OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell d'Alatskivi

Castell d'Alatskivi (estonià: Alatskivi loss, alemany: Schloss Allatzkiwwi) és un castell neogòtic ubicat a Alatskivi, Estònia, a 40 quilòmetres al nord de Tartu i 205 quilòmetres de Tallinn. Data del segle xvii, és ubicat a la parròquia d'Alatskivi, al Comtat de Tartu.
Va ser reconstruït a finals del segle xix pel baró Arved von Nolcken, agafant com a model la residència reial de Balmoral a Escòcia. La renovació es va realitzar entre 2005 i 2011. Alberga el museu Eduard Tubin, compositor i director d'orquestra.
El castell d'Alatskivi està envoltat per diversos edificis subsidiaris i un parc forestal de 130 hectàrees, el més gran al Comtat de Tartu. El parc conté molts roures, freixes, aurons, alders i una carretera d'arribada amb arbres de til·ler.

## Bibliografia

* Bain, Carolyn. Estonia, Latvia and Lithuania. Lonely Planet, 2 maig 2009. ISBN 978-1-74104-770-7.
* Hein, Ants. Eesti Mõisad - Herrenhäuser in Estland - Estonian Manor Houses. Tallinn: Tänapäev, 2009. ISBN 978-9985-62-765-5.
* Hudson, Charles Edward Mogridge. The Manors of Wike Burnell and Wyke Waryn, Country of Worcester. Public domain. Hudson, 1901.
* Hinsberg, Ain. Key to Estonia. Areal, 1999. ISBN 978-9985-9180-2-9.
* Maunder, Hilke. Baltic States: (Estonia, Latvia, Lithuania). Hayit, 1993. ISBN 978-1-874251-07-1.
* Sakk, Ivar. Estonian Manors - A Travelogue. Tallinn: Sakk & Sakk OÜ, 2004. ISBN 9949-10-117-4.

## Referències

* ↑ «Alatskivi Castle». Estonian Convention Bureau. Arxivat de l'original el 26 de juny 2015. [Consulta: 21 octubre 2013].
* ↑ «Procedure of Protection Alatskivi Manor Kaitsekord» (pdf). DEVEPARK. Keskkonnaamet (Estonian Environment Agency). Arxivat de l'original el 29 d'octubre 2013. [Consulta: 27 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Castell d'Alatskivi - Lloc web oficial
# Tranatocètids

Els tranatocètids (Tranatocetidae) són una família extinta de cetacis misticets que tingueren una distribució cosmopolita entre el Miocè inferior i el Pliocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Àustria, Bèlgica, Bòsnia i Hercegovina, Croàcia, Dinamarca, Eslovàquia, els Estats Units, França, Itàlia, els Països Baixos, Portugal, el Regne Unit, Rússia i Xile. El seu caràcter distintiu és la particular configuració telescòpica dels ossos rostrals, que passen per davant dels frontals o els divideixen i estan en contacte amb els parietals i els nasals, de manera que els maxil·lars queden dividits al vèrtex.

## Referències

* 1 2 Entrada «Tranatocetidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 21 octubre 2023].
* 1 2 Berta, 2017, p. 86.
* ↑ Gol'din i Steeman, 2015, p. 1.

## Bibliografia

* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
* Gol'din, P.; Steeman, M. E. «From Problem Taxa to Problem Solver: A New Miocene Family, Tranatocetidae, Brings Perspective on Baleen Whale Evolution» (en anglès). PLoS ONE, 10, 9, 2015, pàg. e0135500. DOI: 10.1371/journal.pone.0135500.
# Nina Smoléieva

Nina Smoléieva (rus: Ни́на Никола́евна Смоле́ева) (Vólkhov, 28 de març de 1948) va ser una jugadora de voleibol russa que va competir per la Unió Soviètica durant les dècades de 1960 i 1970.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics. Va guanyar la medalla d'or en la competició de voleibol de les edicions de 1968 i 1972 i la de plata el 1976.
En el seu palmarès també destaca la victòria al Campionat del Món de voleibol de 1970 i la medalla de bronze al de 1978. El 1973 guanyà la Copa del Món de voleibol i també guanyà quatre edicions del Campionat d'Europa, totes les disputades entre 1967 i 1977. A nivell de clubs jugà al Dinamo de Moscou, amb qui guanyà sis edicions de la lliga soviètica i sis de la Copa d'Europa de voleibol
En finalitzar la seva carrera esportiva passà a exercir d'entrenadora. El 2006 fou inclosa al Saló de la Fama de Voleibol.

