OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 9 Cephei

9 Cephei (9 Cep / HD 206165 / HR 8279) és un estel variable de magnitud aparent mitjana +4,79 en la constel·lació de Cefeu. És un estel llunyà distant 2700 anys llum del Sistema Solar i membre de l'Associació estel·lar Cepheus OB2, a la qual també pertany la supergegant ν Cephei.
9 Cephei és una supergegant blava de tipus espectral B2Ib amb una temperatura efectiva de 19.300 K. Enormement lluminosa, radia 129.000 vegades més energia que el Sol —superant a Deneb (α Cygni) o la citada ν Cephei— i té un diàmetre 32 vegades més gran que el del Sol. Gira sobre si mateixa amb una velocitat de rotació projectada de 45 ± 7 km/s. És un estel massiu, sent la seva massa aproximadament 12 vegades major que la massa solar i perd massa estel·lar a raó de 2,7 × 10-7 masses solars cada any.
9 Cephei és una variable Alfa Cygni —classe de variables que experimenten pulsacions no radials en la seva superfície—, sent una de les més brillants d'aquesta classe. La seva lluentor oscil·la 0,09 magnituds sense que existeixi un període conegut. Per això rep la denominació, quant a estel variable, de V337 Cephei.

## Referències

* ↑ «UBV photometry and MK spectral classification of northern early-type stars in intermediate galactic latitudes» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1977, pàg. 691–702. DOI: 10.1093/MNRAS/180.4.691.
* ↑ «The interstellar Ca II distance scale» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 15-09-2009, pàg. 833–840. DOI: 10.1051/0004-6361/20079144.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Carmelle Robert «Bayesian statistics as a new tool for spectral analysis - I. Application for the determination of basic parameters of massive stars» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2015, pàg. 28–52. DOI: 10.1093/MNRAS/STV1889.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Norberto Castro «The IACOB project. III. New observational clues to understand macroturbulent broadening in massive O- and B-type stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 19-12-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201628541.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «The atmospheric parameters and spectral interpolator for the MILES stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 7-2011, pàg. 165–165. DOI: 10.1051/0004-6361/201116769.
* 1 2 V* V337 Cep -- Variable Star (SIMBAD)
* ↑ 9 Cephei Arxivat 2016-02-17 a Wayback Machine. (The Bright Star Catalogue)
* 1 2 Markova, N.; Puls, J. «Bright OB stars in the Galaxy. IV. Stellar and wind parameters of early to late B supergiants». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. 823-842.
* ↑ 9 Cephei (General Catalogue of Variable Stars)
# Portada/efemèride novembre 7

Llum Quiñonero
« 6 de novembre · 7 de novembre · 8 de novembre »
# Alestopetersius nigropterus

Alestopetersius nigropterus és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Hoedeman, J. J., 1951. Studies on African characid fishes I. The tribe Alestidi. Beaufortia Núm. 3: 1-8.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 «Alestopetersius nigropterus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nana Dzagnidze

Nana Dzagnidze (en georgià: ნანა ძაგნიძე); (Kutaisi, 1 de gener de 1987), és una jugadora d'escacs georgiana, que té el títol de Gran Mestre des de 2008.
A la llista d'Elo de la FIDE del gener de 2022, hi tenia un Elo de 2531 punts, cosa que en feia la jugadora (en actiu) número 8 absoluta de Geòrgia, i la número 8 femenina del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2573 punts, a la llista del juny de 2015.

## Resultats destacats en competició

Dzagnidze fou campiona del món Sub12 a Orpesa el 1999, campiona del món Sub16 a Orpesa el 2001, i campiona del món Sub18 a Naxçıvan el 2003.
Ha estat tres cops campiona femenina de Geòrgia en els anys 2003, 2004 i 2008.
L'abril de 2017 fou campiona d'Europa femenina a Riga amb 8½ punts d'11, mig punt per davant de Aleksandra Goriàtxkina i Alissa Gal·liàmova. El setembre de 2017 fou convidada a participar a Tbilisi a la Copa del Món de 2017 on fou derrotada a la primera ronda per Anish Giri.
L'abril de 2018 fou segona al Campionat d'Europa femení a Vysoké Tatry, Eslovàquia (la campiona fou Valentina Gúnina).
El maig de 2019 fou una de les vuit jugadores que va disputar el recentment reinstaurat Torneig de Candidates que serviria per determinar l'aspirant al títol mundial en el Campionat del món d'escacs femení de 2020, i hi acabà sisena, amb 6.5/12 punts; la campiona fou Aleksandra Goriàtxkina.

