OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La mansió dels Fury

La mansió dels Fury (títol original en anglès: Blanche Fury) és una pel·lícula britànica dirigida per Marc Allégret el 1947, estrenada el 1948. Ha estat doblada al català.

## Argument

Adaptació del llibre Blanche Fury de Joseph Shearing que relata una història d'estil victorià amb passions oblidades, secrets de família i assassinats. Un metge rural es dirigeix cap a Clare Hall, una gran mansió anglesa. La seva propietària Blance Fury (Valerie Hobson) es troba greument malalta. El metge li administra un anestèsic i, en el trànsit, Blanche recorda el seu passat, quan utilitza el seu veritable cognom, Fuller, i era una jove sense recursos. Tot va canviar el dia que va rebre una carta del seu oncle Simon Fury (Walter Fitzgerald), oferint-li feina com a governanta a l'enorme mansió. Una vegada allà coneixerà el seu cosí Lawrence (Michael Gough) amb qui accepta contreure matrimoni malgrat estar profundament enamorada de Philip Thorn (Stewart Granger), el fill il·legítim dels anteriors amos de la mansió. Però el dia de l'enllaç nupcial té lloc una gran tragèdia...

## Repartiment

* Valerie Hobson: Blanche Fury
* Stewart Granger: Philip Thorn
* Michael Gough: Laurence Fury
* Walter Fitzgerald: Simon Fury
* Susanne Gibbs: Lavinia
* Maurice Denham: El major Fraser
* Sybille Binder: Louisa
* Ernest Jay: Calamy
* Towsend Whitling: Bank
* J.H. Roberts: El Doctor
* Allan Jeayes: Mr Weatherby
* Edward Lexy: El coronel Jenkins
* Arthur Wontner: Lord Rudford
* Amy Veness: Mrs Winterbourne
* Cherry London: Molly
* George Woodbridge: Aimes
* Lionel Grose: Jordon
* Brian Herbert: Elliot
* Margareth Withers: Mrs Hawkes

## Al voltant de la pel·lícula

| « | Primer pel·lícula en color de Marc Allégret, La mansió dels Fury sorprèn en l'obra del cineasta. És sorprenent que la professió cinematogràfica britànica, habitualment tan exigent sobre les qüestions sindicals i nacionals, hagi acceptat que aquesta pel·lícula de prestigi sigui dirigida per un estranger, tot i que el nom d'Allégret era reconegut a Anglaterra. Beneficiant-se dels tons magnífics del Tecnicolor, La mansió dels Fury és un torbador melodrama que evoca alhora Rebecca i L'Amant de lady Chatterley. Davant de Valerie Hobson, reservada i descoberta per l'univers que l'envolta, Stewart Granger personifica amb un encant inquietant aquest fill natural que pateix veient els altres atribuir-se béns que pensa que són seus. | » |

## Premis i nominacions
### Premis

* 1948: Premi a la millor fotografia al festival internacional de cinema de Locarno

## Referències

* ↑ esadir.cat. La mansió dels Fury. esadir.cat.
* ↑ «Blanche Fury». The New York Times.
* ↑ abans adaptada per Alfred Hitchcock el 1940 amb el mateix títol, Rebecca.
* ↑ El 1955, Marc Allégret realitzarà una adaptació d'aquesta sota el mateix títol, L'amant de Lady Chatterley.
* ↑ Patrick Brion a Télérama
# Phillip Island

Phillip Island és una illa australiana localitzada a 140 km de Melbourne (Victòria). Anomenada així en honor del primer governador de Nova Gal·les del Sud, Arthur Phillip, Phillip Island forma un escullera natural per a les aigües superficials de Western Port.
L'illa ocupa una extensió de 10.000 hectàrees. Mesura 26 quilòmetres de llarg i 9 km al punt més ample. Posseeix 97 km de línia de costa i forma part del Bass Coast Shire.

## Esport de motor

Phillip Island és un punt d'inflexió en la història de les carreres a Austràlia. Un circuit traçat sobre els carrers de l'illa es va usar per a l'original Gran Premi d'Austràlia el 1928 i va continuar fins al de 1935. El 1951, es va construir el Circuit de Phillip Island, inaugurat el 1956.
Aquest circuit es va clausurar a final de la dècada de 1970 però va ser redissenyat i reobert el 1989 per a albergar el Gran Premi d'Austràlia de motociclisme. Avui dia continua celebrant-s'hi, igual que el Mundial de Superbikes, V8 Supercars i el Campionat de pilots australians.

