OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lukavica (Prešov)

* No s'ha de confondre amb Lukavica (Banská Bystrica).
Lukavica és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1389.
# Luis Bedoya de Vivanco

Luis Guillermo Bedoya de Vivanco (Lima, 6 de novembre de 1946 - Lima, 30 de novembre de 2015) va ser un advocat i polític peruà.
Fill de Luis Bedoya Reyes i Laura de Vivanco, realitzà els seus estudis de primària en el Col·legi Immaculado Corazón i va culminar la secundària en el Col·legi Santa María Marianistas. Va estudiar Dret en la Pontifícia Universitat Catòlica del Perú. Va ser triat Alcalde de Miraflores pel Partido Popular Cristiano en els períodes 1984-1986 i 1987-1989.
Va postular a l'alcaldia de Miraflores en 1999 pel Moviment Lluito en Miraflores i va ser triat. Al maig de 2001 va ser internat en el Penal de Sant Jordi pel delicte de Peculado, a causa que va rebre 25.000 dòlars de l'assessor presidencial, Vladimiro Montesinos, com a contribució a la seva campanya per a l'alcaldia, a canvi de recolzar al govern del llavors president Alberto Fujimori. Aquests fons van ser obtinguts del Servei d'Intel·ligència Nacional. Bedoya va ser alliberat a l'agost de 2005, a causa que es va acollir a la semillibertat, per haver complert dos terços de la condemna i haver pagat una reparació civil. Va morir el 30 de novembre de 2015, víctima d'una patologia renal.

## Referències

* ↑ fallece-ex-congresista-luis-bedoya-vivanco del PPC Luis Bedoya de Vivanco, elcomercio, Lima:
# Logaritme decimal

En matemàtiques, el logaritme decimal és el logaritme amb base 10. També es coneix com a logaritme comú, batejat amb el nom de la seva base, o logaritme de Briggs, després d'Henry Briggs, un matemàtic anglès que va ser pioner en el seu ús, així com el logaritme estàndard. Històricament, es coneixia com a logarithmus decimalis o logarithmus decadis. S'indica amb log$_{10}$(x), o de vegades Log (x) amb la L en majúscula (tanmateix, aquesta notació és ambigua ja que també pot significar la complexa funció multi-valorada logarítmica natural). En les calculadores sol ser "log", però els matemàtics solen significar logaritme natural (logaritme amb base e ≈ 2.71828) en lloc de logaritme comú quan escriuen "log". Per mitigar aquesta ambigüitat, la especificació ISO 80000 recomana escriure log$_{10}$(x) com lg(x) i log$_e$(x) com ln(x).

## Referències

* ↑ Hall, Arthur Graham; Frink, Fred Goodrich. «Chapter IV. Logarithms [23] Common logarithms». A: Trigonometry. Part I: Plane Trigonometry. Nova York: Henry Holt and Company, 1909, p. 31.
* ↑ Introductio in Analysin Infinitorum (Part 2) (en llatí). 9. B.G. Teubner, 1945.
* ↑ Institutionum Analyticarum Pars Secunda de Calculo Infinitesimali Liber Secundus de Calculo Integrali (en llatí). 2. Joannis Thomæ Nob. De Trattnern, 1772, p. 198.
# Luci Juni Silà

* Per a altres significats, vegeu «Luci Juni Torquat Silà».
Luci Juni Silà (en llatí, Lucius Junius Silanus) (mort l'1 de gener de l'any 49) va ser un magistrat romà. Era fill d'Appi Juni Silà i, per tant, rebesnet d'August. Formava part de la gens Júnia, i era de la família dels Silà.
Va ser promès a Octàvia, la filla de Claudi, l'any 41. L'emperador li va donar ornaments triomfals quan era encara un noiet i es van celebrar en nom seu uns magnífics jocs de gladiadors. Agripina, però, va decidir assegurar Octàvia per al seu fill Neró i per això s'havia d'eliminar Silà. L'any 48 Luci Juni Silà era pretor encara que no havia arribat a l'edat legal pel càrrec i el censor Luci Vitel·li, a instigació d'Agripina, el va expulsar del Senat acusant-lo d'incest amb la seva germana Júnia Calvina. En conseqüència, Claudi el va obligar a renunciar al càrrec de pretor i va anul·lar el matrimoni amb Octàvia. L'any 49 Neró i Octàvia es van casar. El mateix dia del matrimoni Luci Silà, que sabia que no se'l permetria de viure gaire temps més, es va suïcidar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 821.
# Llista de municions de la Força Aèria Israeliana