### Participació en olimpíades d'escacs

Dzagnidze ha participat, representant Geòrgia, en sis Olimpíades d'escacs entre els anys 2004 i 2014 (tres cops com a 1r tauler), amb un resultat de (+36 =15 –8), per un 73,7% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a l'Olimpíada del 2014 en puntuar 8 de 9 (+5 =4 -0), amb el 88,9% de la puntuació, amb una performance de 2719, i que li significà aconseguir la medalla d'or individual del primer tauler.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Nana Dzagnidze» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Geòrgia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ «Evolució Elo de Nana Dzagnidze» (en anglès). FIDE consulta= 24 de març de 2020.
* ↑ Silman, Jeremy. «World Junior Championship: Mamedyarov Earns the Title». Notícia sobre el Campionat del món juvenil de 2003. JeremySilman.com, 03-07-2003. Arxivat de l'original el 16 de desembre de 2010. [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «Georgia’s Dzagnidze triumphs in European Women's Chess Championship». [Consulta: 7 maig 2017].
* ↑ «European Individual Women Chess Championship 2017». chess-results.com. [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ «Arbre d'emparellaments». [Consulta: 17 novembre 2017].
* ↑ «Emparellaments i resultats del Campionat d'Europa femení de 2018». chess-results. [Consulta: 6 abril 2020].
* ↑ Pereira, Antonio «Goryachkina is the new World Championship challenger» (en anglès). chessbase, 14-06-2019 [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ Houska, Jovanka. «Goryachkina Wins Women's Candidates' Ahead Of Anna Muzychuk» (en anglès). Chess.com, 18-06-2019. [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
# Harold Hawkins

Harold Ingleby Hawkins (Finchley, Londres, 22 de juliol de 1886 - Arràs, Pas de Calais, 16 de juny de 1917) va ser un tirador anglès que va competir a començaments del segle xx. Va morir en combat durant la Primera Guerra Mundial.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà quatre proves del programa de tir. En la prova de carrabina, blanc cec guanyà la medalla de plata, mentre en rifle lliure, 300 metres per equips fou sisè, en carrabina, blanc fix fou vuitè i en carrabina, blanc mòbil dinovè.

## Referències

* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2017. [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ «Harold Hawkins Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de desembre 2013. [Consulta: 11 maig 2016].
# John Fraser

John Alexander "Jack" Fraser (Hamilton, Ontario, 15 de desembre de 1881 - 8 de maig de 1959) va ser un futbolista canadenc que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la competició de futbol com a membre del Galt F.C., que representava el Canadà.

## Referències

* ↑ «Jack Fraser Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 8 octubre 2015].
# Power Play

Power Play (títol original, Makta) és una sèrie de televisió noruega estrenada al canal NRK l'octubre del 2023. Va ser creada per Johan Fasting, Silje Storstein i Kristin Grue. La sèrie consta de dotze episodis dividits en dues parts; la primera es va emetre a la tardor de 2023 i la segona a partir de gener de 2024. És una sàtira política amb ritme accelerat i humor àcid. S'ha subtitulat al català per a FilminCAT.
La sèrie va ser la guanyadora del premi a la millor sèrie a l'edició del festival Canneseries de 2023, en què també es va emportar el premi a la millor banda sonora.

## Argument

La sèrie basada en fets reals; segueix la lluita pel poder al Partit Laborista de Noruega durant la dècada del 1970 i 1980 i la història de la primera dona primera ministra del país, Gro Harlem Brundtland.

## Referències

* ↑ «Viaje a lo más loco y absurdo de la política noruega». El País, 19 diciembre 2023 [Consulta: 19 diciembre 2023].
* ↑ «Power Play». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «‘Power Play’, la serie ganadora en Cannes, llega a Filmin». Deia, 19 diciembre 2023 [Consulta: 19 diciembre 2023].
* ↑ «Power Play, veure ara a Filmincat».
# Heidi Diethelm Gerber

Heidi Diethelm Gerber (Münsterlingen, 20 de març de 1969) és una tiradora esportiva suïssa. Va representar al seu país als Jocs Olímpics de 2016, on va guanyar la medalla de bronze en Pistola 25 m.
Als Jocs Olímpics de 2012, va competir en pistola d'aire 10 m i pistola d'aire 25 m. Va acabar en el lloc 35a en l'esdeveniment de 10 metres i en 29a en el de 25 metres. Als Jocs Olímpics de 2016 va guanyar la medalla de bronze en Pistola 25 m i va ser la 35a en pistola d'aire 10 m.

