OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Victòria Rovira Casanovas

Victòria Rovira Casanovas (Sabadell, Vallès Occidental, 1991) és una fotoperiodista catalana.
Actualment treballa per al Diari de Sabadell i des del 2015, amb l'Agència Cronistas Gráficos (ACG) i l'Agència Pressouth de Quito com a corresponsal de l'Equador a Barcelona i internacional cobrint notícies i realitzant reportatges. Ha col·laborat amb agències com l'Agència Pressouth, AFP Forum, Nurphoto i GettyImages. Les seves imatges i exposicions han estat publicades a mitjans com ara News Xinhua, News Russia, La Hora Ecuador, Newspaper PUK Media, Kurdsat TV, Mott.pe, Magazine EyeEm, Newspaper Azhans, Diari de Sabadell, Diari de Terrassa, El Periódico de Aragón, Time Out, El País, Revista Lecturas, Público, El Núvol, Catorze, La Mira o La Vanguardia.
Rovira també treballa com a freelance amb projectes propis internacionals, interesada en zones en conflicte on tracta temes com milícies, dones, refugiats, desplaçats o població civil.
És una de les poques dones fotògrafes inclosa a la plataforma en línia Fotografia a Catalunya, que recull de forma conjunta la cultura fotogràfica a Catalunya, fruit del Pla Nacional de Fotografia i impulsat pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.

## Exposicions destacades

* Davant l'Estat Islàmic. Lluita Peshmerga i població civil (Espai Cultura de Sabadell, 2019, Universitat Autònoma de Barcelona, 2019 i Palau Robert de Barcelona, 2021).
* Fèmines (Museu de l'Estampació de Premià de Mar, 2017 i Museo Juan Cabré de Calaceite, 2016)

## Premis i reconeixements

* The 2017 EyeEm Awards, en la categoria de fotoperiodisme (2017)
* Premio Enrique Algarra Beca Photon (2018)
* Concurs Internacional d’art emergent AES (2021)
* Mención especial III Edición del Premio Internacional de Fotografía Esperanza Pertusa (2023)

## Referències

* ↑ Armengou, P. J. «“No valorem gens ni mica la pau que tenim a Occident”», 20-12-2018. [Consulta: 21 juliol 2019].
* 1 2 «L'Espai Cultura Fundació 1859 presenta el treball de la fotoperiodista Victòria Rovira». [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ Catalunya, Fotografia a. «Fotografia a Catalunya» (en anglès). [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ Redacció, Escrit per. «L'Espai Cultura s'aproxima a l'ISIS amb una mostra de la fotoperiodista Victòria Rovira», 17-12-2018. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ «Davant l'Estat Islàmic | Fundació Antiga Caixa Sabadell 1859». Arxivat de l'original el 2019-07-21. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ «El treball de la fotoperiodista sabadellenca Victòria Rovira protagonitza la nova exposició de l'Espai Cultura de Sabadell», 11-12-2018. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ «Exposición Victòria Rovira 'Féminas' en Calaceite, Museo Juan Cabré» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-09-07. [Consulta: 21 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Victòria Rovira Casanovas - Lloc web oficial
# Nodes de la Lluna

