OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parnó

El Parnó (grec: Πάρνων) és una serralada de Lacònia, a la regió del Peloponès, paral·lela a les muntanyes del Taíget. El Parnó estricte correspon al Malevós, i forma la frontera natural entre Arcàdia, Lacònia i l'Argòlida. La seva altura màxima és de 1.937 metres. Continua cap al sud-est pel districte Tsacònia, corrupció de Lacònia, els habitants del qual parlen un dialecte descendent del dòric; a la part occidental, continua descendint i es divideix en grups de turons separats que a l'antiguitat s'anomenaven Barbòstenes, Olimp, Ossa, Tòrnax i Menelèon; continua cap al sud, on és conegut amb el nom de mont Zàrax, amb una altura de més de 1.000 metres (1.060), fins a la costa.

## Referències

* ↑ Segons els criteris d'adaptació proposats en Alberich, Joan; Ros, Montserrat. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 8477392250.
* ↑ Smith, William. «Laconia, III: Mountains, rivers and plains». A: Dictionary of Greek and Roman Geography, 1854.
# Parc Natural d'Alvão

El Parc Natural d'Alvão és una àrea protegida de Portugal, catalogada com a parc nacional, i com a Lloc d'Importància Comunitària segons la xarxa Natura 2000. El parc està situat entre els municipis de Mondim de Basto i Vila Real, al nord del país. Va ser creat el 1983 i com LIC el 1997, s'estén per una àrea muntanyosa de 588 km².
La principal curiositat geològica és una cascada d'aigua coneguda com les «Fisgas do Ermelo».

## Fauna

* Àguila reial (gairebé extingida)
* Llop ibèric (el centre de la població del parc d'Alvão és un dels més importants de Portugal.
* Gat salvatge
* Falcó pelegrí

## Galeria

* Parc Natural d'Alvão
* Fisgas do Ermelo
* Nit al Parc d'Alvão

## Referències

* ↑ Fitxa de la EEA

## Enllaços externs

* http://portal.icn.pt/ICNPortal/vPT/Areas+Protegidas/ParquesNaturais/Alvao/?res=1280x800 Arxivat 2007-11-30 a Wayback Machine.
* Decreto-Lei n.º 237/83 de 08-06-1983: Institui o Parque Natural do Alvão (portuguès)
* Fitxa de Natura 2000
# Panaitōlikos GFS

El Panaitōlikos Gymnastikos Filekpaideutikos Syllogos (grec: Παναιτωλικός Γυμναστικός Φιλεκπαιδευτικός Σύλλογος) és un club esportiu grec de la ciutat d'Agrínion. El club va ser fundat l'any 1926.

## Palmarès

* Segona divisió grega:
** 1975, 2011
* Tercera divisió grega:
** 1985, 1992, 1996
* Quarta divisió grega:
** 1989, 2004
* Campionat regional:
** 1955

## Futbolistes destacats

* David Addy
* Angelos Charisteas

## Referències

* ↑ «Panetolikos F.C. squad» (en grec). Superlliga grega. Arxivat de l'original el 4 de juliol 2018. [Consulta: 18 agost 2017].
* ↑ «Un nouveau coach au Panetolikos» (en francès). L'Equipe.

## Enllaços externs

* PANETOLIKOS A.C.
* Web oficial
# Panajot Pano

Panajot Pano (Durrës, 7 de març de 1939 - Jacksonville, 19 de gener de 2010) fou un futbolista albanès de la dècada de 1960.
Fou 28 cops internacional amb la selecció albanesa.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de 17 Nëntori Tirana i Partizani Tirana.
El novembre de 2003 fou escollit Golden Player de la UEFA d'Albània.

## Referències

* ↑ «Ndërron jetë legjenda Panajot Pano» (en albanian). Telegrafi.com, 19-01-2010. [Consulta: 25 setembre 2018].
* ↑ «Football PLAYER: Panajot Pano». EU-Football.info. [Consulta: 25 setembre 2018].
* ↑ «Panajot Pano i Europës» (en albanian). Panorama Sport, 06-05-2014. [Consulta: 25 setembre 2018].
* ↑ «Pano i Kupave të Europës» (en albanian). Panorama Sport, 30-04-2014. [Consulta: 25 setembre 2018].
* ↑ «Albania 3-0 Denmark». UEFA.com. [Consulta: 25 setembre 2018].
* ↑ Dritan Ikonomi. «Albania's 'Little Puskás'». UEFA.com, 20-01-2011. [Consulta: 25 setembre 2018].
* ↑ Panajot Pano a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Ndahet nga jeta Panajot Pano
* ↑ «Golden Players take centre stage». UEFA.com, 29-11-2003. [Consulta: 25 setembre 2018].
# Pere Coll (organista)

Pere Coll (? - Barcelona, 1595) va ser un compositor i organista català, deixeble de Pere Alberch i Vila. No s'ha conservat cap de les seves obres.