## Referències

* ↑ «Heidi Diethelm Gerber». London 2012. The London Organising Committee of the Olympic Games and Paralympic Games Limited. Arxivat de l'original el 2012-07-30. [Consulta: 13 setembre 2012].
* ↑ «Women's 10 m air pistol». IOC. [Consulta: 1r agost 2014].
* ↑ «Women's 25 m pistol». www.olympic.org. IOC. [Consulta: 1r agost 2014].
* ↑ «10m Air Pistol Women - Standings». www.rio2016.com. RIO 2016. Arxivat de l'original el 2016-08-06. [Consulta: 1r agost 2014].
# John Gourlay

John Bell Gourlay (Blenheim, Ontario, 26 de juliol de 1872 - North Vancouver, Colúmbia Britànica, 7 d'abril de 1949) va ser un futbolista canadenc que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla d'or en la competició de futbol com a membre del Galt F.C., que representava el Canadà.

## Referències

* ↑ «John Gourlay Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 8 octubre 2015].
# Die Kathrin

Die Kathrin, op. 28, és una òpera en tres actes composta per Erich Wolfgang Korngold sobre un llibret en alemany de Ernst Décsey. Es va estrenar el 7 d'octubre de 1939 al Kungliga Operan de Estocolm, dirigida per Fritz Busch.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 3 de juliol 2016. [Consulta: 3 juny 2018].
# Jardinets d'en Carles Soler

Els Jardinets d'en Carles Soler, també anomenats el Capritx de Montbau, és una obra escultòrica d'uns 100 m de llargada, al carrer de Vayreda, al barri de Montbau de Barcelona, feta amb còdols i pedres, d'inspiració clarament gaudiniana. Construïda sobre el talús de roques de la parcel·la de les Casetes Blanques, l'autor va ser en Carles Soler Torres, que havia sigut sanitari del Cos de Bombers de Barcelona, i en jubilar-se va endegar aquesta obra davant de casa seva, iniciada l'any 1993 i hi va treballar durant prop de 10 anys. El 1996 l'Ajuntament de Barcelona hi va col·locar una placa reconeixent l'obra de Carles Soler. L'Institut Municipal de Paisatge Urbà hi ha fet obres de reparació els anys 2011, que també hi va afegir plantes, i el 2020, que hi va col·locar malla metàl·lica al talús per a evitar despreniments. Els jardins estan inclosos a l'inventari de Petits paisatges de Barcelona.

## Referències

* ↑ «El capricho de Montbau». La Vanguardia.
* ↑ «Jardinets d'en Carles Soler Torres». Llibre Primer.
* ↑ «Jardinets Carles soler, un amagat lloc amb encant». La Bellesa.
* ↑ «Escultures de companyia». En Residència.
* ↑ «Els Jardinets d'en Carles Soler, un espai singular a Montbau». Televisió d'Horta-Guinardó. Arxivat de l'original el 2020-11-30. [Consulta: 6 desembre 2020].
* ↑ «Obres de millora dels Jardinets de Carles Soler». Televisió d'Horta-Guinardó. Arxivat de l'original el 2022-01-23. [Consulta: 5 desembre 2020].
* ↑ «Petits paisatges». Ajuntament de Barcelona.
# Hubert Curien

Hubert Curien (Cornimont (Vosges), 30 d'octubre de 1924 - Loury, 6 de febrer de 2005), fou físic, Ministre francés de Recerca (1984-1986 i 1988-1993), president del CERN (1994-1996) i primer director de l'Agència Espacial Europea (ESA) (1981-1984).