## Referències

* ↑ Davis, Pedr. The Macquarie Dictionary of Motoring (en anglès), 1986, p. 363. ISBN 9780949757357.
# Nimfa

Les nimfes (Νύμφαι) són divinitats de la natura de la mitologia grega i la mitologia romana venerades com a genis femenins de les fonts, dels mars (nereides), dels rius i dels llacs (nàiades), dels boscos (dríades), i de les muntanyes (orèades). També se les anomena oceànides.
Benignes als mortals, dels quals no desdenyaven l'amor, el seu culte se celebrava a l'aire lliure o en uns santuaris petits anomenats nimfeus. En la mitologia romana foren identificades amb les camenes.
A l'època homèrica es consideraven filles de Zeus i divinitats secundàries a les que s'adreçaven les pregàries i que podien arribar a ser temibles. Habitaven en grutes i passaven el temps cantant i filant. Sovint participaven en el seguici d'una gran divinitat, sobretot d'Àrtemis, o acompanyaven una altra nimfa de més categoria, com ara les nimfes serventes de Calipso o de Circe.
Sovint apareixen com les dones d'un heroi epònim d'una ciutat o d'un país, com en la llegenda d'Egina i Èac o la de Taígete. També intervenen en els mites amorosos, com Dafne, Eco, o Cal·listo. Els seus amants habituals són forces masculines de la natura, com ara Pan, els sàtirs o Príap. Els grans déus no rebutgen els seus favors, i s'uneixen a Zeus, a Apol·lo, a Hermes i a Dionís. De vegades s'enamoren i rapten nois joves, com Hilas.

## Classes de nimfes

Les nimfes estan dividides en dues grans classes: les que són considerades divinitats menors, i les que personificaven tribus, races o estats.
Les primeres es divideixen en:
* Nimfes de l'aigua: de l'oceà; dels rius, i les fonts, com les nàiades, les Oceànides (Ωκεανιδες) i les nereides.
* Nimfes de les muntanyes i coves (Orèades Ὀροδεμνιάδες o Ὀρειάδες)
* Nimfes de boscos, gorgues i encanyissades (Ἀλσηΐδες, Ὁληωροί, Αὐλωνιάδες, i Ναπαῖαι)
* Nimfes dels arbres (Dríades Δρυάδες, Ἁμαδρυάδες o Ἁδρυάδες)
Les segones agafaven generalment el nom d'allò que representaven

## Llista de nimfes

| Acco Adrateia Aganipe Apies Aretusa Calipso | Cal·lírroe Cal·listo Castàlia Cercira Clímene Despina | Dione Èfira Equidna Egèria Esmílace Estrimo | Idia Ismene Juturna Lara Liríope Lotis | Mèlia Mídia Siringa Tebé Tetis |

## Referències

* ↑ Ovidi Nasó, P.; Revisat i traduït per Adela M.ª Trepat i Anna M.ª de Saavedra. Les Metamorfosis, V. III. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1932. p. 69
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.120. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 389. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Roberto Calasso, La follia que ve de les nimfes (traducció al català d'Anna Casassas). Barcelona: Quaderns Crema, 2007. ISBN 978-84-7727-111-6
Viccionari
# Jo van Gastel

Johannes Jacobus "Jo" van Gastel (Tilburg, Brabant del Nord, 5 de gener de 1887 - Tilburg, 5 de març de 1959) va ser un tirador amb arc neerlandès que va competir a començaments del segle xx. Era fill del també arquer Johannes van Gastel, que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1900.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar una prova del programa de tir, el tir a l'ocell mòbil, 28 m. per equips, en què guanyà la medalla d'or.

