OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nikola Karabatić

Nikola Karabatic (11 d'abril de 1984, Niš, Sèrbia) és un jugador francès d'handbol d'origen croat pel seu pare i serbi per la seva mare. Ocupa el lloc de lateral esquerre o de central a la selecció d'handbol de França, i al PSG. És fill d'un exinternacional iugoslau. El seu actual parella és la saltadora Blanka Vlasic.
Amb la selecció francesa va participar en el Campionat d'Europa de 2008, on va obtenir una medalla de bronze. Va ser el màxim golejador juntament amb Ivano Balic i Lars Christiansen i va ser triat l'MVP del torneig. En aquest mateix any va aconseguir la medalla d'or en els Jocs Olímpics guanyant a la final 28-23 a Islàndia, on va marcar 8 gols.
La temporada 2013-2014, va guanyar cinc títols amb el FC Barcelona, en un gran any en què l'equip només no va poder guanyar la Copa d'Europa, i a la Lliga ASOBAL va guanyar tots 30 partits disputats, amb un nou rècord de gols, 1146.

## Referències

* ↑ «Ple de triomfs històric per al Barça d'handbol». Lloc web del FC Barcelona, 23-05-2014. [Consulta: 1r juny 2014].
* ↑ «Nikola Karabatic: “Estic segur que tornarem a guanyar la Champions”». Web del FC Barcelona, 05-06-2013.
# Samuel Honrubia

Samuel Honrubia (nascut el 5 de juliol de 1986 a Béziers) és un jugador d'handbol francès, que juga d'extrem esquerre pel Paris Saint-German Handball i per la selecció francesa d'handbol. Va començar la seva carrera al Montpellier Handball, i va participar en els Jocs Olímpics de 2012, on França va arribar a la final.

## Carrera

* ? : Montagnac HB (França)
* ? : HBC Clermont-Salagou (França)
* ? : CREPS Montpellier (França)
* 2001 - 201] : Montpellier Handball (França)
* 2012 - ... : Paris Saint-Germain Handball (França)

## Referències

* ↑ «Samuel Honrubia». London2012.com. Arxivat de l'original el 2012-08-10. [Consulta: 12 agost 2012].
# Janetschekia

Janetschekia és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per E. Schenkel l'any 1939.

## Distribució

Es poden trobar a Albània, Àustria, Alemanya, Itàlia, i Suïssa.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0::
* Janetschekia monodon (O. Pickard-Cambridge, 1872) (Esp. tipus)
* Janetschekia necessaria Tanasevitch, 1985

## Referències

* ↑ Schenkel, E. «Beitrag zur Spinnenkunde». Revue suisse de Zoologie, vol. 46, 1939, pàg. 95–114. DOI: 10.5962/bhl.part.155012.
* ↑ «Gen. Janetschekia Schenkel, 1939». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Franco Faggi

Franco Faggi (Perledo, 8 de març de 1926 - Mandello del Lario, 12 de juny de 2016) fou un remer italià que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
Treballador del fabricant italià de motos Moto Guzzi, començà a practicar el rem a l'equip de rem de l'empresa junt a Giuseppe Moioli, Elio Morille i Giovanni Invernizzi. Plegats van dominar la categoria del quatre sense timoner entre 1947 i 1952, guanyant totes les curses que van disputar, incloses les sèries.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, a Hèlsinki, quedà eliminat en semifinals en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or en el quatre sense timoner al Campionat d'Europa de rem, entre els anys 1947 i 1950.

## Referències

* ↑ Italian Rowing Federation (12 juny 2016). "Franco Faggi, l'olimpionico di Londra, ci ha lasciato" (en it). Nota de premsa.
* 1 2 «Olympedia – Franco Faggi». [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Del Giudice, Scipione; Scarronzoni, Gli. «73. Early Rowing in Italy». A: International rowing turns professional, p. 744–748.
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Vierer o.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 19 maig 2018].
# INEFC Barcelona

L'INEFC de Barcelona és la seu de l'Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya, on es formen llicenciats i graduats en ciències de l'activitat física i l'esport. L'edifici està adscrit a la Secretaria General de l'Esport de la Generalitat de Catalunya, té capacitat per a uns 1.000 alumnes i disposa de camps d'entrenament propis. Ocupa una superfície superior als 30.000 m$^{2}$ i inclou una biblioteca amb 26.000 títols i diverses instal·lacions esportives cobertes i a l'aire lliure. Durant els Jocs Olímpics de Barcelona 92 va acollir les competicions de lluita lliure i grecoromana.