## Referències

* ↑ «Academy of Europe: Curien Hubert». [Consulta: 10 desembre 2020].
# Alexander Garden

Alexander Garden (Aberdeenshire, 1730 - Londres, 15 d'abril de 1791) va ser un metge, botànic i zoòleg escocès. El nom de la flor gardènia deriva del sei cognom. Va viure molts anys a Charleston, South Carolina i envià espècimens a Carl von Linné.
Garden nasqué a Birse, Aberdeenshire, estudià medicina al Marischal College i es va interessar en la història natural, va continuar els seus estudis de medicina a la Universitat d'Edinburgh. Un dels seus professors va ser Charles Alston, el botànic del Rei i mantenidor del Garden at Holyrood on es cultivaven plantes medicinals.
El jove garden va arribar a Carolina del Sud l'abril de 1752 i va començar a treballar a Prince William Parish.
Garden va practicar la medicina i va estudiar al flora i la fauna i la va enviar al naturalista o John Ellis a Londres, i a Carl von Linné a Suècia. Garden va ser membre de diverses societats científiques importants.
Va enviar espècimens Magnolia i de Gordonia a Londres i va escriure descripcions sobre els gèneres Stillingia i Fothergilla
En zoologia va descriure la "iguana del fang" (Sirena lacertina). Un d'aquests exemplars encara es troba al Natural History Museum de Londres, dins una gerra. Va escriure un assaig sobre la planta medicinal Spigelia marilandica,
Durant la Guerra d'Independència dels Estats Units va romandre en el costat britànic. Dos anys més tard va ser obligat a abandonar Carolina del Sud i el 1783 ja vivia a Ciutat de Westminster, Londres. Va esdevenir vicepresident de la Royal Society.
Morí per la tuberculosi a Cecil Street, Londres, el 15 d'abril de 1791.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ «Edinburgh University archives». Arxivat de l'original el 2003-05-04. [Consulta: 5 octubre 2015].
* 1 2 DNB
* ↑ La medicina a la universitat estava estretament lligada a l'estudi de la botànica.
* ↑ A l'actual Beaufort County, South Carolina
* ↑ Siren lacertina
* ↑ «Siren lacertina in museum». Arxivat de l'original el 2007-03-11. [Consulta: 5 octubre 2015].
* Oxford Dictionary of National Biography
Cothran, James R. Gardens of Historic Charleston. Univ of South Carolina Press, 1995, p. 177.
* Walter J Frazer, Charleston! Charleston!: The History of a Southern City
* Raymond Phineas Stearns, Science in the British Colonies of America

## Enllaços externs

* Ehret and Alexander Garden - Norton-Brown Herbarium, University of Maryland Arxivat 2003-02-01 a Wayback Machine.
# El Relicario

El Relicario és un pasdoble compost per José Padilla el 1914, amb lletra d'Armando Oliveros i José María Castellví, redactors del diari barceloní El Liberal. La peça estava dedicada al seu amic José Pérez de Rozas.
Va ser estrenat al Teatre Eldorado de Barcelona el setembre de 1914 interpretat per Mary Focela, sense obtenir èxit malgrat cantar-ho tots els dies durant un mes.
Posteriorment l'obra es va reestrenar de nou en el mateix teatre, però interpretada per Raquel Meller, qui després d'haver analitzat el text i la música va observar un cert contrasentit en el pasdoble: la música era alegre, però la lletra era trista, ja que tracta d'amor i de mort. Per això va decidir reestrenar l'obra vestint-se de negre amb mantilla ampla, amb un únic focus sobre ella i amb l'orquestra tocant a baixa intensitat. Raquel a més varia la forma de la cançó, ja que la segona estrofa, en lloc de cantar-la, la recita sobre la música. La posada en escena era desconeguda fins llavors, per la qual cosa va obtenir un gran èxit, sent obligada a repetir la peça.
Raquel Meller va interpretar El Relicario al Trianón Palace (avui Teatro Alcázar) de Madrid, en el teatre Olympia de París i a l'Hipodrome Theatre de Londres el 1920. A París la cançó va obtenir tal èxit que es van vendre 110.000 exemplars de l'edició i es va crear una moda amb bastons, barrets, mocadors, guants, etc., inspirats en El Relicario.

## El Relicario fora del teatre

La peça també va ser interpretada per grans cantants com Celia Gámez o Concha Piquer. Sara Montiel la va cantar en el seu reeixit film El último cuplé. El 1952, als Estats Units, Eisenhower es va presentar en la tribuna per proclamar la seva candidatura a la presidència del país mentre una banda de música executava la peça, convertint-se en la banda sonora de la seva campanya electoral. La peça també ha estat interpretada al cinema en la pel·lícula de 1986 Ginger i Fred dirigida per Federico Fellini.