## Referències

* ↑ «Nina Smoleyeva Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ Nina Smoleeva a International Volleyball Hall of Fame
* ↑ Nina Smoleeva, al Hall of Fame
# Jordi Meeus

Jordi Meeus (Lommel, 1 de juliol de 1998) és un ciclista belga, professional des del 2017. Actualment corre a l'equip Bora-Hansgrohe.
En el seu palmarès destaquen la París-Bourges de 2021, el Primus Classic del 2022, el Circuit de Valònia de 2023 i la darrera etapa del Tour de França del 2023.

## Palmarès

* 2018
** 1r a la Gooikse Pijl
* 2019
** 1r al Gran Premi Tombroek Rollegem
* 2020
** Campió de Bèlgica en ruta sub-23
** 1r a la Wanzele Koerse
** Vencedor de 2 etapes al Czech Cycling Tour
** Vencedor d'una etapa al Girobio
* 2021
** 1r a la París-Bourges
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Hongria
* 2022
** 1r al Primus Classic
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Gran Bretanya
* 2023
** 1r al Circuit de Valònia
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 2024
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Noruega
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valònia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2021. 139è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2023. 139è de la classificació general. Vencedor d'una etapa.

## Referències

* ↑ «Bora - Hansgrohe». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 1 gener 2021. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ «BORA – hansgrohe signs sprint talent Jordi Meeus». Bora-Hansgrohe. Denk Pro Cycling GmbH & Co. KG, 17-09-2020 [Consulta: 17 setembre 2020]. Arxivat 24 October 2020$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «El belga Jordi Meeus se impone en la París-Bourges» (en castellà), 07-10-2021. [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ «Jordi Meeus es el más rápido en la Primus Classic / Profesionales / Noticias del ciclismo / BICI CICLISMO». [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ Ballesteros, Xavi. «Vingegaard passeja el segon Tour pels Camps Elisis». L'esportiu de Catalunya, 23-07-2023. [Consulta: 24 juliol 2023].
# Māris Krakops

Māris Krakops (nascut el 3 d'abril de 1978) és un jugador d'escacs letó, que té el títol de Gran Mestre des de 1998. És advocat de professió, i des de 2003 participa rarament en competicions d'escacs.
Tot i que es troba pràcticament retirat de la competició des de 2008, a la llista d'Elo de la FIDE d'abril de 2015, hi tenia un Elo de 2510 punts, cosa que en feia el jugador número 7 de Letònia. El seu màxim Elo va ser de 2530 punts, a la llista de juliol de 1997 (posició 267 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Māris Krakops va començar a jugar seriosament als escacs el 1992 quan va participar en el campionat júnior obert de la Unió Soviètica a Jūrmala. El 1994 aconseguí el segon lloc al campionat del món Sub-16 a Szeged, Hongria (el campió fou Péter Lékó). El 1994 va aconseguir el títol de Mestre Internacional. El 1995 fou 8è al Campionat del món Sub-18 a Guarapuava, Brasil, i va repetir el lloc al campionat del món Sub-20 a Siófok, Hongria. El 1998 es proclamà campió de Letònia. El 2000 va guanyar el Troll Masters a Gausdal, Noruega i el 2001 fou segon a Patras, Grècia.

### Participació en competicions per equips

El 2001 Māris Krakops fou el segon millor tercer tauler al 13è campionat d'Europa per equips a León.
Māris Krakops ha jugat, representant Letònia, a les següents olimpíades d'escacs:
* El 1998, al segon tauler a la 33a Olimpíada a Elistà (+6, =3, -2);
* El 2000, al segon tauler a la 34a Olimpíada a Istanbul (+2, =3, -2);
* El 2002, al quart tauler a la 35a Olimpíada a Bled (+3, =1, -2).
Māris Krakops també ha representat Letònia al Campionat d'Europa d'escacs per equips:
* El 1997, al tauler suplent a Pula (+2, =5, -0);
* El 1999, al segon tauler a Batumi (+2, =4, -3);
* El 2001, al tercer tauler a León (+5, =1, -2).