## Història

El 1991 es va inaugurar aquest edifici projectat pel taller d'arquitectura de Ricard Bofill, és el primer edifici construït a l'Estat Espanyol amb formigó arquitectònic, segons la tècnica de prefabricat i encofrat in situ; la construcció va comportar la col·locació de prop de 1.700 peces prefabricades de formigó. L'edifici està organitzat al voltant de dos grans claustres quadrats coberts de 48 × 48 m. La nau central que els uneix s'utilitza com a sala d'actes, amb una capacitat per a 400 persones.
Les àrees interiors de competició estan distribuïdes en aquests dos patis, separades per mitjà de cortines acústiques. Al voltant d'aquests dos grans espais hi ha quatre ales, per a allotjar els serveis auxiliars de pista: magatzem, aules, vestidors, etc. D'aquesta manera els blocs d'aules orientats al sud tenen accés directe a una escala que baixa fins als terrenys de joc, a l'aire lliure; les façanes del bloc administratiu i de la biblioteca donen al nord; i les de l'est i oest del conjunt estan construïdes per galeries obertes amb tancaments de vidre, que faciliten la il·luminació natural dels dos patis i del vestíbul.

## Referències

* ↑ «Mor Ricard Bofill, l'arquitecte que va projectar l'actual edifici de l'INEFC a Montjuïc». Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya, 15-01-2022. [Consulta: 23 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Temporada 1979-1980 del Club Joventut Badalona

La temporada 1979-1980 va ser la 41a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 24a temporada consecutiva a la màxima categoria del bàsquet espanyol, acabant la fase regular en la tercera posició, repetint la classificació aconseguida a la temporada anterior. L'equip també va arribar fins als quarts de la Copa Korac i a les semifinals de la Copa del Rei.

## Resultats
### Copa Korac

A la Copa Korac l'equip va quedar eliminat en la lligueta de quarts de final. Abans de quedar eliminat, havia eliminat el GM Vasas SC (Hongria) a la ronda prèvia.

### Lliga espanyola

A la lliga espanyola finalitza en la tercera posició de 12 equips participants. En 22 partits disputats va obtenir un bagatge de 15 victòries i 7 derrotes, amb 2.022 punts a favor i 1.911 en contra (+111).

### Copa del Rei

En aquesta edició de la Copa del Rei el Joventut va quedar eliminat a semifinals en perdre l'eliminatòria amb el Manresa EB. Prèviament, a quarts de final havia eliminat el Cotonifici.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1979-80
* Jugadors
* Josep Maria Margall
* Lluís Miguel Santillana
* Gonzalo Sagi-Vela
* Germán González
* Ernest Delgado
* Jordi Villacampa
* Jordi Ribas
* Josep Maria Ferrer
* Manel Bosch
* Albert Pujol
* Félix De Pablo
* Al Carlson
* Ed Johnson
* Entrenador
* Josep Lluís i Cortés

## Referències

* ↑ «Korac Cup 1979-80» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «Liga española 1979-80» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ «XLIV Copa del Rey 1980» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ «Història: Anys 70: El primer estranger arriba a Badalona». Penya.com. [Consulta: 30 abril 2018].
* ↑ «Spanish Clubs Rosters in C3 (1976-1980)» (en anglès). Linguasport. [Consulta: 30 abril 2018].
# Jaciment arqueològic de Sobre Pedret

Es tracta d'un jaciment del paleolític inferior (evenosià), concretament una estació a l'aire lliure, molt probablement un lloc d'habitació, en un aflorament de margues silicificades, que dona a l'home prehistòric matèria primera per fabricar tot tipus d'eines. Ocupa uns 500 m² i està situat sobre la muntanya calcària de Montjuïc, a l'alçada del barri de Pedret.