Els nodes de la Lluna són els dos punts en què l'òrbita de la Lluna atravessa l'eclíptica.
L'òrbita de la Lluna està inclinada 5° 8′ respecte a l'eclíptica, a la que talla en dos punts anomenats node ascendent (quan la creua movent-se cap al nord des de l'hemisferi sud) i node descendent (quan la creua movent-se cap al sud). El símbol del node ascendent és ☊, el símbol astronòmic i astrològic per al cap del drac (Caput draconis). El símbol del node descendent és ☋, el símbol astronòmic i astrològic per a la cua del drac (Cauda draconis).
Els eclipsis tenen lloc només quan la Lluna es troba a prop d'un dels seus nodes: un eclipsi solar té lloc quan el pas de la Lluna a través d'un dels seus nodes coincideix amb la Lluna nova; un eclipsi de Lluna té lloc quan coincideix amb la Lluna plena. Perquè l'eclipsi es produeixi, la distància de la Lluna al nodes ha de ser de menys de 1,5º (que equival aproximadament a 3 diàmetres lunars).
Si els nodes estigueren fixos el Sol els travessaria cada mig any i si coincidís la proximitat del pas amb una Sizígia, es produiria un eclipsi. Els eclipsis tindrien lloc sempre en les mateixes constel·lacions zodiacals. Però açò no és així: els nodes retrograden sobre l'eclíptica, en un moviment de precessió, donant una volta cada 6793,5 dies o 18,5996 anys. Aquest període s'anomena període draconític, i és igual al període de nutació de la Terra.
Aquest moviment és degut a l'atracció gravitacional del Sol sobre la Lluna i no és uniforme, en unes èpoques la seva velocitat és el doble de la mitjana i en altres és nul·la, i els nodes són "estacionaris". Açò ocorre quan el Sol està en un dels nodes i s'anul·la la component de la força que causa aquest desplaçament. Es produïx durant els eclipsis que la posició vertadera del node coincideix amb la longitud mitjana i és més còmode durant els eclipsis parlar del node mitjà.
L'any d'eclipsis és l'espai de temps entre dos passos del Sol pel node ascendent lunar. El seu valor és 346,6074 dies. Com els eclipsis es repetixen amb el pas del Sol per un o altre node, l'ocasió es repetirà cada 173,31 dies, període denominat temporada d'eclipsis.
D'una llunació a la següent el node avança 1,5º, arc no negligible, equivalent a 3 diàmetres lunars. Els eclipsis lunars totals es poden utilitzar per a calcular la retrogradació dels nodes lunars. El mètode es basa en el fet que durant els eclipsis el node vertader coincideix amb el node mitjà. A més, si l'eclipsi total té fase gran, la Lluna i el Sol estaran molt a prop del node i calculant la longitud celeste del Sol tindrem la longitud d'un dels nodes.

## Vegeu també

* Node orbital

## Referències

* ↑ André Danjon. Astronomie Générale. 2nd Edition, Paris, 1980.
# Oliva de Kalamata

Les olives de Kalamata són unes olives grosses, negres o marrons amb una textura suau i carnosa que porta el nom de la ciutat de Calamata, o Kalamata, al sud del Peloponès, Grècia. Sovint s'utilitzen com a olives de taula, generalment es conserven en vinagre o oli d'oliva. Les olives de Kalamata a la Unió Europea estan protegides amb l'Estatus Geogràfic Protegit. Les olives de la mateixa varietat cultivades en un altre lloc es comercialitzen com a olives de Kalamon.

## Descripció

Les olives de Kalamata es cultiven a Calamata, a Messènia i també a la propera Lacònia, totes dues ubicades a la península del Peloponès. Són olives morades en forma d'ametlla, rostides i moradesd'un arbre diferenciat de l'olivera comuna per la mida de les seves fulles, que creixen fins al doble de la mida d'altres varietats d'olivera. Aquests arbres són intolerants al fred i susceptibles al fong Verticillium però resistent a Pseudomonas savastanoi i a la mosca de l'olivera.
Les olives de Kalamata, que no es poden obtenir verdes, han de ser collides manualment per tal d'evitar lesions.

## Preparació

Hi ha dos mètodes per preparar olives de Kalamata, conegudes com a mètodes llargs i curts. El mètode curt deprimeix l'oliva mitjançant l'envasat en aigua o una salmorra feble durant aproximadament una setmana. Un cop acabats, es posen en salmorra i vinagre amb una capa d'oli d'oliva i rodanxes de llimona a la part superior. Les olives solen ser tallades per disminuir el temps de processament. El mètode llarg consisteix a tallar les olives i col·locar-les en aigua salada, un procés que pot durar fins a tres mesos. Els nivells de polifenol romanen a les olives després del procés, donant un sabor lleugerament amarg.