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Māris Krakops» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 23 abril 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Letònia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 23 abril 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Māris Krakops «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2018-04-27. [Consulta: 23 abril 2015].
* ↑ http://al20102007.narod.ru/ch_urs/1992/ch_jun92.html
* ↑ «Historial del Campionat d'escacs de Lètònia (fins a 2006)» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 23 abril 2015].
* ↑ http://www.olimpbase.org/players/jftt3zre.html
* ↑ http://www.olimpbase.org/playerse/jftt3zre.html

## Enllaços externs

* Māris Krakops. Fitxa a chesstempo.com
# Psi de l'Ossa Major

Psi de l'Ossa Major (ψ Ursae Majoris) és un estel de magnitud aparent +3,01, la setena més brillant a la constel·lació de l'Ossa Major. Ocasionalment rep el nom Ta Tsun, d'origen xinès, que suposadament significa "la gran gerra de vi". S'hi troba a 147 anys llum de distància del sistema solar.
Psi Ursae Majoris és una geganta taronja de tipus espectral K1III. Té una temperatura de 4545 K i una lluminositat 170 vegades major que la del Sol, una gran part de la seva llum provinent de la zona infraroja de l'espectre. A partir d'aquests valors es pot deduir el seu radi, 21 vegades major que el radi solar, que concorda amb el valor obtingut a partir de la mesura directa del seu diàmetre angular (20 radis solars).
Igual que altres estels gegants, Psi Ursae Majoris gira lentament sobre si mateixa, amb una velocitat de rotació en el seu equador de 1,1 km/s —la meitat de la del Sol—, sent est el límit inferior. Considerant el seu eix de rotació perpendicular a la línia de visió, necessita 2,6 anys per completar una volta. Té una metal·licitat similar a la solar. Va començar la seva vida fa uns 300 milions d'anys com un estel blanc-blavós de la seqüència principal de tipus B7 i finalitzarà els seus dies com una nana blanca massiva d'unes 0,7 masses solars.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Henrique Schmitt «Fundamental Parameters of 87 Stars from the Navy Precision Optical Interferometer» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 20-12-2017, pàg. 30-45. DOI: 10.3847/1538-3881/AA9D8B.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Henrik Jönsson «Abundances of disk and bulge giants from high-resolution optical spectra. I. O, Mg, Ca, and Ti in the solar neighborhood and Kepler field samples» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 08-02-2017. DOI: 10.1051/0004-6361/201629128.
* ↑ David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Carbon, nitrogen, and oxygen abundances in G and K giants» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1981, pàg. 228–248. DOI: 10.1086/159147.
* ↑ «Psi Ursae Majoris» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 2 gener 2021].

## Enllaços externs

* «Psi UMa» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 2 gener 2021].
# Prodinoceràtids

Els prodinoceràtids (Prodinoceratidae) són una família extinta de mamífers dinocerats que visqueren a Àsia i Nord-amèrica des del Paleocè superior fins a l'Eocè inferior, fa entre 50,3 i 58,7 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units, Mongòlia i la Xina. Conté els dinocerats més antics. A diferència de l'altra família de dinocerats, els uintatèrids, conservaven tres dents incisives superiors a cada premaxil·la. Així mateix, presentaven una sola cúspide a les incisives inferiors. Mancaven de banyes. Eren més petits que els uintatèrids.

## Referències

* 1 2 Entrada «Prodinoceratidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Rose, 2006, p. 238.
* ↑ Thewissen i Gingerich, 1987, p. 198.

## Bibliografia

* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
* Thewissen, J. G. M.; Gingerich, P. D. «Systematics and evolution of Probathyopsis (Mammalia, Dinocerata) from the late Paleocene and early Eocene of western North America» (en anglès). Contributions from the Museum of Paleontology, University of Michigan, 27, 8, 1987, pàg. 195-219.
# Olavi Rokka

Olavi Rokka (Víborg, 9 d'agost de 1925 - Hyvinkää, 21 de desembre de 2011) fou un pentatleta finlandès que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on disputà dues proves del programa de pentatló modern. Junt a Olavi Mannonen i Lauri Vilkko guanyà la medalla de bronze en la competició per equips, mentre en la competició individual fou tretzè.

## Referències

* ↑ «Olympiamitalisti Olavi Rokka kuoli» (en finès). [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ Olavi Rokka a Sports Reference (arxivat)
# Bertran I de Provença

    Pel Bertran de l'altra branca del comtes de Provença vegeu Bertran II de Provença
Bertran I (mort després de 1081) fou comte de Provença de 1063 fins a la seva mort. Era fill de Guillem III Tallaferro, comte de Tolosa, i d'Emma del Venaisi o d'Avinyó, comtessa de Provença.