La Força Aèria Israeliana, anomenada oficialment Arma de l'Aire i de l'Espai (en hebreu: זרוע האוויר והחלל), coneguda també per les sigles en anglès IAF (Israeli Air Force), és la força aèria de les Forces de Defensa d'Israel, encarregada de preservar la sobirania aèria de l'Estat d'Israel. El seu actual comandant en cap és el General de Divisió Amir Eshel. Compta aproximadament amb un total de 750 aeronaus. La insígnia de la Força Aèria Israeliana és un Estel de David blau sobre un cercle blanc. És el component aeri de les FDI. Té a prop de 710 avions i 181 helicòpters, també té drons, satèl·lits i míssils balístics.

## Armament

Aquesta llista de municions inclou els míssils, les bombes, i l'equipament bèl·lic utilitzat actualment per la Força Aèria Israeliana.

### Míssils aire-aire

* AIM-7 Sparrow : Míssil aire-aire d'abast mitjà
* AIM-9 Sidewinder : Míssil aire-aire de curt abast
* AIM-120 Amraam : Míssil aire-aire d'abast mitjà
* Derby : Míssil aire-aire d'abast mitjà
* Python 3 : Míssil aire-aire de curt abast
* Python 4 : Míssil aire-aire de curt abast
* Python 5 : Míssil aire-aire de curt abast

### Míssils aire-terra

* AGM-65 Maverick : Míssil aire-terra
* AGM-142 Have Nap : Míssil aire-terra

### Míssil anti-tanc

* AGM-114 Hellfire : Míssil anti-tanc
* Míssil LAHAT : Míssil anti- tanc
* Míssil Nimrod : Míssil anti-tanc

### Míssils anti-radar

* AGM-88 Harm : Míssil anti-radar

### Míssils anti-vaixell

* AGM-84 Harpoon : Míssil anti-vaixell
* Míssil Gabriel : Míssil anti-vaixell

### Bombes guiades

* GBU-27 Paveway III
* GBU-28
* GBU-31 JDAM
* GBU-39
* BLU-109
* Rafael Spice

### Míssils terra-aire

* Míssil Arrow: Míssil anti-balístic
* David's Sling : Míssil anti-míssil
* MIM-23 Hawk : Míssil terra-aire d'abast mitjà
* MIM-104 Patriot : Míssil terra-aire
* Cúpula de Ferro : Sistema de defensa anti-míssil

### Míssils de creuer

* Delilah: Míssil de creuer de curt abast (250km)

### Míssils balístics

* Lora: Míssil balístic de curt abast (300km)
* Jericho I: Míssil balístic de curt abast (500km)
* Jericho II: Míssil balístic d'abast mitjà (2,800km)
* Jericho III: ICBM (11,000km)

### Sistemes espacials

* Amos (1, 2, 3) – Satèl·lits de comunicacions
* EROS (A, B) – Satèl·lits d'observació de la Terra
* Ofeq (3, 5, 7, 9) – Sátelites de reconeixement
* TecSAR – Satèl·lit de reconeixement
* Shavit – Vehicle de llançament espacial
# Línia 6 (Rodalies València)

La línia C-6 de Rodalia València fa 162 km al llarg de la Comunitat Valenciana (Espanya) entre València Nord i Vinaròs. Dona servici als municipis de València, Meliana, Albuixech, Masalfassar, El Puig, Puçol, Sagunt, Almenara, La Llosa, Xilxes, Moncofa, Nules, La Vilavella, Les Alqueries, Borriana, Vila-real, Almassora, Castelló de la Plana, Benicàssim, Orpesa, Torreblanca, Alcalà de Xivert, Peníscola, Benicarló i Vinaròs.

## Prolongació de la linia

La línia C-6 actualment es troba prolongada mitjançant el corredor ER-02, que comença a Castelló de la Plana, i acaba a Vinaròs, passant per les estacions de Benicàssim, Orpesa, Torreblanca, Alcalà de Xivert, Benicarló-Peníscola i Vinaròs.