## Descobriment i història de les intervencions arqueològiques

Jaciment descobert per F. Cufí a principis de la dècada de 1940. Oliva i Riuró el prospecten en diverses ocasions els anys 1950. E. Carbonell i R. Mora localitzen, el 1979, la zona on es concentra la major part del material.

## Troballes

La mostra lítica de què es disposa consta aproximadament de 2.000 peces. Es tracta d'un conjunt molt homogeni quant a pàtina, matèries primeres i tècnica utilitzada; se'l considera, doncs, força sincrònic. Es caracteritza pel predomini d'eines sobre fragment. Els grups tipològics més ben representats són osques, becs, denticulats, burins i gratadors. Les rascadores són molt poc nombroses. La tècnica de talla predominant és de tipus clactonià i s'observa pels talons que la majoria dels esclats provenen de nuclis amb un pla preparat. L'estudi morfotècnic apropa el conjunt a la cultura Evenoissiana i tipològicament és afí a diversos conjunts del sud de França (Frenillot i St. Anne d'Evenos) que cronològicament se situen entre el Riss II i Riss I (de 200.000 a 80.000 B.P.). Altres estudis la defineixen com un conjunt Musterià. A nivell espacial cal remarcar que, a diferència dels altres jaciments en superfície de la zona, aquest es troba molt concentrat; en allunyar-se, els materials desapareixen en superfície ràpidament. Es tracta, doncs, d'una ocupació molt ben definida i que per altres indicis (presència de material cremat, d'útils domèstics i restes de talla i percussors) sembla de tipus habitacional.

## Referències

* ↑ Història de les comarques gironines. Diputació de Girona, Unitat de Publicacions, 2000. ISBN 978-84-95187-02-4.

## Bibliografia

* Pere Cantón Playà, "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots"
* Eudald Carbonell i Enriqueta Pons, "Girona abans de Girona. Prehistòria". Ajuntament de Girona. Quaderns d'història de Girona. 1987
* Julià Maroto i Narcís Soler, "Els primers pobladors". Història de Girona. ADAC, 1991.

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya
# José Ignacio Goirigolzarri Tellaeche

José Ignacio Goirigolzarri Tellaeche (Bilbao, 4 de febrer de 1954) és un economista basc, que actualment és el president de CaixaBank.

## Biografia

Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat Comercial de Deusto (Bilbao) i en Finances i Planificació estratègica per la Universitat de Leeds (Regne Unit).
Va ser professor de la Universitat Comercial de Deusto, a l'àrea de Planificació Estratègica, entre els anys 1977 i 1979.
Va ingressar al Banc de Bilbao el 1977 en l'àrea de Planificació Estratègica. El 1992 va ser nomenat director general del BBV i el 1994 es va incorporar al Comitè de Direcció de l'entitat. Va ser responsable de Banca comercial a Espanya i de les operacions a Amèrica Llatina.
L'abril de 2001 va ser nomenat director general de BBVA, responsable de Banca Minorista. Al desembre de 2001 va ser designat conseller delegat del banc, càrrec en el qual va romandre fins a l'octubre de 2009. En aquest període va ser també conseller de BBVA Bancomer (Mèxic), Citic Bank (Xina) i de CIFH (Hong Kong). Va abandonar l'entitat el 2009 acollint-se a una jubilació anticipada als 55 anys, amb una pensió anual de tres milions d'euros.
També va ser vicepresident de Telefónica i de Repsol.
Entre 2005 i 2009 va ser president espanyol de la Fundació Espanya-USA i actualment n'és patró d'honor.
Actualment, José Ignacio Goirigolzarri és conseller de l'Associació per al Progrés de la Direcció, patró d'Everis, de Orkestra i de la Confederació Espanyola de Directius i Executius (CEDE) i vicepresident de Deusto Business School. És, a més, impulsor de Garum Fundatio i President del Consell Assessor de l'Institut Americà d'Investigació Benjamin Franklin.

### President de Bankia

El 9 de maig de 2012 va ser nomenat president de Bankia i del BFA pels consells d'administració de les dues entitats.

