OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gunnar Ekstrand

Gunnar Ekstrand (Göteborg, 19 de gener de 1892 – Göteborg, 10 de juny de 1966) va ser un saltador suec que va competir a començaments del segle XX i que va disputar dues edicions dels Jocs Olímpics.
El 1912 va prendre part en la prova de palanca alta del programa de salts dels Jocs Olímpics d'Estocolm. En fou eliminat en sèries.
Vuit anys més tard, un cop finalitzada la Primera Guerra Mundial, va disputar dues proves del programa de salts dels Jocs d'Anvers: en el salt de trampolí de 3 metres fou cinquè i en el salt de palanca de 10 metres quedà eliminat en sèries.

## Referències

* 1 2 «Gunnar Ekstrand Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 4 juliol 2017].
* ↑ Gunnar Ekstrand. Comitè Olímpic Suec
# Andrei Khàrlov

Andrei Khàrlov (en rus: Андрей Харлов; 20 de novembre de 1968 - 15 de juny de 2014) fou un jugador d'escacs rus, que tenia el títol de Gran Mestre des de 1992.

## Resultats destacats en competició

El 1988 va guanyar el campionat de Rússia juvenil. El 1990 va empatar als llocs 1r-5è al campionat de Rússia absolut, a Kúibixev. El 1991 va compartir la primera plaça amb Vladímir Kràmnik i Ildar Ibragimov al campionat de la Unió Soviètica Sub-26. El 1996 va guanyar l'Eurocopa, i el 1998 la Copa de Rússia de Clubs amb l'equip d'escacs de Kazan.
El 2000 va empatar al segon lloc al campionat de Rússia a Samara (el campió fou Serguei Vólkov) i va empatar el primer lloc al Campionat d'Europa individual a Sant-Vincent. Va participar en el Campionat del món de 2000 (FIDE), on fou eliminat per Vesselín Topàlov a la segona ronda. Al Campionat del món de 2004 (FIDE) va avançar fins a la cinquena ronda (vuitens de final), però fou novament eliminat per Topalov. El 2005 va compartir el primer lloc a l'Aeroflot Open, tot i que va perdre el títol en el desempat (el campió fou Emil Sutovsky).

## Mort

La mort de Kharlov va ser anunciada per la Federació d'Escacs de Rússia el 15 de juny de 2014, sense que se'n digués la causa. Havia jugat en un torneig a Kazan tot just la setmana anterior.

## Notes i referències

* ↑ «Obituari: Ушел из жизни гроссмейстер Андрей Харлов». Ruchess.ru. [Consulta: 16 juny 2014]. (rus)
* 1 2 «Nota biogràfica de Andrei Khàrlov» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 22 desembre 2014].
* 1 2 «In Memoriam: GM Andrei Kharlov» (en anglès). chessdom, 15-06-2014. [Consulta: 22 desembre 2014].
* 1 2 3 4 «Nota biogràfica d'Andrei Khàrlov» (en anglès). [Consulta: 22 desembre 2014].
* ↑ «Campionat de Rússia de 2000». ruschess.com. [Consulta: 22 desembre 2014].
* ↑ European Men Championship, Saint Vincent, 2000
* ↑ El guanyador del torneig, per desempat, fou Emil Sutovsky, per davant d'Aleksandr Motiliov, Vassili Ivantxuk, Khàrlov, i Vladímir Akopian: Reportatge i classificació de l'Aeroflot Open 2005 Arxivat 2012-08-20 a Wayback Machine. a TWIC (anglès)
# Roberto Bonomi

Roberto Wenceslao Bonomi Oliva va ser un pilot de curses automobilístiques argentí que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Roberto Bonomi va néixer el 30 de setembre del 1919 a Buenos Aires, Argentina i va morir el 10 de gener del 1992.