## Galeria

* Un anunci

## Referències

* ↑ «Oliva de Kalamata». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* 1 2 Miller, Korina. Greece. Oakland, CA: Lonely Planet, 2010, p. 218. ISBN 978-1-74179-228-7.
* ↑ Quinn, Jennifer «Selling porkies - an almighty pie fight». BBC News Online Magazine, 29-07-2004 [Consulta: 21 maig 2011].
* ↑ «Kalamon and Kalamata Olives – legislation changes the name». Arxivat de l'original el 2014-05-19. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «On the different varieties of Greek olives». Arxivat de l'original el 2018-06-17. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «What is the difference between Kalamon olives and Kalamata olives?». Arxivat de l'original el 2017-10-01. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «Greek Olive Species».
* ↑ «Olive Cultivars of South Africa». Arxivat de l'original el 2018-09-24. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ Antol, Marie Nadine. The Sophisticated Olive: The Complete Guide to Olive Cuisine. Garden City Park, NY: Square One Publishers, 2004, p. 37. ISBN 978-0-7570-0024-9.
* ↑ Wiesman, Zeev. Desert Olive Oil Cultivation: Advanced Biotechnologies. Nova York: Elsevier, 2009, p. 147. ISBN 978-0-12-374257-5.
* ↑ Kailis, Stan. Producing Table Olives. Collingwood, Vic.: Landlinks Press, 2007, p. 206–207. ISBN 978-0-643-09203-7.
# Bathyopsis

Bathyopsis és un gènere extint de mamífers dinocerats de la família dels uintatèrids que visqueren a Nord-amèrica durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils a Wyoming (Estats Units). Les espècies d'aquest grup eren animals grossos en termes absoluts, però de mida mitjana en comparació amb altres dinocerats. Estaven dotades d'ullals. Són els uintatèrids més antics que es coneixen i, a diferència de representants posteriors d'aquesta família, tenien les protuberàncies del cap força menudes.

## Referències

* 1 2 Entrada «Bathyopsis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 28 agost 2023].
* 1 2 Prothero, 2017, p. 209.
* 1 2 Rose, 2006, p. 239.

## Bibliografia

* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Mohammad Jafar Salmassi

Mohammad Jafar Salmassi (Bagdad, 22 de setembre de 1918 - Teheran, 31 de gener de 2000) fou un aixecador iranià, primer medallista olímpic per l'Iran, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950. Abans de centrar-se en l'aixecament de peses fou professor d'una escola iraniana a Bagdad.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de bronze en la categoria del pes ploma del programa d'halterofília.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or als Jocs Asiàtics de 1951 i cinc campionats nacionals, entre 1944 i 1948. Posteriorment es va dedicar a entrenar als aixecadors iraquians i reprengué la seva tasca de professors. En accedir Saddam Hussein abandonà l'Iraq i es traslladà a l'Iran.

## Referències

* ↑ Joneidi, Khashayar «Salmassi: The teacher who won Iran's first Olympic medal». BBC News, 28-07-2012 [Consulta: 31 juliol 2012].
* ↑ Mohammad Jafar Salmassi a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Mohammad Jafar Salmasi, Top Olympic Lifters of the 20th Century @ Lift Up». [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «استاد جعفر سلماسی», 28-09-2008. Arxivat de l'original el 2008-09-28. [Consulta: 16 setembre 2020].
# Bandera de Kansas

La bandera de l'estat de Kansas va ser aprovada el 1927. La bandera inclou el segell de l'estat i un gira-sol sobre un camp blau marí. Aquest disseny original es va modificar el 1961 per afegir-hi el nom de l'estat en groc a la part inferior de la bandera.