## Estacions

Esquema :

## Enllaços externs

* Renfe rodalies
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1948

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a la ciutat de Londres (Regne Unit) es disputaren 16 proves de lluita, totes elles en categoria masculina. Es realitzaren vuit proves en lluita lliure entre els dies 29 i 31 de juliol, i vuit proves més en lluita grecoromana entre els dies 3 i 6 d'agost de 1948 a l'Earls Court Exhibition Centre i el Harringay Arena.

## Resum de medalles
### Lluita grecoromana

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 52 kg | Pietro Lombardi | Kenan Olcay | Reino Kangasmäki |
| – 57 kg | Kurt Pettersén | Ali Mahmoud Hassan | Halil Kaya |
| – 62 kg | Mehmet Oktav | Olle Anderberg | Ferenc Tóth |
| – 67 kg | Gustav Freij | Aage Eriksen | Károly Ferencz |
| – 73 kg | Gösta Andersson | Miklós Szilvási | Henrik Hansen |
| – 79 kg | Axel Grönberg | Muhlis Tayfur | Ercole Gallegati |
| – 87 kg | Karl-Erik Nilsson | Kelpo Gröndahl | Ibrahim Orabi |
| + 87 kg | Ahmet Kireççi | Tor Nilsson | Guido Fantoni |

### Lluita lliure

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 52 kg | Lenni Viitala | Halit Balamir | Thure Johansson |
| – 57 kg | Nasuh Akar | Gerald Leeman | Charles Kouyos |
| – 62 kg | Gazanfer Bilge | Ivar Sjölin | Adolf Müller |
| – 67 kg | Celal Atik | Gösta Frändfors | Hermann Baumann |
| – 73 kg | Yaşar Doğu | Dick Garrard | Leland Merrill |
| – 79 kg | Glen Brand | Adil Candemir | Erik Lindén |
| – 87 kg | Henry Wittenberg | Fritz Stöckli | Bengt Fahlqvist |
| + 87 kg | Gyula Bóbis | Bertil Antonsson | Joseph Armstrong |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Turquia | 6 | 4 | 1 | 11 |
| 2 | Suècia | 5 | 5 | 3 | 13 |
| 3 | Estats Units | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 4 | Hongria | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 5 | Finlàndia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 6 | Itàlia | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 7 | Suïssa | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 8 | Austràlia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8 | Egipte | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 10 | Noruega | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Lluís Planas i Calvet

Lluís Planas i Calvet (Barcelona, 15 de maig de 1879-1954) fou un arquitecte català. Titulat l'any 1906 a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona, va treballar entre els anys 1908 i 1915 al despatx de Josep Puig i Cadafalch, i posteriorment al Servei de Construccions de la Mancomunitat de Catalunya.
La seva obra s'inclou dins de l'estètica del noucentisme, tot i que els primers edificis, fins al 1911, són d'estil modernista. En aquesta primera època projectà la Casa Santamaria (1908) i la Casa Pujadas (1909) a La Garriga i la Fàbrica Blanch (1910) a Barcelona.
Amb el seu projecte, presentat el 1916, es van construir les primeres Biblioteques Populars de la Mancomunitat de Catalunya a Valls, Olot, Sallent, les Borges Blanques (1918) i Canet de Mar (1919). També són seves la Biblioteca Popular Serra Moret de Pineda de Mar -que projectà el 1920 segons consta als plànols de l'Arxiu Històric de la Diputació de Barcelona, i que sovint ha estat atribuïda erròniament a Isidre Puig Boada-, i la Biblioteca del Vendrell (1920).
Altres edificis projectats per Lluís Planas i Calvet són l'Ajuntament de La Roca del Vallès, les escoles Escasany a Cardona (1924), diversos edificis d'habitatges a Barcelona (cases 8 i 10 del Passeig de la Font d'en Fargas, del 1910 aproximadament, Casa Pons del carrer Bailén número 25), i nombroses cases d'estiueig (a Cardedeu, Vilanova del Vallès, Viladrau, Centelles, Sitges). El 1913 va reformar els interiors de l'Edifici del Rellotge de l'Escola Industrial de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Naixements. 1879. Registres. Llibre 2 (núms. 1681 al 3360). Registre núm.2626». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 15-05-1879. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ Cuspinera, Lluís. El Modernisme d'estiueig al Vallès Oriental. Barcelona: Diputació de Barcelona, 2001.
* ↑ Mañà Terré, Teresa. Les biblioteques populars de la Mancomunitat de Catalunya: 1915-1925. Lleida: Pagès, 2007, p. 133. ISBN 9788497795197.
* ↑ González, Antoni; Lacuesta, Raquel. "Biblioteca Serra i Moret de Pineda de Mar". 32 Monuments Catalans. Diputació de Barcelona, 1985, p. 235-295. ISBN 84-505-2550-0.
* 1 2 3 4 Lacuesta, Raquel. Arquitectura modernista en Cataluña. Barcelona: Gili, 1990, p. 190. ISBN 8425214300.
* ↑ La Biblioteca Popular de Valls. Valls: Institut d'Estudis Vallencs, 2018, p. 34. ISBN 9788486083830.
# Macroprotodon mauritanicus