## A la F1

Va debutar a la primera cursa de la temporada 1960 (l'onzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 7 de febrer del 1960 el GP de l'Argentina al Circuit Oscar Alfredo Gàlvez.
Roberto Bonomi va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, aconseguint finalitzar en onzena posició la cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1960 | Scuderia Centro Sud | Cooper | Maserati | ARG 11 | MON | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | POR | ITA | USA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Gunnar Jansson (atleta)

* Per a altres significats, vegeu «Gunnar Jansson».
Gunnar Jansson (Fellingsbro, 13 d'octubre de 1897 - Eskilstuna, 15 de desembre de 1953) va ser un atleta suec, especialista en el llançament de martell, que va competir en els anys previs a la Segona Guerra Mundial.
Va disputar els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 i 1936. El 1932, a Los Angeles, fou setè en la prova del llançament de martell del programa d'atletisme, mentre el 1936, a Berlín, fou dotzè en la mateixa prova.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en la prova del llançament de martell al Campionat d'Europa d'atletisme de 1934, rere Ville Pörhölä i Fernando Vandelli; i els campionats nacionals de martell de 1931, 1933-35 i 1937 i el de pes de 1929–31, 1933–35, 1937 i 1938.

## Millors marques

* Llançament de martell. 53.41 m (1935)

## Referències

* ↑ «Gunnar Jansson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2011. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Gunnar Jansson 1897–1953 Arxivat 12 October 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.. storagrabbar.se
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 15 abril 2020].
# Pou de glaç 2

El Pou de glaç 2 és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una poua enrunada pràcticament en la seva totalitat. Actualment, del que havia estat una construcció cilíndrica, semisubterrània i coberta amb una cúpula semiesfèrica (de maçoneria, igual que la resta de la construcció), només en queda part del cos cilíndric de 7,90 metres de diàmetre i 4 metres d'alçada (encara que no en la totalitat del perímetre). Degut a això, no es pot determinar ni l'altura total de la construcció ni la quantitat d'obertures de què disposava (que segurament eren dues: una pels homes i altre per entrar i treure el glaç).

## Història

Els pous de gel es construïren i obtingueren la seva major rendibilitat en el decurs dels segles XVII, XVIII i part del XIX quan la fabricació i comercialització del gel representava una bona font d'ingressos. No obstant, durant la primera meitat del segle XX alguns pous continuaren funcionant, malgrat que l'aparició del gel artificial amb l'arribada de l'electricitat i els transports moderns fessin desaparèixer aquest tipus d'indústria. Els últims pous en funcionament ja no comercialitzaven amb els hospitals, mercats,... de Barcelona, sinó que eren d'ús propi.
Les condicions necessàries per a la construcció d'un pou de glaç, són la proximitat a les vies de comunicació, amb llocs de consum no gaire allunyats i la seva instal·lació en llocs de fortes glaçades i bones aigües. El gel es recollia a l'hivern a les basses o rieres properes al pou. Es tallava en blocs i s'emmagatzemava per capes recobertes de palla, vegetació i gel trossejat dins les poues fins que a l'estiu, segons la demanda, s'anava extraient i transportant dins de sàrries també cobertes de palla i boll.

## Referències

* 1 2 3 «Pou de glaç 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Zona Norte Posse

Zona Norte Posse fon una crew i formació musical de la ciutat d'Alacant, pionera de l'escena del rap i hip-hop espanyola. Estava formada pels alacantins Picolo i Dino BBD, que arran de les trobades de b-boys del 1988 s'ajunten amb els rapers de Múrcia Josele i Boris MC.
El seu es devia al fet que ells provenient de la zona nord d'Alacant, una de les àrees d'influència en què els b-boys locals havien dividit la ciutat. El 1993 trauen la primera gravació. Per aquelles dates la crew contava amb 100 membres d'arreu de l'estat, la majoria de l'àrea metropolitana d'Alacant i Múrcia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Zona Norte Posse, amb vosaltres començà tot». TresDeu, 27-04-2018. [Consulta: 9 agost 2020].
* 1 2 3 4 «Rap underground de aquí (Parte 1)». Mondo Sonoro, 13-11-2015. [Consulta: 9 agost 2020].
# Zona Rural Sud-oest de Vitòria