## Biografia

El 27 d'agost de 1562, Coll va succeir en el magisteri de cant de la Seu de Vic a Onofre Martínez, conferint-li <<lo mestrat de cant ab sos drets hi pertinèncias per ha tres anys>> gràcies a la recomanació d'Alberch i Vila.
A partir de 1566, també hi assumeix el càrrec d'organista, en substitució de Diego Ferrandiz, fins al 1570. Tres anys després exercirà el càrrec d'organista de la basílica de Santa Maria del Mar de Barcelona. Durant aquest període, gaudí de capellania de les parròquies de Santa Maria de Mediona, Santa Maria de Vilafranca del Penedès, Nostra Senyora del Pi i de la mateixa capella de Santa Maria del Mar.
El 1591, per motius de salut derivats de l'edat, Pere Coll va deixar el càrrec d'organista de la basílica de Santa Maria del Mar.

## Referències

* ↑ Liber Porterii, 1551, f.65.

## Bibliografia

* GREGORI, J.M. Notes per a l'estudi de la música del Renaixement a Catalunya: Pere Alberch i Ferrament, àlias Vila (1517-1582) i la nissaga vigatana dels organistes <<Vila>>. Patrimoni d'Estudis Ausonencs, 1988, p. 70.
* GREGORI, J.M. <<Coll, Pere>>. Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 2002, vol. 1, p. 803.
# Pantà del Pla de Xama

El pantà del Pla de Xama és un pantà artificial situat a la vall Maiola, una petita vall situada al terme municipal de Gimenells i el Pla de la Font, entre el Canal de Vallmanya i el Canal d'Aragó i Catalunya.
Aquesta zona humida, de 9,19 Ha, és interessant sobretot per la seva fauna d'ocells aquàtics i per conservar hàbitats naturals, com canyissars i tamarigars, que introdueixen diversitat en un paisatge molt transformat pels usos agraris. La zona humida inclou tant aquesta bassa artificial d'ús agrícola com la vall situada aigües amunt i aigües avall del pantà, que conserva un extens canyissar i fragments de tamarigars i herbassars humits.
Pel que fa a la vegetació, al pantà es desenvolupa un cinyell de canyís ben constituït, vora el qual apareixen herbassars humits amb espècies interessants, com alguns limòniums. Als marges del pantà hi ha alguns arbres dispersos, com tamarius, pollancres i oms. Destaca també l'extens canyissar situat aigües amunt del pantà, a l'ample barranc per on hi arriben les aigües. El barranc continua aigües avall del pantà amb hàbitats interessants, com un petit tamarigar amb salzes. A la zona apareixen diversos claps de tamarigar, que constitueixen l'hàbitat d'interès comunitari 92D0 Bosquines i matollars meridionals de rambles, rieres i llocs humits (Nerio-Tamaricetea).
La zona és interessant sobretot per la fauna d'ocells aquàtics associada. S'hi ha detectat nidificació d'arpella (Circus), agró roig (Ardea purpurea), ànec collverd (Anas platyrhynchos), fotja (Fulica atra), etc. També és àrea d'hivernada i repòs per nombroses espècies d'ocells (cabussó emplomallat, etc.). S'hi ha citat tortuga d'estany, tot i que s'ha de confirmar la seva presència actual.
El pantà experimenta variacions dràstiques de nivell de les aigües, per efecte de la captació d'aigües per a usos agrícoles (hi ha una caseta amb bomba d'extracció aigües al costat de la resclosa). A la zona s'hi realitzen cremes periòdiques de vegetació i s'hi practica la caça. Aigües amunt del pantà, vora el barranc, es detecten algunes edificacions d'ús agrícola que podrien amagar captacions d'aigües no legalitzades.