## Biografia

Una font no identificada li atribueix com esposa a Alix de Dia, de la que hauria tingut una filla, casada al comte Ramond de Sant Gèli, però un estudi recent atribueix aquesta filla al comte Jofré i Guifré I de Provença.

## Incerteses

Una gran incertesa domina sobre aquest comte de Provença, que no se se sap si fou comte indivís de Provença o comte a Forcalquier o Avinyó. En aquest context, cal no confondre a Bertran I amb el seu cosí Folc Bertran, un comte de Provença de la generació anterior (germà de Jofré o Guifré I de Provença) o amb Bertran (que assenyalem com a Bertran II) fill de Guifré o Jofré.

## Notes

* ↑ Foundation for Medieval Genealogy.
* ↑ Florian Mazel, La noblesse et l'Eglise en Provence fin Xe-début XIVe siècle ISBN 2735505030, pag. 75.
* ↑ Martin Aurell, Actes de la famille des Porcelet ISBN 2735504468, actes respectivament de 1034, 1037, 1040 i 1044.

## Fonts

* Foundation for Medieval Genealogy

## Vegeu també

* Llista de comtes de Provença.
# Roger Rioland

Roger Rioland (Vitry-sur-Seine, 20 d'octubre de 1924 - Ivry-sur-Seine, 23 de març de 2018) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1947 i 1956. Va destacar en el ciclisme en pista on va guanyar, com amateur, el Campionat del món en Persecució.

## Palmarès en pista

* 1946
** Campió del món amateur en Persecució
* 1947
** Campió de França amateur en Persecució
* 1948
** Campió de França en Persecució
* 1951
** Campió de França en Persecució
* 1952
** Campió de França en Persecució

## Palmarès en ruta

* 1944
** 1r a la París-Évreux
* 1952
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oise

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Embassament de l'Albagés

La presa de l'Albagés, a la vall del riu Set, s'ha projectat com una peça de regulació que emmagatzema els cabals procedents de l'embassament de Rialb a través del Canal Segarra-Garrigues, punt d'inici del canal. En un inici es va preveure que estigués en funcionament el setembre de 2013, però per culpa de retards en l'execució del projecte, encara no s'ha acabat, i s'esperava que estigués ultimat al 2017, sembla que al 2021 hauria d'estar conclòs. Tindrà una capacitat de prop de 80 hectòmetres cúbics, equiparable a la presa d'Oliana.
S'ha projectat com una presa de materials solts de 85 metres d'alçada sobre la llera i de 90 metres sobre els fonaments. La longitud de coronació serà de 763 metres i la seva amplada de 10 metres.
Aquesta aigua emmagatzemada donarà servei al futur regadiu del canal Segarra-Garrigues dels sectors 10, 11, 14 i 15. En total, prop de 9 mil hectàrees dels municipis de l'Albagés, Cervià de les Garrigues, la Pobla de Cérvoles, i Juncosa. A més, s'hi contemplen actuacions complementàries en camins i canonades, i el conjunt de l'obra es farà amb criteris mediambientals, com és el fet de fer servir terra compactada i no formigó per tancar la vall.

## Referències

* ↑ «El canal Segarra-Garrigues estarà llest en 4 anys». Ara Ponent, 29-10-2010. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ «Albages anuncia del desbloqueig de les obres de l'embassament». [Consulta: 30 agost 2015].
* ↑ «Finalizan los trabajos para que el agua del embalse de Rialb llegue a la presa de Albagés» (en castellà). Europa Press, 06-08-2015. [Consulta: 30 agost 2015].
* ↑ MOLINA, MARÍA. «El pantà de l'Albagés manté l'aigua embassada», 09-01-2020. [Consulta: 29 agost 2020].
* ↑ «Presa de L'Albagés». PROSER, Proyectos y Servicios, SAU. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 agost 2015].
* ↑ «Regadiu Segarra-Garrigues». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació. [Consulta: 31 desembre 2019].
# RT d'Andròmeda

RT d'Andròmeda (RT Andromedae) és una estrella variable a la constel·lació d'Andròmeda. S'estima que el sistema s'hi troba a 322 anys llum (98,7 parsecs) de distància.
RT d'Andròmeda es classifica com a variable RS Canum Venaticorum, un tipus d'estrella binària eclipsant propera. Varia des d'una magnitud visual aparent de 9,83 amb una brillantor mínima fins a una magnitud de 8,97 amb una brillantor màxima, amb un període de 0,6289216 dies. El sistema consisteix en una estrella de seqüència principal de tipus G una mica més massiva que el Sol i una estrella de seqüència principal de tipus K una mica menys massiva; la corba de llum d'aquest sistema binari eclipsant presenta variacions seculars de període i mínims.