## Història

La bandera de Kansas va ser dissenyada el 1925, oficialment aprovada per la Legislatura de l'Estat de Kansas el 1927 i el 1961 va ser modificada per última vegada.
De 1925 a 1927, Kansas va utilitzar una bandera diferent a l'actual. La bandera de l'estat de Kansas, que consistia en un gran gira-sol i la paraula "Kansas" en un camp blau, estava destinat a ser penjat d'una barra horitzontal, en lloc d'una asta de bandera vertical. Se li va donar un disseny únic per evitar la "competència" amb la bandera dels Estats Units. No obstant això, després de la bandera va ser rebutjada per ser exhibida a Washington DC, va generar queixes pel seu mètode estrany de penjar-se, la legislatura estatal va aprovar una bandera de l'estat que va veure l'addició de la paraula "Kansas" a la part inferior el 1961, però ha conservat majoritàriament el seu disseny original.
El governador Ben Paulin la va utilitzar per primera vegada al Fort Riley el 1927, davant les tropes apostades en el fort i la Guàrdia Nacional de Kansas.
El 2001, una enquesta duta a terme per l'Associació Vexil·lològica Nord-americana va col·locar la bandera de Kansas com el quart pitjor disseny de bandera d'entre 72 banderes dels EUA i Canadà.

## Segell de Kansas

El segell de l'estat se centra en la història de Kansas i la vida pionera de l'estat, aquest s'inclou a la bandera per sota del gira-sol. El segell conté:
* Paisatge amb un sol naixent (Est)
* Riu i vapor (comerç)
* Colons i un home llaurant un camp (l'agricultura)
* Vagó de tren cap a l'oest (l'expansió nord-americana)
* Els indis caçant un búfal americà (el búfal està fugint dels indis)
* Un arc de 34 estrelles (part superior del segell)
* Lema "Ad astra per aspera" - Català: "A través de l'esforç, el triomf" (per sobre de les estrelles)
Les trenta-quatre estrelles romanen agrupades en la part superior del segell identificatiu de Kansas com l'estat 34 en ser acceptat a la Unió dels Estats Units. La llei de Kansas estableix que la bandera és per ser utilitzat en totes les ocasions en què l'Estat és representat de forma oficial.

## Referències

* ↑ «Kansas Flag». State of Kansas, 17-10-2006. Arxivat de l'original el 2007-08-22. [Consulta: 25 octubre 2007].
* ↑ «State Banner». Cool Things. Kansas State Historical Society. [Consulta: 3 setembre 2007].
* ↑ Article I, secció 9 de la Constitució de l'Estat de Kansas
# Núvol Estel·lar de Sagitari

Messier 24 (també conegut com a Delle Caustiche, M24 o NGC 6603) és un cúmul estel·lar en la constel·lació de Sagitari, va ser descobert per Charles Messier el 1764.
M24 forma part del braç de Sagitari de la nostra galàxia, la Via Làctia. té una llargada aproximada de 600 anys llum i una profunditat de 10.000 a 16.000 anys llum. No es tracta pas d'un cúmul pròpiament dit sinó d'un vast núvol galàctic compost d'estrelles i gas interestel·lar. Al seu interior es troba un petit cúmul obert, NGC 6603, moltes vegades identificat erròniament com a M24.

## Observació

M24 presenta una gran concentració d'estrelles visibles amb binoculars, al voltant de 1000 a l'interior d'un sol camp de visió.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://www.messier-objects.com/messier-24-sagittarius-star-cloud/.
* ↑ URL de la referència: http://messier.seds.org/m/m024.html.
* 1 2 Harold G. Corwin, Jr. «History and Accurate Positions for the NGC/IC Objects». VizieR, 2004, pàg. 0.
# Foligno

Foligno és una ciutat de la regió de l'Úmbria a Itàlia, província de Perusa, a l'esquerra del riu Topino. L'any 2007 tenia 56.036 habitants.