## Notes

* 1 2 3 4 5 «Pantà del Pla de Xama». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 17 setembre 2014].
# París-Niça 2002

La París-Niça 2002 fou la 60a edició de la París-Niça. Aquesta cursa ciclista es va disputar entre el 10 i el 17 de març de 2002 sobre un recorregut de 1.202,7 km repartits entre set etapes i un pròleg. La victòria final fou pel kazakh Aleksandr Vinokúrov (Team Telekom), que fou acompanyat al podi pels francesos Sandy Casar (FDJ) i Laurent Jalabert (Team CSC).
En les classificacions secundàries Alessandro Petacchi (Fassa Bortolo) guanyà els punts, Vladimir Miholjevic (Alessio) la muntanya, Casar la dels joves i Axel Merckx (Domo-Farm Frites) la combativitat. La classificació per equips fou pel Cofidis.

## Etapes

| Etapes | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| Pròlog | 10 de març | Issy-les-Moulineaux (CRI) | 5,2 | László Bodrogi (HUN) | László Bodrogi (HUN) |
| 1a etapa | 11 de març | Blois - Saint-Amand-Montrond | 176,0 | Alessandro Petacchi (ITA) | Alessandro Petacchi (ITA) |
| 2a etapa | 12 de març | Molins - Belleville | 170,0 | Robbie McEwen (AUS) | Alessandro Petacchi (ITA) |
| 3a etapa | 13 de març | Saint-Étienne - Saint-Étienne | 156,0 | Laurent Jalabert (FRA) | Didier Rous (FRA) |
| 4a etapa | 14 de març | Pertuis - Toló-Mont Faron | 175,0 | Aleksandr Vinokúrov (KAZ) | Aleksandr Vinokúrov (KAZ) |
| 5a etapa | 15 de març | Toló - Canes | 188,5 | Alessandro Petacchi (ITA) | Aleksandr Vinokúrov (KAZ) |
| 6a etapa | 16 de març | Sant Rafèu - Coll d'Esa | 175,0 | Dario Frigo (ITA) | Aleksandr Vinokúrov (KAZ) |
| 7a etapa | 17 de març | Niça - Niça | 157,0 | Robbie McEwen (AUS) | Aleksandr Vinokúrov (KAZ) |

## Classificacions finals
### Classificació general

| Pos. | Vencedor | Equip | Temps |
| 1. | Aleksandr Vinokúrov | Team Telekom | 30 h 39' 27" |
| 2. | Sandy Casar | FDJ | + 55" |
| 3. | Laurent Jalabert | Team CSC | + 57" |
| 4. | Andrei Kivilev | Cofidis | + 59" |
| 5. | Aitor Garmendia | Team Coast | + 1' 23" |
| 6. | Jens Voigt | Crédit Agricole | + 1' 38" |
| 7. | Didier Rous | Bonjour | + 1' 40" |
| 8. | Dario Frigo | Tacconi Sport | + 1' 44" |
| 9. | Mario Aerts | Lotto | + 1' 44" |
| 10. | Cadel Evans | Mapei | + 2' 17" |

### Classificacions secundàries

* Classificació per punts: Alessandro Petacchi (ITA)
* Classificació de la Muntanya: Vladimir Miholjevic (CRO)
* Classificació dels joves: Sandy Casar (FRA)
* Classificació per equips: Cofidis

## Referències

* Paris - Nice 2002 a sitiodeciclismo.net

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (francès)
# Dante (Granados)

Dante és un poema simfònic d'Enric Granados estrenat el juny de 1908 en una audició privada al Palau de la Música Catalana. L'estrena per al gran públic no va tenir lloc fins a l'any 1910, i fou dirigida per Franz Beidler, que al seu torn era a qui Granados havia dedicat l'obra.
Abans de l'estrena pel gran públic, Granados va revisar i va fer petites modificacions a la composició, i la versió definitiva d'aquest poema simfònic no es va estrenar fins a l'any 1915, durant un concert de l'Orquesta Sinfónica de Madrid. La crítica de l'època no fou unànime, i així com alguns consideraven que no hi havia prou contrast entre els temes de la primera part del poema, que aquest era massa llarg, fosc o inintel·ligible, d'altres consideraven que l'obra mereixia els aplaudiments que va rebre. Tanmateix, des d'un punt de vista actual cal remarcar que Granados va compondre aquesta obra pràcticament en la mateixa època que Goyescas. L'habilitat demostrada en el canvi de registre, així com el domini de Granados en l'harmonia cromàtica wagneriana, l'estil programàtic d'Strauss i l'orquestació diuen molt a favor del compositor.
Granados va preveure que l'obra tindra quatre moviments, però només en va completar dos: "Dante e Virgilio" i "Paolo e Francesca". El compositor va fer algunes proves del tercer moviment, titulat "La laguna estigia", però mai va iniciar el quart moviment, que s'havia d'anomenar "Dante e Beatrice". Aquesta obra mostra l'interès de Granados pels prerafaelites, en tant que es va inspirar més en la pintura de Dante Gabriel Rossetti que mostra la mort de Beatriu que no en La Divina Comèdia.