La serp de garriga (Macroprotodon mauritanicus) és una espècie de serp de la família Colubridae.

## Descripció

Va ser Inicialment considerada com una subespècie de M. cucullatus. És de mida petita, amb una longitud mitjana de 329 mm. El cap és curt, deprimit, amb ulls relativament petits, de pupil·la arrodonida o verticalment ovalada, iris ataronjat o vermellós i coa relativament curta. La coloració dorsal és grisa o crema amb petites taques fosques que segueixen un disseny regular. La coloració ventral és groga o rosada amb petites taques quadrangulars. Presenten una taca fosca al coll, a mode de collar que no s'uneix dorsalment i una taca allargada rere i baix de cada ull.

## Distribució

Ofidi de distribució mediterrània que es troba al nord d'Argèlia i Tunísia. Va ser introduïda a les Illes Balears probablement a l'època romana. Es considera que la seva introducció va ser responsable de l'extinció de les sargantanes endèmiques Podarcis lilfordi a les illes de Mallorca i Menorca, per la seva dieta sauròfaga i la coincidència temporal entre la seva arribada a Balears i l'extinció d’aquesta espècie a les illes principals (Mayol, 1985). Això hauria provocat un canvi en la dieta de les poblacions insulars que haurien passat a alimentar-se de mamífers, contràriament a les poblacions continentals, que s'alimenten de rèptils.

## Hàbitat

A Mallorca habita garrigues, pinars esclarissats, cultius de secà i jardins urbans. A Menorca es troba sobretot en ambients forestals, com alzinars i pinars, i també en camps de cultiu.

## Referències

* ↑ «Enciclopedia virtual de los vertebrados españoles» (en castellà), 30-03-2015. [Consulta: 25 febrer 2021].
* ↑ Pleguezuelos, Juan M. «Las especies introducidas de anfibios y reptiles. In: Atlas y libro rojo de los anfibios y reptiles de España». A: Pleguezuelos, J.M., Márquez, R., Lizana, M. {{{títol}}}. Madrid: Dirección General de Conservación de la Naturaleza, Asociación Herpetológica Española, 2004, p. 502-532.
* ↑ Pinya, Samuel; Carretero, Miguel A. «The Balearic herpetofauna: A species update and a review on the evidence.». Acta Herpetologica, 6, 2011, pàg. 59-80. DOI: 10.13128/Acta_Herpetol-9579.
* ↑ Mayol, Joan. Rèptils i amfibis de les Illes Balears. Palma: Editorial Moll, 1985.
* ↑ Pérez-Mellado, Valentín. «Podarcis lilfordi (Günther, 1874)». A: Salvador, A. Reptiles, Fauna Iberica. Madrid: Museo Nacional de Ciencias Naturales, CSIC, 1998, p. 272-282.
# Luni

«Luni» té aquests significats:
* Luni (Itàlia), ciutat de Ligúria a Itàlia, centre de la Lunigiana
* Riu Luni, al Rajasthan, Índia
# Ferrorodonita

La ferrorodonita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la rodonita. Rep el seu nom degut a la seva relació amb la rodonita.