## Referències

* ↑ Historia de El relicario en Elrincondelpasodoble Arxivat 2012-01-21 a Wayback Machine. Consulta: 9-10-11
* ↑ El relicario en el Anecdotario histórico español Consulta: 9-10-11
* ↑ Entrevista a Armando Oliveros en La Vanguardia, el 17 de octubre de 1956 Arxivat 2011-09-01 a Wayback Machine. Consulta: 9-10-11
* ↑ El éxito de El Relicario en París Consulta: 9-10-11
* ↑ El Relicario himno de la campaña de Eisenhower Consulta: 9-10-11
* ↑ El Relicario en Ginger y Fred Arxivat 2010-10-02 a Wayback Machine. Consulta: 9-10-11
# Henrik Sillem

Henrik Sillem (Amsterdam, 12 d'agost de 1866 – Courmayeur, Itàlia, 13 de juliol de 1907) va ser un advocat, tirador i alpinista neerlandès.
Fill del banquer Johann Gottlieb Sillem, de la banca Hope & Co., va estudiar dret a la Universitat d'Amsterdam, on es graduà el 8 maig de 1891. Pocs dies més tard es casà, però el 1897 es divorcià. Sillem va treballar a Amsterdam com a advocat i assessor legal i fiscal. Juntament amb el seu amic Solko van den Bergh i el francès François Monod, Sillem va ser responsable de la disputa dels primers Campionats del món de tir que es van diputar a Lió el 1897. Tres anys més tard Sillem va prendre part en els Jocs Olímpics de París, en què disputà set proves del programa de tir olímpic i guanyà la medalla de bronze en la prova de pistola militar per equips, junt a Solko van den Bergh, Antonius Bouwens, Dirk Boest Gips i Anthony Sweijs.
El març de 1906, juntament amb Peter Graham, va fer la primera ascensió de l'aresta oest del mont Cook, a Nova Zelanda. El juliol de 1907 va morir de resultes d'una caiguda en el descens del mont Blanc.

## Referències

* ↑ «PARIS 1900. SHOOTING». olympic.org. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ «Henrik Sillem Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 5 octubre 2015].
* ↑ databaseOlympics
* ↑ «Article a Journal of Olympic History». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 5 octubre 2015].
# Jopie Selbach

Jopie Selbach (Haarlem, 27 de juliol de 1918 - Zoetermeer, 30 d'abril de 1998) va ser una nedadora neerlandesa que va competir durant la dècada de 1930.
El 1934 guanyà la medalla d'or en els 4×100 metres lliures del Campionat d'Europa de natació de Magdeburg. Dos anys més tard, als Jocs Olímpics de Berlín, guanyà la medalla d'or en la competició dels 4×100 metres lliures del programa de natació. Formà equip amb Rie Mastenbroek, Willy den Ouden i Tini Wagner.

## Referències

* 1 2 «Jopie Selbach Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Piràlids

Els piràlids (Pyralidae) són una família de lepidòpters ditrisis de la superfamília dels piraloïdeus (Pyraloidea). En moltes classificacions les Crambidae s'han tractat com una subdivisió de les Pyralidae, darrerament Munroe & Solis, in Kristensen (1999) conserva els Crambidae com a família independent.

## Piràlids perjudicials per a la humanitat

* Homoeosoma nebulella, menja gira-sols
* Plodia interpunctella cosmopolita, en cereals emmagatzemats i altres productes vegetals
* Pyralis farinalis - en cereals emmagatzemats
* Galleria mellonella - Parasita ruscs d'abelles
* Achroia grisella - Parasita els ruscs d'abelles
El corc europeu del blat de moro (Ostrinia nubilalis) en canvi, està classificat dins la família Crambidae.

## Piràlids útils

* Arcola malloi, es fa servir en el control biològic de la mala herba alligator

## Subfamílies

* Els Chrysauginae comprenen 400 espècies sobretot neotropicals.
* Els Epipaschiinae comprenen unes 550 espècies en regions tropicals i temperade, excepte Europa.
* Els Galleriinae comprenen unes 300 espècies a tot el món.
* Els Phycitinae (= Anerastiinae, Peoriinae) comprenen uns 600 gèneres i unes 4.000 espècies a tot el món.

## Referències

* ↑ «Pyralidae». catalogueoflife.org. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Pyralidae». mindat.org. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ Masó, Albert. «Els piràlids». Els lepidòpters: papallones i falenes. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Family Pyralidae - Pyralid Moths». bugguide.net. [Consulta: 26 març 2022].