## Referències

* 1 2 «Jo van Gastel, Jr. Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2012. [Consulta: 26 juny 2017].
# Llista de Creus de Sant Jordi/1994/Entitats
#### Entitats

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Entitat | Wikidata | Descripció |
| GEiEG | Q3353935 | entitat cultural i esportiva catalana |
| Aliança del Poblenou | Q8195560 | |
| Colla Jove Xiquets de Tarragona | Q11914600 | colla castellera actual amb camisa lila |
| Secretariat de Corals Infantils de Catalunya | Q11948006 | |
| Taller Escola Barceloneta | Q11950827 | |
| Col·legi Oficial de Metges de Barcelona | Q17326547 | |
| Centre Moral i Instructiu de Gràcia | Q17597343 | |
# Prästost

El Prästost ("formatge de sacerdot") és un formatge suec amb arrels històriques a l'antic costum de pagar el delme amb productes agrícoles, inclosa la llet, de la qual es feia formatge per a evitar que es fes malbé. Es creu que la tradició hauria començat al segle XVI. Avui en dia, aquest estil de formatge que abans es produïa a les esglésies s'elabora en fàbrica amb llet de vaca pasteuritzada.
Prästost de vegades es remulla o es cura amb whisky, com és el cas del Saaland Pfarr, o amb altres begudes alcohòliques; Saaland Pfarr. Existeix una versió d'aquest formatge, envellit durant 12 mesos i curat amb vodka Absolut, que s'ha comercialitzat amb el nom de VODCheese.
Un fullet del Departament d'Agricultura dels Estats Units de 1969 descriu la tècnica de fabricació d'un estil de prästost curat amb whisky:
    La llet sencera i fresca es posa amb quall a una temperatura de 90°F. Quan el quall és ben ferm, es talla gruixut i es posa en un colador per deixar escórrer el sèrum. El quall es recull en un drap i es pasta per expulsar més sèrum. Es barreja el whisky amb el quall, després el quall s'envasa en una cistella i s'escampa sal a la superfície. La curació es fa en un celler fresc i humit. La coberta de tela es canvia diàriament durant 3 dies, i el formatge es renta amb whisky després del tercer dia.

## Referències

* ↑ Ridgeway, Judy. The Cheese Companion: The Connoisseur's Guide. Quintet Publishing, 1999. ISBN 0-7624-0500-7. p. 20
* ↑ Carlton Brown, Robert (1955). The Complete Book of Cheese. Gramercy Publishing Company: New York, 1955.
* ↑ Cheese, Sweden. Product review. Igourmet.com, 2007.
* ↑ Doane, C.F.. Cheese Varieties and Descriptions. U.S. Department of Agriculture, 1969. p. 95.
# Bella Unión

Bella Unión, més coneguda antigament com a Santa Rosa de la Bella Unión del Cuareim, és una ciutat de l'Uruguai, situada al nord-oest del departament d'Artigas, a més de 600 quilòmetres (per la ruta 3) al nord de Montevideo, la capital del país. Es troba oposada a la localitat argentina de Monte Caseros, a la província de Corrientes, i al límit amb el Brasil, raó per la qual rep el nom de "Bella Unión", per ser l'única ciutat de tot l'Uruguai que limita amb els dos països veïns. La seva població, d'acord amb les dades del cens de 2004, és de 13.187 habitants, dels quals la meitat són menors de 25 anys.
Els rius Uruguai i Cuareim la separen de l'Argentina i del Brasil (Barra do Quaraí), respectivament. Abans de l'època colonial, quan els espanyols van arribar a aquesta zona, la terra es trobava habitada per diversos amerindis (charrúes, bohanes, minuans, guaranís, tapís i yapeyuanos).
Els cultius principals són la canya de sucre, l'arròs, les hortalisses, els cítrics i el raïm, amb una elaboració destacada de vins.
El clima és subtropical subhumit. La precipitació anual és de 1450 mm. La temperatura mitjana el juny és de 13,5 °C i el gener de 26,2 °C.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 5.010 | 7.745 | 12.246 | 13.537 | {{{5}}} |
# James Ball

James Ball (Dauphin, 7 de maig de 1903 - Victoria, 2 de juliol de 1988) va ser un atleta canadenc, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de plata en els 400 metres i la de bronze en els 4x400 metres relleus, formant equip amb Stanley Glover, Phil Edwards i Alex Wilson. Ambdues proves formaven part del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, disputà les mateixes proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de bronze en els 4x400 metres relleus, formant equip amb Ray Lewis, Phil Edwards i Alex Wilson, mentre en els 400 metres quedà eliminat en sèries.
El 1930 guanyà la medalla de plata en la prova dels 4x440 iardes dels Jocs de la Commonwealth. El 1935 es retirà i el 1959 fou inclòs al Canada Sports Hall of Fame.