## Història

Fulginum, era una ciutat d'origen umbre. Sembla que el seu nom derivava d'una divinitat local, una deessa o una nimfa, anomenada Fulgínia. Es trobava a la Via Flamínia, a la part occidental dels Apenins. Era a uns 12 km de Mevania i a 5 del Forum Flaminii. Sembla que era un lloc poc important al menys fins a una època tardana, ja que Estrabó no en fa menció quan enumera totes les ciutats de la via Flamínia o properes. Però Ciceró diu que era un municipi, subordinat a una prefectura.
Es va sotmetre a Roma després de la batalla de Sentino l'any 295 aC. A la guerra de Perusa el 41 aC la van ocupar Publi Ventidi Bas i Gai Asini Pol·lió, generals de Luci Antoni. Silius Italicus diu que estava situada en una plana i no tenia muralles. A l'Itinerari de Jerusalem es diu que era una civitas. La seva proximitat a altres ciutats importants, com ara Mevània i Hispèl·lum devia impedir el seu creixement, tot i la seva bona situació a la via Flamínia, a l'encreuament que portava a Interamna i Spoletum.
Va pertànyer als ostrogots, als romans d'Orient i als llombards. Els sarraïns la van destruir al segle ix i a finals del segle x pels hongaresos. Frederic I Barba-roja la va dominar i després es va constituir el comú i al segle xiii es va incorporar als Estats Pontificis però el 1227 la va ocupar Guiscard, capità de l'emperador Frederic II, i es va convertir en el principal nucli gibel·lí de l'Úmbria, lliurant diverses guerres contra Perusa. L'any 1239 van ser expulsats el gibel·lins però el 1240 l'emperador la va recuperar. El domini gibel·lí va durar amb alternatives fins al 1305, quan va obtenir la quasisenyoria de la ciutat la família güelfa dels Trinci, senyoria que va acabar el 1439 amb la massacre dels Trinci, tornant la ciutat a domini directe del Papa. Al segle xv era famosa pels seus gravats i especialment per la primera còpia de la Divina Comèdia, datada l'11 d'abril de 1472.
Es va mantenir sota domini del papa fins al 1797, i després els francesos, els austríacs i altre cop els francesos la van ocupar, quedant integrada a la República Cisalpina, després República Italiana l'any 1802, i al Regne d'Itàlia el 1805. Els austríacs van tornar el 1814 i el 1815 el Congrés de Viena va ratificar la pertinença de Foligno als Estats Pontificis. El 1860 va passar al Regne d'Itàlia.

## Fills il·lustres

* Àngela de Foligno (1248 - 1309), mística franciscana.
* Antimo Liberati (1617-1692)
* Vito Fedeli (1866-1933), compositor i musicòleg.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Fulginium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ Vigueur, J.-C. M. Comuni e signorie in Umbria, Marche e Lazio. Torí: Utet, 1987, p. 161-162. ISBN 9788877501400.
# Viverravus

Viverravus és un gènere extint de mamífers carnivoramorfs de la família dels viverràvids que visqueren a Àsia, Europa i Nord-amèrica entre el Paleocè inferior i l'Eocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà, els Estats Units, França, Mèxic, Mongòlia, Portugal, el Regne Unit i la Xina. Un estudi basat en les dimensions dels ossos de les extremitats i altres parts de l'esquelet postcranial calculà que l'espècie V. acutus pesava uns 250 g, un valor molt baix en comparació amb la grandíssima majoria dels carnívors d'avui en dia. Segurament tenia la cua ben desenvolupada. Probablement no tenia un estil de vida arborícola, encara que podria haver-hi diferències en aquest sentit entre les diverses espècies que formen el gènere.

## Referències

* 1 2 Entrada «Viverravus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ Heinrich i Houde, 2006, p. 422.
* ↑ Heinrich i Houde, 2006, p. 425.
* ↑ Heinrich i Houde, 2006, p. 432.

## Bibliografia

* Heinrich, R. E.; Houde, P. «Postcranial anatomy of Viverravus (Mammalia, Carnivora) and implications for substrate use in basal Carnivora» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 26, 2, 2006, pàg. 422-435. DOI: 10.1671/0272-4634(2006)26[422:paovmc]2.0.co;2.
# Muneji Munemura

Muneji Munemura (japonès: 宗村宗二) (prefectura de Niigata, 1 d'octubre de 1943) és un ex-lluitador japonès, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes lleuger del programa de lluita grecoromana.