## Presència d'un tercer cos

Segons Pribulla et al. (2000), els canvis de variabilitat es podrien atribuir a un tercer objecte del sistema, fins i tot a un possible quart. S'estima que la seva massa mínima és del 5% de la massa del Sol (aproximadament 50 vegades la massa de Júpiter), amb un període orbital proper als 75 anys i una excentricitat que hom creu que és bastant alta (a 0,56). Un objecte d'aquest tipus podria resultar ser una nana marró o fins i tot un planeta jovià massiu. No obstant això, un document recent de Manzoori (2009) va observar que hi ha una tendència decreixent en el període orbital, de manera que la frenada magnètica podria explicar millor l'evolució d'aquest sistema orbital.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Kinematics of chromospherically active binaries and evidence of an orbital period decrease in binary evolution» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 3, 4-2004, pàg. 1069–1092. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2004.07588.X.
* 1 2 3 Pribulla; etal «Active eclipsing binary RT Andromedae revisited». Astronomy & Astrophysics, 362, 2000, pàg. 169–188. Bibcode: 2000A&A...362..169P.
* ↑ RT And, database entry, Combined General Catalog of Variable Stars (GCVS4.2, 2004 Ed.), N. N. Samus, O. V. Durlevich, et al., CDS ID II/250 Accessed on line 2009-06-22.
* ↑ Manzoori, D. «Cyclic Variations of Orbital Period and Long-Term Luminosity in Close Binary RT Andromedae». The Astronomical Journal, 138, 6, 2009, pàg. 1917–1924. Bibcode: 2009AJ....138.1917M. DOI: 10.1088/0004-6256/138/6/1917.
# Pelagicets

Els pelagicets (Pelagiceti) són un clade de cetacis que inclou els membres d'aquest grup totalment adaptats a la vida aquàtica. Conté els neocets (cetacis moderns) i els seus parents extints més propers. Els pelagicets es diferencien dels cetacis més primitius pel fet de tenir les extremitats posteriors molt reduïdes o absents del tot, un gran nombre de vèrtebres lumbars, la pelvis girada i les vèrtebres caudals comprimides en suport d'una cua en forma d'aleta caudal. El nom científic «Pelagiceti» significa 'balenes marines' i es refereix a l'hàbitat d'aquests mamífers.

## Referències

* ↑ Entrada «Pelagiceti» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ Berta, 2017, p. 24.
* 1 2 Uhen, 2008, p. 591.
* ↑ Benton, 2014, p. 372 i 373.

## Bibliografia

* Benton, M. J. Vertebrate Palaeontology (en anglès). 4a edició. Wiley-Blackwell, 2014. ISBN 9781118407554.
* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
* Uhen, M. D. «New protocetid whales from Alabama and Mississippi, and a new cetacean clade, Pelagiceti» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 28, 3, 2008, pàg. 589-593. DOI: 10.1671/0272-4634(2008)28[589:npwfaa]2.0.co;2.
# Olga Jensch-Jordan

Olga Jensch-Jordan (Nuremberg, 13 de març de 1913 - Berlín, 13 de febrer de 2000) va ser una saltadora alemanya, que competir durant la dècada de 1930.
En el seu palmarès destaquen dues medalles d'or en el trampolí de tres metres al Campionat d'Europa de 1931 i 1934. Va disputar dues edicions dels Jocs Olímpics: el 1932 i, 1936, on fou quarta i cinquena respectivament.
Després de retirar-se de la competició es va convertir en una reconeguda entrenadora de salt. El 1948 va co-fundar la Federació Esportiva Alemanya i el 1951 el Comitè Olímpic Nacional de l'Alemanya Oriental.

## Referències

* 1 2 «Olga Jensch-Jordan Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de gener 2011. [Consulta: 13 juny 2019].