Zona Rural Sud-oest de Vitòria (en basc Hego-mendebaldeko Nekazaritza Eremua) és la denominació sota la que s'agrupen els concejos rurals pertanyents al municipi de Vitòria que es troben al sud i sud-oest de la ciutat.
La població d'aquesta àrea engloba 1.351 habitants (2008). Els 15 concejos que integren aquesta zona són:
* Aretxabaleta - 300 habitants.
* Ariniz/Aríñez - 112 habitants.
* Berroztegieta - 202 habitants.
* Gaztelu/Castillo - 64 habitants.
* Eskibel/Esquíbel - 4 habitants.
* Gardelegi - 62 habitants.
* Gometxa - 56 habitants.
* Lasarte - 120 habitants.
* Lermanda - 16 habitants.
* Margarita - 42 habitants.
* Mendiola - 162 habitants.
* Monasterioguren - 45 habitants.
* Subilla Gasteiz/Subijana de Álava - 50 habitants.
* Zuhatzu/Zuazo de Vitoria - 74 habitants.
* Zumeltzu - 38 habitants.
Algunes d'aquestes llogarets són part de les llogarets vells de Vitòria que van quedar adscrites a la vila ja en el segle xiii, com és el cas de Castillo/Gaztelu, Gardelegi, Mendiola o Lasarte. Altres, les més, van ser cedides definitivament pel rei Alfons XI de Castella a la vila durant el segle XIV: Aretxabaleta, Berroztegieta, Gometxa, Lermanda, Monasterioguren, Subijana d'Àlaba, Zuazo de Vitòria i Zumeltzu.
Finalment, estan els pobles que pertanyien a la Germandat d'Aríñez (Ariñiz, Eskibel i Margarita), que va constituir un municipi independent fins que aquest va ser annexionat per Vitòria en 1923.
En aquesta zona s'hi troba el Polígon Industrial de Júndiz.

## Referències

* ↑ Ajuntament de Vitòria-Gasteiz: Població i vivendrs segond Entitats Menors del municipi
# Xile Digne

Xile Digne (en castellà i oficialment, Chile Digno)(anteriorment: Unitat per al Canvi) és una coalició política xilena conformada per partits de centreequerra i esquerra, creada l'11 de maig de 2019 a Santiago. La Primera Trobada Regional va ser a Antofagasta el 17 de maig de 2019.
L'espai està actualment conformat pel Partit Comunista (PC), el Partit Progressista (PRO) i la Federació Regionalista Verda Social (FRVS).

## Referències

* ↑ El Mostrador. «PC, PRO y Regionalistas firman manifiesto y sientan las bases de un nuevo acuerdo político». El Mostrador, 11-05-2019. [Consulta: 24 maig 2019].
* ↑ «Manifiesto Unidad para el Cambio», 11-05-2019. Arxivat de l'original el 2021-01-22. [Consulta: 11 juny 2019].
* ↑ La Bahía On Line. «Progresistas, Comunistas y Regionalistas firman manifiesto y acuerdan la Unidad para el Cambio». La Bahía On Line, 14-05-2019. [Consulta: 24 maig 2019].
# Xiphophorus kosszanderi

Xiphophorus kosszanderi és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Mèxic.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ «Xiphophorus kosszanderi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Meyer, M. K. & L. Wischnath: Zwei neue Xiphophorus-Arten aus Nuevo Leon, Mexiko (Pisces: Poeciliidae). Aquaria v. 28 (no. 8): 129-134. Any 1981.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Xiphophorus kallmani

Xiphophorus kallmani és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Mèxic.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ «Xiphophorus kallmani» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Meyer, M. K. & M. Schartl: Xiphophorus kallmani sp. N. -- a new species of swordtail from Mexico (Teleostei, Cyprinodontiformes, Poeciliidade). Zool. Abh., Staat. Mus. Tierk. Dresden v. 53: 57-64. Any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Àngel Carmona Ristol

Àngel Carmona Ristol (Lleida 1924- Barcelona 1997), fou un escriptor i dramaturg català. El 1959 va fundar la companyia teatral La Pipironda, que es va mantenir en actiu intermitentment durant gairebé 4 dècades. Tot i el poc reconeixement públic de la seva important tasca de difusió cultural, Àngel Carmona va ser un dels pioners del teatre independent català de postguerra.

