències

* ↑ «Sagnia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rodríguez-Sánchez, Rafael-Ángel «El tránsito de la medicina antigua a la moderna en España (1687-1727): los principales protagonistas» (en castellà). Themata. Revista de filosofía, 21, 1999, pàg. 174-176.
# Sa Cova de ses Lletres

Sa cova de ses Lletres (també coneguda com a penya Escrita i sa cova es Regall, està situada a la partida de Sacos, al terme de Tàrbena; en l'indret, hi ha un interessant conjunt de pintures rupestres pertanyents a l'anomenat art esquemàtic.

## Descripció

En els 39 metres de llarg de l'abric, es troben representats un total de set panells amb 23 figures, entre les quals trobem barres, angles, ziga-zagues, cercles, ídols oculats, etc. Es tracta d'un important lloc de culte, proper a un altre situat a Bèrnia, dins del terme d'Altea, la penya del Vicari.

## Història

El jaciment va ser descobert per Diego Jiménez de Cisneros, que va publicar la troballa en el Boletín de la Real Academia de la Historia en el 1922; també fou publicat pel pare Breuil (1935): Les peintures rupestres schématiques de la Péninsule Ibérique. En el 1998, fou declarat per la UNESCO Patrimoni de la Humanitat.

## Referències

* ↑ Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes

## Bibliografia

* "La coveta de les Lletres", Vicente Perles Moncho. Revista Sicania (1958-1959).