## Millors marques

* 400 metres llisos. 47.9" (1929)

## Referències

* 1 2 3 «Jimmy Ball Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2009-03-09. [Consulta: 24 març 2019].
# Joachim Spremberg

Joachim Spremberg (Berlín, 3 de novembre de 1908 - valor desconegut, 16 de juliol de 1975) va ser un remer alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Hans Eller, Horst Hoeck, Walter Meyer i Carlheinz Neumann.

## Referències

* ↑ «Joachim Spremberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 d’octubre 2012. [Consulta: 22 gener 2019].
# Hermann Abendroth

Hermann Abendroth (Frankfurt del Main, 19 de gener de 1883 - Jena, 29 de maig de 1956) fou un director d'orquestra alemany.
Després d'haver cursat els estudis a la seva ciutat natal, els completà a Múnic on fou deixeble de Ludwig Thuille i d'Anna Hirzel-Langenhan. Després d'algunes actuacions en la mateixa ciutat de Múnic els anys 1903-1904, es va presentar en públic als vint-i-dos anys a Lübeck, on va actuar (1905-1911), dirigint l'orquestra de la Societat d'Amics de la Música i la del teatre local; fins a passar a Essen i després a Colònia. En aquesta ciutat va ser nomenat el 1918 Generalmusikdirector, alhora que exercia el càrrec de director de l'Alta Escola de Música de Colònia i de l'Escola de Música del Rhin.
La seva capacitat de dirigent i el seu estil molt personal es van imposar des de 1924, època en què va passar a dirigir els concerts de la Gewandhaus de Leipzig, en els que confirmà les seves qualitats de gran dominador de conjunts orquestrals, col·locant-lo a primera fila. Posteriorment, dirigí l'Orquestra Simfònica de l'Estat de Weimar, al capdavant de la qual realitzà una labor no menys encomiable.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement 1936/39, pàg. 333. Text de C. L. (ISBN 84-239-4585-5)
* Enciclopèdia Espasa Suplement 1955/56, pàg. 244. Text d'Emilio Torres Miró (ISBN 84-239-4592-8)
# Lagoa Santa (Minas Gerais)

Lagoa Santa és un municipi brasiler de l'estat de Minas Gerais, localitzat a la Regió Metropolitana de Belo Horizonte. Es troba a 800 m d'alt, té una superfície de 231,9 km² i 52.526 habitants (Cens IBGE 2010).

## Arqueologia

L'entorn de Lagoa Santa és un jaciment arqueològic on hi van treballar Peter Wilhelm Lund (1843), F. Lacerda i R. Peixoto (1876), Sören Hansen (1888), Annette Laming-Emperaire (1970) i Walter Neves (1999). La seva ocupació humana està datada de 12.000 anys BP.
Des de 1835 el naturalista danès Peter Lund visità més de 800 coves de la regió, i en 70 d'elles hi va trobar material paleontològic.S'hi van trobar restes humanes antigues i 1 gèneres i 31 espècies extintes d'animals. La cova més important es trobava a la base del massís de la Llacuna del Sumidouro. El descobriment dels ossos de l'anomenat Home de Lagoa Santa són els primers vestigis d'ocupació humana trobata al continent americà.
A Lapa Vermelha, entre 1974 i 1975, una expedició arqueològica dirigida per Annette Laming-Emperaire, descobrí els ossos humans més antics d'Amèrica (11.500 anys BP per al crani Luzia). Aquests cranis es caracteritzen per una gran dolicocefàlia i altres trets que recorden els melanesis i als habitants del sud-est asiàtic.

## Galeria

* Ciutat de Lagoa Santa
* Aeroport de Lagoa Santa
* Formació rocosa a Lagoa Santa
* Cova Lapinha, explorada per Peter Lund i actualment un lloc turístic

## Referències

* ↑ Bueno, Eduardo, Brasil: uma história, cinco séculos de um país em construçāo, Editorial Leya, Brasil, 2010, p. 15

## Bibliografia

* Luna Filho, Pedro Ernesto de (2007) "Peter Wilhelm Lund: o auge das suas investigações científicas e a razão para o término das suas pesquisas"; tese de doutorado na Universidade de São Paulo em 2007.
* Marchesotti, Ana Paula Almeida (2005) "Peter Wilhelm Lund (1801-1880): O naturalista, sua rede de relações e sua obra, no seu tempo"; dissertação de mestrado na Universidade Federal de Minas Gerais
# Jérémy Leveau

Jérémy Leveau (Argentan, Orne, 17 d'abril de 1992) és un ciclista francès, professional des del 2015 fins al 2024.
El seu pare Daniel també es dedicà professionalment al ciclisme.