## Fons

El seu fons es conserva al Museu de les Arts Escèniques i conté articles de premsa i guions teatrals. També hi trobem programes de mà de les obres representades per la companyia La Pipironda, 9 cartes, 11 dibuixos i 4 fotografies.
El 2010 es va republicar també un assaig en format de llibre sota el nom de Dues Catalunyes. Jocsfloralescos i xarons (Palma: Lleonard Muntaner, 2010, a cura de Blanca Llum Vidal; originalment publicat el 1967).

## Referències

* ↑ «Fons Àngel Carmona - Museu de les Arts Escèniques». [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ Inventari Àngel Carmona
* ↑ "Simplement un clàssic", Enric Casasses, El País. Quadern, 20 de gener del 2011, p. 5 (Crítiques. Assaig).
* ↑ "Entre jocfloralistes i xarons", David Castillo, Avui Cultura, 20 de gener del 2011, p. 15 (Crítiques. Assaig).
# Yoshinori Shigematsu

Yoshinori Shigematsu (japonès: 重松良典) (Hiroshima, 2 d'abril de 1930 - 2018) fou un dirigent esportiu i empresari japonès. Va ser membre de l'Associació de Fútbol de Japón durant els anys 60 i 70, temps en què es va crear la Japan Soccer League. A la segona meitat dels anys 70 va ser president de l'equip de bèisbol Hiroshima Toyo Carpi, posteriorment, de l'equip de futbol Fujita Kogyo SC. Igualment va participar en la creació de la J-League i l'organització de la Copa del Món de futbol de 2002. Anteriorment va ser futbolista japonès i va arribar a disputar un partit amb la selecció japonesa.

## Referències

* ↑ «湘南ベルマーレ20周年記念コラム「志緑天に通ず」第9回 « 湘南ベルマーレ公式サイト». [Consulta: 22 juny 2020].

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Yoshio Fujiwara

Yoshio Fujiwara fou un futbolista japonès que disputà un partit amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# ¿... Y el prójimo?

¿... Y el prójimo? és una pel·lícula dramàtica espanyola del 1974 escrita i dirigida per l'actor Ángel del Pozo Merino en el que va suposar el seu debut com a director i com a guionista.

## Argument

Drama sobre el trasplantament d'òrgans.

## Repartiment

* Geraldine Chaplin... Luisa
* Antonio Ferrandis... Ramón
* Julián Mateos... Javier
* Fernando Rey... Luis Ignacio
* Basilio ... Carlos
* Charo Soriano... Mare de Luisa
* Margot Cottens... Teresa
* Eduardo Fajardo... Vicente
* Juan Diego... Antonio

## Premis

Per la seva actuació Antonio Ferrandis va guanyar al premi al millor actor al Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary de 1974 i als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1974.

## Referències

* ↑ Ángel del Pozo a 800spaghettiwesterns.blogspot.com
* ↑ ¿... Y el prójimo? a decine21.com
* ↑ 19 Festival de Karlovy Vary 1974, filmaffinity
* ↑ «El amor del capitán Brando», de Armiñán, primero de los Premios Sindicales Cinematográficos 1974, ABC, 31 de gener de 1975
# «Silac» El Hombre León

«Silac» el Hombre León fou un quadern d'aventures creat per Enric Pertegás i publicat per Editorial Valenciana el 1948, amb 8 números. Pertany a la tradició de l'Escola Valenciana.

## Valoració

Per al teòric Pedro Porcel, «Silac» el Hombre León destaca entre les altres sèries espanyoles de la seua època per la gran qualitat gràfica. Enrique Pertegás, amb una gran influència del Tarzan de Hal Foster, mostra molt major domini del mitjà que al seu serial anterior, Ultus Rey de la Selva (1943).

## Referències

* 1 2 Delhom, 1989, p. 102.
* 1 2 Porcel Torrens, 2002, p. 102-103.