## Referències

* ↑ «Goirigolzarri, una carrera vinculada al BBVA» (en castellà). Cadena SER, 07-05-2012. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2014. [Consulta: 17 d’octubre 2014].
* ↑ «José Ignacio Goirigolzarri, nomenat president de Bankia». bankia.com.
# Jean Rémuzat

Jean Rémuzat (1815 - 1880) fou un virtuós francès de la flauta.
Remuzat es va convertir en estudiant de Tulou al Conservatori de París el 1830. Va obtenir el primer premi dos anys després. Remuzat va fer-se escoltar amb molt de gust en molts concerts. Es va establir a Londres, on es va convertir en el primer flautista del "Her Majesty's Theatre". Quan el teatre va arribar a la seva fi en 1852, va tornar a París i va entrar com un flautista solista en el Teatre Líric. Mai va utilitzar la flauta bohèmia, però va mantenir l'antic sistema de flautes. Diverses de les seves composicions de flautes estan publicades a París i Londres. L'única flauta d'or del famós fabricant de flautes franceses Louis Lot es va fer per a Jean Rémuzat per encàrrec de l'"Associació Filharmònica de Xangai", com a gràcies que volia ser president. Va ajudar a formar l'Orquestra Simfònica de Xangai i va ser director de la seva fundació el 1879 fins a la seva mort. Jean Rémusat és el pare del pintor Claude Rémuzat.
Publicà un Mètode per a flauta i un gran nombre de solos, nombroses fantasies, duos, etc., per aquest instrument. Les més conegudes són Album des jeunes flutistes, 6 àries per a flauta, Feuilleton du flütiste, 6 peces per a flauta solista i transcripcions per aquest instrument.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 50, pàg. 769. (ISBN-84-239-4550-2)
# Serra de la Muga

La serra de la Muga és una serra situada al municipi de Gósol a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 1.800 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de l'Oriol (Castellterçol)

El Turó de l'Oriol és una muntanya de 727 metres que es troba al municipi de Castellterçol, a la comarca del Moianès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Oseja

Oseja (aragonès: Osella) és un municipi d'Aragó, a la província de Saragossa (Espanya), que està enquadrat a la comarca d'Aranda.
# Sassello

Sassello és un municipi italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de Savona. L'any 2006 tenia 1.817 habitants.
# Cornaredo

Cornaredo és un municipi italià, situat a la regió de Llombardia i a la ciutat metropolitana de Milà. L'any 2006 tenia 20.426 habitants.
# Neuryurus

Neuryurus és un gènere extint de mamífers cingulats de la família dels clamifòrids que visqueren a Sud-amèrica des del Miocè superior fins al Plistocè superior, fa entre 12.000 i 7,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, el Brasil i l'Uruguai. Tenia una morfologia comparable a la d'Hoplophorus, Neosclerocalyptus i Panochthus. Les estimacions del seu pes, que varien bastant segons el mètode emprat, van des de 443 kg fins a 1.022 kg. El nom genèric Neuryurus significa ‘nou Euryurus’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Neuryurus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 febrer 2024].
* 1 2 Perea, Toriño i Ghizzoni, 2019, p. 1.
* ↑ Perea, Toriño i Ghizzoni, 2019, p. 9.
* ↑ Palmer, 1904, p. 459.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Milagros Pelegrín Bañuls