## Característiques

La ferrorodonita és un inosilicat de fórmula química CaMn₃Fe(Si₅O$_{15}$). És l'equivalent de la rodonita amb substitució del manganès per ferro. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1980. Cristal·litza en el sistema triclínic. Form agregats granulars compostos per cristalls tabulars gruixuts a prismàtics curts, amb vores arrodonides, de fins a 2 centímetres d'ample. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Broken Hill, al comtat de Yancowinna, a Nova Gal·les del Sud (Austràlia). També ha estat descrita a les pedreres Pumice, a Wingertsberg, al complex volcànic del llac Laach, a Eifel (Renània-Palatinat, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Ferrorhodonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Jane Fauntz

Jane Fauntz (Nova Orleans, 19 de desembre de 1910 - Escondido, 30 de maig de 1989), també coneguda pel seu nom de casada Jane Manske, fou una nedadora i saltadora estatunidenca que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Fauntz va néixer a Nova Orleans, però es va criar a Chicago, on va estudiar a la Hyde Park High School. De nena no va poder practicar la natació perquè ho tenien prohibit a Illinois. Començà d'adolescent i ben aviat va destacar amb diversos rècords mundials en els 100 metres i 110 iardes braça. El 1928, amb 17 anys, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on fou eliminada en semifinals dels 200 metres braça del programa de natació. El 1929 guanyà dos campionats de l'Amateur Athletic Union, el de trampolí d'un metre i 100 metres braça. El 1932, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla de bronze en la competició de trampolí de 3 metres del programa de salts.
En acabar els Jocs es dedicà a fer de model, participant en nombrosos anuncis i actuant en exhibicions aquàtiques. Va sortir en portada del Life i Ladies Home Journal. Va treballar com a model per a Saks Fifth Avenue. Com a saltadora professional va participar en l'Exposició Universal de Chicago de 1933, on va conèixer al futur marit Edgar Manske, una estrella del futbol americà, amb qui es casà el 1936.
Artista de formació, es dedicà a fer classes d'art durant 20 anys a Walnut Creek, Califòrnia, on també va formar entrenadors de salts.
Fauntz va morir de leucèmia el 30 de maig de 1989. El 1991 va ser inclosa a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Jane Fauntz Wears U.S. Shield in Olympic Meet». Suburbanite Economist [Chicago, Illinois], 24-07-1928 [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ «Jane Fauntz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-09. [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ Brown, Kirby William. California Faience: Ceramics for Cottages and Castles. San Francisco, California: Norfolk Press, 2015, p. 228–229. ISBN 9781600521003.
* ↑ Schoenfeld, Ed «Springboard Class». Oakland Tribune, 27-04-1971, p. E41 [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ Jane Fauntz Arxivat 2019-10-22 a Wayback Machine.. International Swimming Hall of Fame
# Lincoln Center

El Lincoln Center, també conegut com a Lincoln Center for the Performing Arts és un complex d'edificis de 61.000 m² en la ciutat de Nova York (Estats Units) que serveix de llar a 13 organitzacions artístiques:
* The Chamber Music Society of Lincoln Center
* Film Society of Lincoln Center
* Jazz at Licoln Center
* The Juilliard school
* Lincoln Center Theater
* The Metropolitan Opera
* New York City Ballet
* New York City Opera
* New York Philharmonic
* David Geffen Hall (prèviament anomenat Avery Fischer Hall)
* The New York Public Library for the Performing Arts
* School of America Ballet
* Lincoln Center for the Performing Arts, Inc.
Va ser construït sota el programa de Robert Moses de renovació urbana en la dècada de 1960 per un consorci dirigit sota la iniciativa de John D. Rockefeller III. Va ser la primera vegada que es van centralitzar grans institucions culturals en una ciutat dels Estats Units. Es troba entre les avingudes Columbus i Amsterdam envoltat pels carrers West 62nd i 66th, en la part de Manhattan que es coneix com a Upper West Side (Part nord-oest).
# Troublesome Secretaries

Troublesome Secretaries és una pel·lícula muda estrenada el 21 d'abril de 1911 protagonitzada per John Bunny, Mabel Normand i Alec B. Francis i dirigida per Ralph Ince que també actuava com a enamorat de Normand.