## Bibliografia

* Delhom, Josep Maria. Catálogo del tebeo en España. 1865/1980 (en castellà). Barcelona: Círculo del Comic, S.A./CESA, 1989. ISBN 84-8449-221-4.
* Porcel Torrens, Pedro. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano. (en castellà). Alacant: Edicions de Ponent, 2002. ISBN 84-86404-02-9.
# Yuhi IV Gahindiro

Yuhi IV Gahindiro fou el rei (mwami) del regne de Ruanda entre 1792 i 1802. Era el cap del clan Bahindiro i pare de Mutara II Rwogera. El seu pare Mibambwe III Mutabazi II Sentabyo va morir en una epidèmia de verola. Durant la seva minoria, el país va ser regit per la reina-mare Nyirayuhi Nyiratunga amb l'ajut dels caps. Al començament del seu regnat va dirigir una expedició contra Burundi, que va culminar amb el desastre de ku-Muharuro, en un lloc avui anomenat Kirundo (de Kurunda, "pila", en referència al nombre de cadàvers). Gahindiro augmentà els impostos sobre els tutsi, hutu i twa: va crear al costat dels "caps del sòl" que recull regalies agrícoles els "caps de bestiar" que gravaven un impost sobre la llet, així com un cos armat permanent i hereditari.
El seu regnat és recordat en la història de Rwanda com el més pacífic. Va morir sense sang a les mans. Els seus altres fills reconeguts foren Nyirindekwe, Nkusi, Rubega, Rwanyanya, Rwayega,Rwabika, Nyabigondo, Nkoronko, Mutijima, Nyamashara, Rubamburamanzi, Mashara i Urujene. Va morir de vell.

## Referències

* ↑ «Rwanda». WorldStatesmen.org. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ Jean Népomucène Nkurikiyimfura. Le gros bétail et la société rwandaise, évolution historique: Des XIIe-XIVe siècles à 1958. Éditions L'Harmattan, 1994. ISBN 9782738415745.
* ↑ Bernardin Muzungu. Histoire du Rwanda pré-colonial, 2003. ISBN 9782296308343.
* ↑ (anglès) Aimable Twagilimana, « Appendix B : Bami (Kings) of Rwanda », in Historical dictionary of Rwanda, Scarecrow Press, Lanham, Md., 2007, p. 181 ISBN 978-0-8108-5313-3
Títols de regnat :
| Precedit per: Mibambwe III Mutabazi II Sentabyo | Rei de Ruanda 1746–1802 | Succeït per: Mutara II Rwogera |
# Yuhina

Yuhina és un gènere d'ocells de la família dels zosteròpids (Zosteropidae) i l'ordre dels passeriformes. Habiten principalment la zona indomalaia.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per 7 espècies:
* iuhina de barbeta negra - Yuhina nigrimenta.
* iuhina de Taiwan - Yuhina brunneiceps.
* iuhina collroja - Yuhina flavicollis.
* iuhina de Myanmar - Yuhina humilis.
* iuhina de clatell blanc - Yuhina bakeri.
* iuhina gorjaestriada - Yuhina gularis.
* iuhina de clatell roig - Yuhina occipitalis.
# Àtal (general)

Àtal fou un dels generals de Filip II de Macedònia, oncle de la seva dona Cleòpatra (amb la que es va casar el 337 aC). Si bé Justí el fa germà (també Diodor de Sicília el fa germà en un passatge) això seria un error.
En les cerimònies nupcials, després de beure molt de vi, va brindar perquè la seva neboda tingués un legítim successor del tron. Això fou en presència d'Alexandre el Gran, hereu legítim, i de la seva mare Olímpies. Alexandre va reaccionar i Filip va aixecar l'espasa contra el seu fill. Olímpies i Alexandre es van retirar tot seguit a l'Epir però van tornar ràpidament quan es va veure que Àtal no exercia cap influència.
Àtal havia ultratjat el jove Pausànies, d'una noble família macedònia, que era un dels guardians personals del rei. Pausànies es va queixar al seu sobirà però no va poder obtenir el càstig d'Àtal i va decidir venjar-se en el mateix rei,al qual va assassinar durant un festival a Eges el 336 aC.
Àtal era llavors a Àsia on havia estat enviat al front d'un petit exèrcit, juntament amb Parmeni i Amintes IV de Macedònia, per assegurar les ciutats gregues per Macedònia. La pujada al tron d'Alexandre el deixava en mala situació i va acceptar les propostes de Demòstenes de revoltar-se contra el nou rei. Però fou ràpidament derrotat. Àtal va enviar a Alexandre la carta rebuda de Demòstenes, esperant esser perdonat, però Alexandre no va canviar i va enviar a Hecateu amb ordre de detenir a Àtal, i portar-lo a Macedònia, viu o mort. Hecateu va considerar millor matar-lo, cosa que va fer el 335 aC.