Milagros Pelegrín Bañuls (Elx, segle XX - segle XX) fou una política valenciana.
Militant d'Unió Republicana i presidenta de la Unió de Dones Antifeixistes, la primera notícia que en tenim és el seu viatge, en setembre de 1936, al front de Madrid en companyia de les també militants d'Unió Republicana Matilde Iborra i Antonia Castellano, amb l'objectiu de lliurar al Batalló Martínez Barrio 8.000 peces d'abrigar. També treballà com a cuinera de l'Hospital Municipal d'Elx des dels dies següents al 20 de febrer de 1936, quan les monges que hi treballaven foren substituïdes per dones contractades per l'Ajuntament d'Elx.
Fou consellera municipal d'aquest organisme des del 22 de juny de 1938 fins al 10 d'agost de 1938, i s'ocupà dels departaments de Places i Mercats, i Beneficència i Sanitat. Tot i que no fou infreqüent que consellers municipals il·licitans ocuparen més d'un càrrec, en el cas de Milagros Pelegrín el Consell Municipal li va plantejar un problema d'incompatibilitat per ser cuinera de l'Hospital Municipal. Ja com a consellera, va sol·licitar el càrrec d'inspectora d'infermeres de l'esmentat hospital, però el Consell Municipal no hi accedí. Unió Republicana va arribar a abandonar temporalment el Consell Municipal després que expedientaren Milagros Pelegrín per incompareixença en el lloc de treball.
Quan acabà la guerra, va estar un mes a la presó però no arribà a ser jutjada. A partir d'aleshores, no va tenir cap actuació política fins a la mort.

## Referències

* 1 2 3 4 «Milagros Pelegrín Bañuls». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Museu Etnològic de Berlín

El Museu Etnològic de Berlín (en alemany: Ethnologisches Museum) està integrat a Staatliche Museum de Berlín, Alemanya. Posseeix una gran col·lecció a la ratlla de 500.000 peces, incloent objectes, fotografies i documents de caràcter etnològic i etnogràfic de moltes regions, amb èmfasi en les cultures preindustrials extra-europees, i és un dels més grans del seu gènere de tot el món.

## Història

Els fons del Museu Etnològic es van formar de les col·leccions d'art i rareses dels prínceps de Brandenburg, que van donar origen al Reial Gabinet de Prússia, que alhora es va reorganitzar, des del 1829, formant la col·lecció etnogràfica, instal·lat el 1856 al Neues Museum («museu nou») de l'Illa dels Museus.
El 1886 va passar a formar part de la col·lecció del Museu d'Art Popular (Museum für Völkerkunde), i el 1886 va ser traslladat novament, aquesta vegada a un edifici de l'actual Stresemannstrasse. El seu primer director, l'etnòleg Adolf Bastian (1826-1905), va ampliar la col·lecció amb una sèrie d'adquisicions de parts de tot el món.
La seu va ser malmesa durant la Segona Guerra Mundial i la col·lecció va ser traslladada a la resta de Dahlem. Als anys 1970 es va formar un museu d'art asiàtic i l'Índia, rebatejada el 1999 com el Museu Etnològic.

## Enllaços externs

* Página web oficial dels museus de Berlín
# Museu Mayer van der Bergh d'Anvers

El Museu Mayer van den Bergh és un museu d'Anvers, Bèlgica, creat a partir de la col·lecció que va pertànyer al col·leccionista d'art Fritz Mayer van den Bergh (1858-1901). Les obres més importants són del període gòtic i del renaixement en Holanda i Bèlgica, incloent pintures de Pieter Brueghel el Vell.

## Història

Fritz Mayer van den Bergh, nascut el 1858, va col·leccionar art la major part de la seva vida, especialment els darrers anys de la seva vida, quan va dedicar molts recursos a consolidar una important col·lecció entre 1897 i la seva mort el 1901. Estava especialment interessat en l'art des dels segles XIV al XVI, mentre que els seus contemporanis consideraven l'art gòtic i renaixentista antiquat. Aquest fet li va permetre crear una col·lecció de 1.000 peces d'art sobretot del Renaixement del Nord. Després de la seva mort, la seva mare va construir una casa d'estil neogòtic al districte financer d'Anvers entre 1901 i 1904, com un museu per a la gran col·lecció d'art creada.