## Notes

* ↑ Abans de publicar-se la versió definitiva de l'obra, Dante ja fou interpretat en un concert de la Queen's Hall Orchestra a Londres, el 9 de setembre de 1914.
* ↑ Aquest moviment tracta sobre el descens als Inferns, aparentment sense programa però amb una certa cohesió gràcies a la repetició del tema principal amb algunes variacions.
* ↑ Aquest moviment narra l'amor tràgic entre Paolo Vecchio i Francesca da Rimini, esposa d'un dels germans de Paolo, amb qui al seu torn mantenia un idil·li que la va dur a la mort i que connecta directament amb la història personal de Granados.

## Referències

* 1 2 3 4 Clark, 2006, p. 148.
* 1 2 3 Clark, 2006, p. 152.
* ↑ Clark, 2006, p. 148-150.
* ↑ Clark, 2006, p. 150.

## Bibliografia

* Clark, Walter Aaron. Enrique Granados. Poet of the piano (en anglès). Nova York: Oxford University Press, 2006. ISBN 978-0-19-514066-8.
# Meridià 95 a l'est

El meridià 95 a l'est de Greenwich és una línia de longitud que s'estén des del pol Nord travessant l'oceà Àrtic, Àsia, l'oceà Índic, l'oceà Antàrtic i l'Antàrtida fins al pol Sud.
El meridià 95 a l'est forma un cercle màxim amb el meridià 85 a l'oest. Com tots els altres meridians, la seva longitud correspon a una semicircumferència terrestre, uns 20.003,952 km. Al nivell de l'Equador, és a una distància del meridià de Greenwich de 10.575 km.

## De Pol a Pol

Començant en el pol Nord i dirigint-se cap al pol Sud, aquest meridià travessa:
    Coordenades País, territori o mar Notes 90° 0′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿90.000°N,95.000°E﻿ / 90.000; 95.000﻿ (Oceà Àrtic) Oceà Àrtic 81° 8′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿81.133°N,95.000°E﻿ / 81.133; 95.000﻿ (Rússia) Rússia Krai de Krasnoiarsk — Illa Komsomólets, Terra del Nord 80° 0′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿80.000°N,95.000°E﻿ / 80.000; 95.000﻿ (Oceà Àrtic) Estret de l'Exèrcit Roig 80° 6′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿80.100°N,95.000°E﻿ / 80.100; 95.000﻿ (Rússia) Rússia Cap Octubre — Illa de la Revolució d'Octubre, Terra del Nord, Krai de Krasnoiarsk 79° 2′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿79.033°N,95.000°E﻿ / 79.033; 95.000﻿ (Mar de Kara) Mar de Kara 76° 40′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿76.667°N,95.000°E﻿ / 76.667; 95.000﻿ (Rússia) Rússia Arxipèlag de Nordenskiöld i península de Taimir, Krai de Krasnoiarsk Tuvà — des de 53° 22′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿53.367°N,95.000°E﻿ / 53.367; 95.000﻿ (Tuvà) 50° 3′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿50.050°N,95.000°E﻿ / 50.050; 95.000﻿ (Mongòlia) Mongòlia 44° 15′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿44.250°N,95.000°E﻿ / 44.250; 95.000﻿ (Xina) República Popular de la Xina Xinjiang Gansu — des de 41° 45′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿41.750°N,95.000°E﻿ / 41.750; 95.000﻿ (Gansu) Qinghai — des de 38° 25′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿38.417°N,95.000°E﻿ / 38.417; 95.000﻿ (Qinghai) Tibet — des de 32° 19′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿32.317°N,95.000°E﻿ / 32.317; 95.000﻿ (Tibet) 29° 8′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿29.133°N,95.000°E﻿ / 29.133; 95.000﻿ (Índia) Índia Arunachal Pradesh — reclamat parcialment per República Popular de la Xina Assam — des de 27° 46′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿27.767°N,95.000°E﻿ / 27.767; 95.000﻿ (Assam) Nagaland — des de 26° 55′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿26.917°N,95.000°E﻿ / 26.917; 95.000﻿ (Nagaland) 25° 43′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿25.717°N,95.000°E﻿ / 25.717; 95.000﻿ (Myanmar) Myanmar (Birmània) 15° 47′ N, 95° 0′ E﻿ / ﻿15.783°N,95.000°E﻿ / 15.783; 95.000﻿ (Oceà Índic) Oceà Índic Passa a l'est de les illes de Breueh i Sumatra, Indonèsia 60° 0′ S, 95° 0′ E﻿ / ﻿60.000°S,95.000°E﻿ / -60.000; 95.000﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 66° 14′ S, 95° 0′ E﻿ / ﻿66.233°S,95.000°E﻿ / -66.233; 95.000﻿ (Antàrtida) Antàrtida Territori Antàrtic Australià, reclamada per Austràlia