## Referències

* 1 2 3 4 Attalus A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology Ed. William Smith. ed. 1813-1893
# Zenòbia

* Per a altres significats, vegeu «Zenòbia d'Armènia».
Septímia Zenòbia (grec antic: Ζηνοβία, Zēnobía; arameu palmirià: , Btzby / Bat-Zabbai) (Palmira, ca. 240 – Tívoli, 274) fou reina de Palmira.
Va ser l'ànima del govern del seu marit Odenat, a la mort del qual (assassinat vers el 267 pel seu cosí Meoni, però amb el probable coneixement i aprovació de Zenòbia), va assolir el poder com a regent pel seu fillastre Vabalat (o pels seus propis fills Herennià i Timolau de Palmira, segons Trebel·li Pol·lió). Vestia com un soldat i dirigia les tropes; mantenia tota la pompa imperial i va tenir una administració lliberal i prudent. Gal·liè li va mantenir el reconeixement ja donat al seu marit.
El 268, Zenòbia es va revoltar contra Roma amb l'ajut del literat Dionís Cassi Longí; es va apoderar de Bostra i va intentar conquerir Antioquia. És possible que arribés fins a Egipte, però en tot cas la seva dominació fou efímera (uns mesos entre 269 i 270). Zenòbia va agafar el títol de reina de l'Est; va protegir literats (especialment Longí) i va portar Palmira al seu major grau de prosperitat.
La reina deia ser descendent dels reis macedonis d'Egipte, però algunes històries diuen que era una dona jueva. El domini de Zenòbia es va estendre a tota Síria i Mesopotàmia. Claudi II el Gòtic, successor de Gal·liè, enfrontat als gots, li va reconèixer el domini oriental (270), però després Luci Domici Aurelià va decidir posar fi a la seva dominació.
El 272, la va derrotar en dues batalles, l'una prop d'Antioquia i l'altra prop d'Emesa. Zenòbia es va retirar a Palmira i fou assetjada. Va demanar ajut als perses, que no li'n van enviar, i finalment va haver de fugir, però fou capturada a la vora de l'Eufrates per la cavalleria lleugera d'Aurelià. Coneguda la notícia, Palmira va capitular i fou tractada amb clemència, però Longí i alguns dels principals ciutadans foren executats.
Zenòbia va participar en el triomf de l'emperador, del qual després va esdevenir l'amant, i es va poder retirar a una vil·la a Tibur, on va morir anys després.

## Referències

* ↑ Butcher, Kevin. Roman Syria: And the Near East (en anglès). Getty Publications, 2003, p.60. ISBN 0892367156.
# Zenòdot d'Efes

Zenòdot d'Efes (Zenodotus, Ζηνόδοτος) fou un gramàtic grec.
Fou el primer director de la Biblioteca d'Alexandria, ofici en el que el va succeir Cal·límac. Va viure en temps de Ptolemeu I Sòter i el seu fill Ptolemeu II Filadelf, però segurament va exercir el càrrec en el regnat del segon. Va florir vers el 280 aC. Suïdas diu que va educar els fills de Ptolemeu, i sembla referir-se a Ptolemeu I, però probablement seria Ptolemeu II.
Fou deixeble de Filetes de Cos. Va treballar junt amb Alexandre Etoli i Licofró de Calcis en una revisió de tots els poetes grecs (ocupats respectivament en Homer, tragèdies i comèdies). Va fer diverses correccions als textos d'Homer.
Va publicar dues obres: el Glossari (Γλῶσσαι) i un diccionari de barbarismes (Λέξεις ἐθνικαὶ). Ateneu de Naucratis fa esment que podrien ser seves les obres Ἐπιτομαὶ i Ἰστορικὰ ὑπομνήματα; tot i que podrien ser obra de Zenòdot d'Alexandria.

## Referències

* ↑ Collins, N.L.. The Library in Alexandria and the Bible in Greek. Brill, 2000, p. 82. ISBN 978-90-04-11866-9.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911. "Zenodotus of Ephesus"