## Col·lecció

* Breviarium Mayer van den Bergh un manuscrit il·lustrat de finals del segle xv o començament del XVI de 1412 pàgines, probablement fet per a un ric portuguès en Anvers per Simon Bening, Gerard Horenbout i Jan Provoost, miniaturistes flamencs de l'escola de Gant-Bruges.
* Pieter Brueghel el Vell: Dulle Griet (La folla Margarida), ca. 1562
* Pieter Brueghel el Vell: Proverbis
* Mestre Heinrich de Constança, Crist i grup de Sant Joan, segle XIV
* Pieter Huys, La Temptació de Sant Antoni, 1577
* Jan Mabuse, Magdalena
* Quentin Matsys, Crucifixió

## Galeria

* Estàtua de roure que representa Sant Jordi a cavall (1480-1499).
* La folla Margarida per Pieter Brueghel el Vell, és una de les obres mestres del museu
* Miniatura il·luminada del segle xii d'un Llibre d'Evangelis de l'abadia de Saint-Amand
* Mare de Déu i Nen entronitzats amb escenes de la vida de la Verge (mestre italià desconegut, actiu el 1270)
* Retrat de dona com a Maria Magdalena by Jan Gossaert dit Mabuse
* pietà de Vrancke van der Stockt, segle XV
* Elisabeth Vekemans als meisje de Cornelis de Vos, ca. 1625
* Natura morta de Willem Claeszoon Heda, 1637

## Referències

* ↑ «Art: HIDDEN MASTERPIECES: Brueghel's Proverbs». Time, 12-10-1959 [Consulta: 24 setembre 2009]. Arxivat 2 de març 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-03-02. [Consulta: 27 maig 2015].

## Enllaços externs

* Museu Mayer van der Bergh d'Anvers - Lloc web oficial
# Museu d'Art Contemporani de Caracas

El Museu d'Art Contemporani de Caracas (MACC), (Abans Museu d'Art Contemporani de Caracas Sofia Imber) és un museu dedicat a obres d'artistes nascuts després de la Segona Guerra Mundial. Està ubicat a Caracas, Veneçuela.
Va ser creat el 20 de febrer de 1973 per Sofía Ímber i obert al públic un any més tard, el 20 de febrer de 1974 en una edificació de 5 nivells al Complex Parc Central en el centre de Caracas. La seu, compta amb 21.000 metres quadrats distribuïts en 13 sales on s'exhibeixen unes 3.000 peces, un auditori, un taller d'art, una plaça, un jardí, una biblioteca, una botiga, un cafè i un laboratori de conservació. També es troben sota l'administració del Museu d'Art Contemporani de Caracas la Sala d'Art Cadafe, la Sala Ipostel i Trasnocho Cultural, les tres a diferents punts de la ciutat. A inicis de 2006 el govern nacional va anunciar que el nom Sofia Imber seria suprimit del nom oficial d'aquest museu.

## Enllaços externs

* Mipunto.com / Museo de Arte Contemporáneo de Caracas (2) Arxivat 2008-12-03 a Wayback Machine.
* Venezuela Tuya / Museo de Arte Contemporáneo de Caracas
* Caracas Virtual / Museo de Arte Contemporáneo de Caracas
# Museu de Shanghai

El Museu de Shanghai (en xinès, 上海博物館) és un museu dedicat a l'art xinès antic. És a la plaça del Poble, al districte de Huangpu de Shanghai, a la República Popular de la Xina. El museu va obrir per primera vegada les seves portes l'any 1952 en un edifici modernista del carrer Nanjing. Posteriorment, el 1959, es va traslladar al carrer Henan. El museu actual es va inaugurar l'any 1996. L'edifici que alberga el museu té forma circular i ocupa una àrea de 39.200 m² dels que més de 10.000 estan dedicats a exposicions. La seva alçada és de 29,5 metres, dividits en cinc pisos. Dissenyat per un arquitecte local, l'edifici té una forma circular sobre una base quadrada, simbolitzant així l'antiga percepció xinesa del món: Un cel rodó, una Terra quadrada.
El museu conté una col·lecció de més de 120.000 peces, dividides en deu categories diferents: bronze, escultura, ceràmica, jade, pintura, cal·ligrafia, segells, monedes, mobles de les dinasties Ming i Qing i arts de les minories xineses.
* JinJar
* Cavall de la dinastia Tang
* Dona de la dinastia Tang
* Occidental dalt d'un camell

## Enllaços externs

* Museu de Shanghai Arxivat 2010-12-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Museus de la Xina Arxivat 2018-08-05 a Wayback Machine. (anglès)
* Obres del Museu de Shanghai Arxivat 2010-05-10 a Wayback Machine.