## Palmarès

* 2012
** 1r al Circuit des Matignon
* 2013
** 1r al Gran Premi de Blangy-sur-Bresle
** Vencedor d'una etapa al Tour del Piémont Vosgien
* 2014
** Campió de França en ruta sub-23
** 1r a la París-Évreux

## Referències

* ↑ «Le cycliste professionnel sarthois Jérémy Leveau annonce la fin de sa carrière» (en francès). francebleu, 31-08-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'Hivern de 1928 - Individual femení

En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1928 celebrats a Sankt Moritz (Suïssa) es realitzà una competició de patinatge artístic sobre gel en categoria femenina, que unida a la competició masculina i per parelles conformà la totalitat del programa oficial del patinatge artístic als Jocs Olímpics d'hivern de 1928.
La competició se celebrà entre els dies 16 i 18 de febrer a les instal·lacions de Sankt Moritz.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 20 patinadores de 7 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (4) Àustria (4) Canadà (2) Estats Units (3) | França (2) Noruega (4)  Suïssa (1) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual | Sonja Henie | Fritzi Burger | Beatrix Loughran |

## Resultats

La noruega Sonja Henie, que havia finalitzat en vuitena posició en l'edició anterior, aconseguí l'or, un metall que repeteria en les dues següents olimpíades. Beatrix Loughran aconseguí la medalla de bronze després d'haver obtingut la medalla de plata en l'edició de 1924.
| Lloc | Patinadora | Punts | Marcador |
| 1 | Sonja Henie | 8 | 2452.25 |
| 2 | Fritzi Burger | 25 | 2248.50 |
| 3 | Beatrix Loughran | 28 | 2254.52 |
| 4 | Maribel Vinson | 32 | 2224.50 |
| 5 | Cecil Smith | 32 | 2213.75 |
| 6 | Constance Wilson-Samuel | 35 | 2173.00 |
| 7 | Melitta Brunner | 48 | 2087.50 |
| 8 | Ilse Hornung | 54 | 2050.75 |
| 9 | Ellen Brockhöft | 67 | 2003.00 |
| 10 | Theresa Blanchard | 77 | 1970.25 |
| 11 | Andrée Joly | 86 | 1910.00 |
| 12 | Margrit Bernhardt | 91 | 1890.00 |
| 13 | Edel Randem | 94 | 1880.75 |
| 14 | Kathleen Shaw | 95 | 1900.00 |
| 15 | Else Flebbe | 103 | 1833.50 |
| 16 | Karen Simensen | 103 | 1811.75 |
| 17 | Grete Kubitschek | 110 | 1778:50 |
| 18 | Elly Winter | 110 | 1765.75 |
| 19 | Elvira Barbey | 125 | 1648.75 |
| 20 | Anita de St. Quentin | 140 | 1114.25 |
# Álex Mula

Alejandro Miguel Mula Sánchez (Barcelona, 23 de juliol de 1996), conegut com a Álex Mula, és un futbolista català que juga en la demarcació d'extrem per la SD Ponferradina.

## Carrera esportiva

Mula es va unir a la disciplina del Màlaga CF el 2011 després de formar part del RCD Espanyol. Va fer el seu debut amb l'equip reserva el 30 de març de 2013 als 17 anys, contra la UD San Pedro en un partit que va finalitzar amb un resultat de 1-2 a favor del club sampedreny.
Mula va marcar el seu primer gol com a sènior el 7 de setembre de 2014, arribant a marcar un hat trick en una victòria per 7–0 contra el CD Español del Alquián. Posteriorment va començar a formar part de l'equip titular en les temporades següents marcant onze gols en la temporada 2016–17.
Després de fer la pretemporada de 2017 amb el primer equip, finalment Mula va ascendir al Màlaga CF a primera divisió gràcies a Míchel González. Va fer el seu debut amb l'equip el 26 d'agost del mateix any contra el Girona FC, en un partit que va finalitzar per 0–1 a favor del Girona.
El 8 de gener de 2020 l'AD Alcorcón va oficialitzar la seva arribada fins a final de temporada com a cedit.
El 23 d'agost de 2020 va marxar definitivament del Màlaga CF i va signar per quatre temporades amb el CF Fuenlabrada.