## Referències

* ↑ «Muneji Munemura Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 25 novembre 2019].
# Conquesta de Rayy i Sultaniya (1384)

La conquesta de Rayy i Sultaniya foren unes operacions militar de Tamerlà i els seus generals que van portar a la conquesta d'aquestes ciutats de l'Iraq Ajamita el 1384 (i territoris de l'entorn a l'inici del 1385)
Després d'ocupar Astarabad, Tamerlà hi va deixar a Utx Kara Bahadur i Ak Bugha per passar allí el hivern amb el gruix de l'exèrcit, i ell mateix, amb 3 de cada dotze soldats, va sortir cap a l'Iraq Ajamita en direcció a Rayy. El sultà jalayírida Ahmad ibn Uways, que estava a Sultaniya, va encarregar la defensa d'aquesta ciutat al seu fill Akbugha ibn Ahmad i va fugir cap a Tabriz. L'amir Umar Abbas va marxar amb 60 homes cap a Sultaniya tot i l'intens fred del hivern, només per fer una exploració; però quan va arribar a la ciutat els seus defensors havien fugit emportant-se a Akbugha ibn Ahmad. Umar Abbas va entrar a la població i se’n va fer amo i senyor i ho va comunicar a Timur que pel seu costat ja havia entrat a Rayy
Passat el hivern Timur va sortir cap a Sultaniya. En aquesta ciutat va saber de Sariq Adel, amir al servei dels jalayírides que s'havia revoltat i finalment sotmès a Shah Shuja de Fars, i que des de la mort d'aquest es considerava vassall del muzaffàrida Zain al-Abidin (i romania a Fars amb aquest sultà). Adel va ser cridat per Timur que li va concedir el honor de baixar el tapis del tron; Timur el va distingir amb diversos favors i el va nomenar governador de la província de Sultaniya i dels territoris que en depenien. Muhammad, fill de Sultan Shah, fou encarregat de conquerir la regió (finals del 1384).

## Referències

* ↑ El jalayírida Baiazid ibn Uways que dominava Kazwin i Sultaniya aliat amb Sariq Adel, s'havia sotmès a Shah Shuja el 1383 i havia pactat la pau amb el seu germà Ahmad. Sariq Adil (que dominava a Sultaniya) fou destituït per Shah Shuja que se’l va emportar a Fars, i Sultaniya fou cedida a Ahmad ibn Uways de Tabriz i Bagdad que en va donar el govern al seu fill Akbugha. Baiazid va conservar Kazwin per poc temps i la va abandonar per marxar al Luristan
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 49
* ↑ Ibid, II, 50
# El Roure (Susqueda)

El Roure és una masia de Susqueda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Roure està situat al veïnat de Fornils, prop de les Gleies i la Triola, sobre del Castell de Fornils i està en avançat estat d'enrunament.
El mas està format per dos cossos. La casa principal té dues plantes i golfes i teulada amb vessants laterals i un portal adovellat de mig punt. Les finestres són emmarcades de pedra i de llindes monolítiques.
L'altre cos, situat més amunt, té tres plantes, amb arcades a la planta inferior (magatzem) i quatre obertures quadrangulars de llinda monolítica a la façana.
És molt possible que el material constructiu fos aprofitat del castell enrunat que hi ha als voltants del mas.

## Història

El Roure està documentat des del 1197 però les construccions actuals daten dels segles xvii i XIX. A l'interior es conserva una gran bota de vi o bocoi datada de principis del segle xviii.
Aquest mas cal contextualitzar-lo en l'antic veïnat de Fornils. Situat a la plana ondulada que s'estén entre la cinglera del Far i Casadevall i la petita serra de Sant Pau al sud. És travessada pel torrent de l'Om.
Aquest veïnat, avui deshabitat, està conformat per algunes masies, la majoria de les quals estan documentades des de finals del segle xiii, i d'altres edificis com el molí del Roure i les capelles de Sant Pau de Fornils, documentada des de l'any 1269 encara que l'edifici actual és del segle xix i Sant Pere de Fornils, romànica, de la que en resta només part de l'absis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].