## Referències

* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
* ↑ «Vincenty formula for distance between two Latitude/Longitude points».

## Vegeu també

* Meridià 94 a l'est
* Meridià 96 a l'est
# Carsten Bunk

Carsten Bunk (Berlín, 29 de febrer de 1960) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la competició de quàdruple scull del programa de rem. Formà equip amb Frank Dundr, Uwe Heppner i Martin Winter.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món de rem júnior, de plata el 1977 i d'or el 1978 i el campionat nacional de 1980 en scull individual.

## Bibliografia

* Kluge, Volker. Das grosse Lexikon der DDR-Sportler : die 1000 erfolgreichsten und populärsten Sportlerinnen und Sportler aus der DDR, ihre Erfolge und Biographien (en alemany). Berlin: Schwarzkopf & Schwarzkopf, 2000, p. 54. ISBN 3-89602-348-9.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Carsten Bunk». [Consulta: 24 agost 2022].
* ↑ «Rudern - DDR - Meisterschaften Herren. Einer». [Consulta: 24 agost 2022].
# Jordi III de Kakhètia

Jordi III fou rei de Kakhètia uns mesos al final del 1604 i potser al començament del 1605. Era fill d'Alexandre II de Kakhètia. Va regnar només sis mesos. Cap al febrer del 1605 el seu pare va ser restaurat com a rei, però el fill Constantí I de Kakhètia va prendre el poder al cap d'un mes. Casat el 1590 amb una filla d'Adil Quraqulu, elisam-sultan; i el 1602 amb una filla de Kai Khusrau, Pasha de Gandja. Assassinat (junt amb el pare) per son germà petit Constantí I, el 12 de març de 1605.

## Referències

* Genealogia
Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Andreas Decker

Andreas Decker (Zwickau, 19 d'agost de 1952) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Siegfried Brietzke, Stefan Semmler i Wolfgang Mager. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, revalidà la medalla d'or en la mateixa prova. En aquesta ocasió formà equip amb Jurgen Thiele, Brietzke i Semmler.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles al Campionat del Món de rem, quatre d'or i una de plata, sempre en el quatre sense timoner, entre les edicions de 1974 i 1979. Al Campionat d'Europa de rem de 1973 guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner. Guanyà set campionats de l'Alemanya de l'Est, en diferent categories, entre el 1972 i el 1979.
Posteriorment fou director d'escola i entre el 1990 i el 1998 president de la Federació d'Esports de Saxònia.

## Bibliografia

* Volker Kluge: Das große Lexikon der DDR-Sportler. Die 1000 erfolgreichsten und populärsten Sportlerinnen und Sportler aus der DDR, ihre Erfolge und Biographien. Schwarzkopf und Schwarzkopf, Berlin 2000, ISBN 3-89602-348-9
* Volker Kluge: Olympische Sommerspiele. Die Chronik III. Mexiko-Stadt 1968 – Los Angeles 1984. Sportverlag Berlin, Berlin 2000, ISBN 3-328-00741-5

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Andreas Decker». [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ «Rudern - Weltmeisterschaften. Vierer ohne Steuermann». [Consulta: 2 maig 2023].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Achter)». [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Stefan SEMMLER» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-05-27. [Consulta: 9 maig 2023].
# Angelo Vanzin