## Referències

* ↑ «Consternación en el Málaga y el fútbol español». Málaga Hoy, 07-08-2017. [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ «El Atlético Malagueño cae ante el UD San Pedro (1-2)». Màlaga CF, 01-04-2013. [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ «Impressive first victory of the season for Atlético Malagueño (7-0)». Màlaga CF, 07-09-2014. [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ Fernández, Juanje. «Álex Mula convence a Míchel». Marca, 15-08-2017. [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ Bernad Suelves, Marc. «Alcalá derriba la puerta del Málaga y el Girona hace historia». Diari AS, 26-08-2017. [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ «Alex Mula, nuevo futbolista del Alcorcón». La Vanguardia, 08-01-2020. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ «El Fuenla ficha a Álex Mula». CF Fuenlabrada, 23-08-2020. Arxivat de l'original el 2020-10-02. [Consulta: 23 agost 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Álex Mula a BDFutbol
* Fitxa del jugador a footballdatabase
# Copa Catalunya de futbol masculina 2003-2004

La Copa Catalunya de futbol masculina 2003-2004 fou la 15a edició de la Copa Catalunya.

## Final

| FC Barcelona | 1 - 0 | RCD Espanyol de Barcelona |
| Quaresma 60' | | |
| Barcelona | Espanyol |
| GK | Víctor Valdés | | 46' |
| | Carles Puyol |
| | Michael Reiziger | | |
| | Philip Cocu |
| | Óscar López | 54' | |
| | Gerard López | 46' | |
| | Xavi Hernández |
| | Ricardo Quaresma | | 86' |
| | Ronaldinho de Assis | 85', 93' | |
| | Luis Enrique Martínez | 63' | 62' |
| | Javier Saviola | 28' | 73' |
| Substitutes: ||
| | Rüstü Reçber | | 46' |
| | Marc Overmars | | 62' |
| | Patrick Kluivert | | 73' |
| | Andrés Iniesta | | 86' |
| Manager: ||
| Frank Rijkaard ||
| GK | Erwin Lemmens |
| | Marc Bertran | | |
| | Antoni Soldevilla | 27' | |
| | Carlos García |
| | Moreno Torricelli |
| | David García |
| | Àngel Morales | | 75' |
| | Moisés Hurtado | | 55' |
| | Toni Velamazán | | 50' |
| | Álex Fernández | 16' | 65' |
| | Jonathan Soriano | | 50' |
| Substitutes: ||
| | Sergio Postigo | | 50' |
| | Ferran Corominas | | 50' |
| | Juan Ceballos | | 55' |
| | Fredson Camara | | 65' |
| | Jaume Delgado | | 75' |
| Manager: ||
| Javier Clemente ||

## Referències

* ↑ «Edición del Monday 25 August 2003, Página 12 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com».
* ↑ «Edición del Monday 25 August 2003, Página 8 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com».
* ↑ «Edición del Wednesday 27 August 2003, Página 2 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com».
# James Cantion

James Cantion va ser un jugador de rugbi britànic que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. Jugador del London Irish RFC, el 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de rugbi, com a integrant de l'equip Moseley Wanderers RFC, que exercia d'equip nacional en aquesta competició.

## Referències

* ↑ «James Cantion Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2012. [Consulta: 27 setembre 2015].
# Joanne Fox

Joanne Fox (Melbourne, 12 de juny de 1979) fou una jugadora de waterpolo australiana que va competir durant les dècades de 1990 i 2000. El seu germà John Fox també fou un destacat waterpolista.
El 2000 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sydney, on guanyà la medalla d'or en la competició de waterpolo. Quatre anys més tard, als Jocs d'Atenes, fou quarta en aquesta mateixa competició.

## Referències

* 1 2 «Joanne Fox Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 10 setembre 2019].