## Argument

Mr. Harding és un home de negocis que té una filla, Betty, jove i atractiva. Té també un secretari privat, Ralph, força atractiu que com que només té ulls per a la filla i perquè no fa la feina com cal posa nerviós el pare i acaba despatxat. Per evitar que torni a passar el mateix, contracta una secretària que resulta que va anar a l'escola juntament amb la seva filla. En aquest cas, l'home es desespera, ja que la noia usa un perfum molt fort que envaeix tota l'habitació i a més el vol conquerir a ell. Per això també acaba despatxada. No sabent que fer, demana consell per carta a un amic dient-li que ja ha contractat molts secretaris però que sempre solen enamorar-se de la seva filla i que quan va contractar una noia, aquesta es va enamorar d'ell. L'amic li recomana que ofereixi feina a un secretari ja gran, al voltant dels seixanta anys. Betty, que ha mantingut el contacte amb Ralph, el convenç per tal que es presenti a l'entrevista disfressat d'home vell. Una colla de candidats arriben per a ser entrevistats però Harding no en troba cap d'adequat. Al final queden dos: Ralph disfressat amb barba i perruca postisses, i Alec B. Francis. Aquest últim fa un petó a la mà de Betty i Harding es decideix immediatament per l'altre. Al final el pare descobreix el complot però compren que no traurà res d'evitar l'amor dels dos joves.

## Repartiment

* John Bunny (Mr. Harding)
* Mabel Normand (Betty, filla de Mr. Harding)
* Ralph Ince (Ralph, secretari de Mr. Harding)
* Alec B. Francis (candidat a la feina de secretari)
* James Morrisson

## Referències

* ↑ Fussell, Betty «The Films of Mabel Normand». Film History vol 2, 1988, pàg. 373-391.

## Enllaços externs

* Película complerta a YouTube
# Cavriana

Cavriana és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Cavriana limita amb els municipis de Goito, Guidizzolo, Lonato del Garda, Medole, Monzambano, Pozzolengo, Solferino i Volta Mantovana.
Pertanyen al municipi les frazioni de Bande, Campagnolo, Castelgrimaldo, San Giacomo i San Cassiano.

## Galeria

* Plaça del Castello
* Villa Mirra
# Domènec Estruch i Jordan

Domènec Estruch i Jordan (Muro d'Alcoi, 1786-Madrid, 1851) va ser un gravador calcogràfic espanyol.

## Biografia

Natural de Muro, de molt jove va passar a València, on residia el seu oncle Francisco Jordan, qui es va encarregar de la seva educació li va ensenyar el dibuix i l'art del gravat. La invasió francesa en 1808 el va obligar a traslladar-se a Mallorca i posteriorment a l'Havana, des d'on va tornar a Barcelona, on es va establir i van néixer els seus fills, també gravadors, Joan, emprat en la Direcció d'Hidrografia i especialitzat en el gravat de mapes, i Albert, gravador en buit de la Fàbrica del Segell, de la qual va passar a la Reial Casa de la Moneda de Manila.
Les obres en què més es va distingir van ser estampes de Sant Josep, Sant Bru, Sant Joan Baptista, i el Retrato ecuestre de Don Mariano Álvarez de Castro, gobernador de Gerona. També va destacar en el gravat de cartes geogràfiques i topogràfiques, entre elles la de la Historia de Grecia antigua, i la gran Carta de la isla de Cuba, treball pelqual van fer un honrós esment de l'autor les Corts del Regne quan van veure la citada carta, i el van admetre en concepte d'individu de mèrit i corresponsal, diverses acadèmies i corporacions artístiques.
Anomenat a Madrid per a executar altres obres d'importància, hi va morir al juliol de 1851. Va ser acadèmic de mèrit de la de Nobles Arts de Sant Carles de València i corresponsal de la Reial Societat de Foment de l'Havana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Ossorio y Bernard, 1883-1884, p. 220.
* ↑ Carrete, Juan, Diccionario de grabadores y litógrafos que trabajaron en España. Siglos XV a XIX.
* Parts d'aquest article inclouen text de Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX (1883-1884), una obra de Manuel Ossorio y Bernard (1839-1904) en domini públic.

## Bibliografia

* Ossorio y Bernard, Manuel. «Estruch y Jordán (D. Domingo)». A: Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884.