Angelo Vanzin (Lierna, 8 de febrer de 1932 - Lierna, 22 de maig de 2018) fou un remer italià que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Alberto Winkler, Romano Sgheiz, Franco Trincavelli i Ivo Stefanoni.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat d'Europa de rem, una d'or el 1957, i una de bronze el 1956; i nou campionats nacionals entre 1953 i 1963.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Angelo Vanzin». [Consulta: 1r juny 2022].
* ↑ «Weltmeisterschaften (Herren - Teil 1)». [Consulta: 1r juny 2022].
* ↑ «Weltmeisterschaften (Herren - Teil 1)». [Consulta: 1r juny 2022].
# Aladár Bitskey

Aladár Bitskey (Eger, 18 d'octubre de 1905 - Eger, 18 de març de 1991) va ser un nedador hongarès que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. Era germà del també nedador Zoltán Bitskey.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Amsterdam, on quedà eliminat en sèries en la cursa dels 100 metres esquena del programa de natació.
En el seu palmarès destaquen quatre campionats nacionals i dues medalles de plata al Campionat d'Europa de natació, el 1927 i 1931, ambdues en els 100 metres esquena.

## Referències

* ↑ «Magyar Életrajzi Lexikon 1000-1990». [Consulta: 16 juliol 2020].
* 1 2 Aladár Bitskey a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 16 juliol 2020].
# Wadi Halfa

Wadi Halfa (àrab: وادي حَلْفَا, Wādī Ḥalfā) és una ciutat del Sudan, a l'estat del Nord prop de la frontera amb Egipte, i a la vora del llac Nasser, format per la presa d'Assuan (Aswan). El 2007, consta amb una població de 15.725 habitants. Antigament, la població estava a la vora del Nil, a 10 km al nord de la segona cascada.
S'hi han fet importants troballes arqueològiques, ja que està enmig de diversos llocs nubians. Abans de la inundació del llac Nasser a causa de la presa d'Assuan, els equips arqueològics de tot el món van treballar-hi per salvar el màxim possible.
La ciutat fou fundada al segle xix. L'estiu del 1889, la mahdiyya sudanesa va arribar a Wadi Halfa i va iniciar la penetració cap a Egipte sota comandament d'Abd al-Rahman al-Mudjumi, un mercader de Dongola. L'avanç fou aturat el 3 d'agost de 1889 en la Batalla de Toski (Tushki).
Fou el lloc d'on van partir els britànics per conquerir el Sudan el 1898; per això, s'hi va construir una línia fèrria que es va començar el 1897 i que va servir per a donar suport a l'esforç militar, i es va perllongar cap al Sudan, primer fins a al-Obeid via Atbara, i després més al sud i a l'oest. En la I Guerra mundial, fou una posició de comunicacions aliades. La ciutat vella va quedar en la major part coberta per les aigües del llac Nasser i, per l'acord egipciosudanès, es va construir una ciutat nova coneguda com a New Halfa o Galfa al-Djadid, on els habitants foren reallotjats. En total, 502.000 nubians de la regió van haver de ser traslladats i com que els trasllat fou forçós, el 1960 els nubians es van revoltar al Sudan a Wadi Halfa i els disturbis es van estendre a Khartum i altres poblacions, fins que foren dominats per l'exèrcit.
Avui dia, hi ha a la ciutat una fàbrica de processament de peix xinesa que és la principal indústria local.

## Wadi al-Khowi

Wadi al-Khowi és una regió del Sudan, a la wilaya d'Ash-Shamaliyah, a l'est del Nil, que rep el nom d'un riu generalment sec. La regió és considerada una part del desert de Núbia i queda circumscrita al nord, sud i oest pel riu Nil, mentre a l'est es perllonga el desert, que es fa més muntanyós a partir del Djebel Kurur de 1240 m. La regió és plana i està despoblada.

## Vegeu també

* Sortint de Wadi Halfa.
* Ferrocarril Wadi Halfa-Khartum.
# Bodil Steen Rasmussen

Bodil Steen Rasmussen (Fredericia, 12 de desembre de 1957) és una remadora danesa, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del quàdruple scull amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Hanne Eriksen, Birgitte Hanel, Charlotte Koefoed i Jette Hejli Sørensen.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Bodil Steen Rasmussen». [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ «World Rowing - Bodil RASMUSSEN» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-11-16. [Consulta: 1r juny 2023].
# Albert Bachmann

Albert Bachmann (8 de novembre de 1906 - valor desconegut) va ser un gimnasta artístic suís que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on disputà vuit proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de plata en la prova del concurs complet per equips i la de bronze en la de cavall amb arcs, mentre en les sis proves restants finalitzà més enllà de la desena posició.

## Referències

* ↑ «Albert Bachmann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 21 setembre 2019].