OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Irenomys tarsalis

Irenomys tarsalis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids que viu a Xile i l'oest de l'Argentina. El nom genèric Irenomys deriva de les paraules gregues ιρην ('pau') i μυς ('ratolí'). Oldfield Thomas l'anomenà així el 1919 per a commemorar la fi de la Primera Guerra Mundial l'any anterior.
La seva llargada total és d'entre 270 i 326 mm i la llargada de la cua d'entre 162 i 196 mm. Les potes posteriors fan entre 28 i 32 mm i les orelles entre 20 i 25 mm. Pesa entre 30 i 60 grams. Té els ulls grossos i el pell suau. L'esquena és de color gris rogenc amb línies fosques. Les orelles són de color negre marró i la panxa és més clara. I. tarsalis té 64 cromosomes

## Referències

* ↑ Entrada «Irenomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Macropodins

Els macropodins (Macropodinae) són una subfamília de diprotodonts de la família dels macropòdids. Conté totes les espècies vivents de macropòdids tret del ualabi llebre de bandes, a més d'un bon grapat de gèneres extints. La majoria d'espècies d'aquest grup són animals nocturns. La seva distribució original abasta Austràlia, Nova Guinea i illes properes.

## Referències

* ↑ Entrada «Macropodinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Cal Valentines de Cellers

Cal Valentines de Cellers és una masia del nucli de Cellers, al municipi de Torà (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

És una de les masies de la vall de la riera de Cellers que s'estén a llevant del nucli urbà de Torà. Com la majoria d'elles s'aixeca al peu de la Serra de Sant Donat, a la solana. S'hi va per la carretera de Cellers (dita també de les Valls) que s'inicia al darrere del camp d'esports i les piscines municipals (41° 48′ 34.09″ N, 1° 24′ 25.76″ E﻿ / ﻿41.8094694°N,1.4071556°E﻿ / 41.8094694; 1.4071556﻿ (Inici ruta)). La carretera ressegueix notòriament el marge dret de la riera i, després de deixar a l'esquerre la masia d'Otgers, als 3 km. s'arriba al trencall de Valentines (senyalitzat) (41° 48′ 22.99″ N, 1° 26′ 25.63″ E﻿ / ﻿41.8063861°N,1.4404528°E﻿ / 41.8063861; 1.4404528﻿ (Fi ruta)). El mas està 500 metres més enllà.

## Descripció

Edifici que forma part d'una explotació agrícola.
Consta de quatre façanes i tres plantes. A la façana principal (sud) hi ha el portal d'accés en arc rebaixat amb un ràfec a sobre. Tres esglaons condueixen a la porta d'entrada, en pedra i arc de mig punt, una finestra que es troba a la banda esquerra duu a la llinda la data d'una reforma: 1832. A la banda dreta de la porta dues petites obertures, a manera d'espitlleres. Sobre l'arc de la porta d'entrada, una reforma anterior va col·locar un balcó, fent malbé part de les dovelles de l'arc de mig punt. A la seva dreta es troba una finestra i un balcó que no sobresurt del pla de la façana.
A la façana oest, a la segona planta a l'esquerra hi ha una finestra amb llinda de fusta i a la dreta hi ha una finestra coronella, que dona la sensació que sigui posterior a la construcció original. A la darrera planta hi ha una altra finestra. La façana nord està ocupada per plantes enfiladisses. Tot i això s'observen a la part esquerra de la planta baixa, una entrada coberta. A la darrera planta hi ha quatre finestres. A la façana est, a la planta baixa, s'hi annexa un petit edifici. A la planta superior hi ha dues petites finestres.
La coberta és de dos vessants (nord-sud), acabada amb teules.
A uns 6 metres a l'oest de la casa se situa un fresquer, forat que baixa sota terra, utilitzat en èpoques anteriors per a mantenir les begudes i els aliments frescos

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Valentines de Cellers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Platges de Montgat

Les Platges de Montgat són tres platges situades al municipi de Montgat (Maresme), a la costa del Maresme. Amb una superfície de 87.000 m².

## Accessos

* Autobús:
** B30: Santa Coloma G. (Can Franquesa) Menorca - Tiana (Camí d'Alella)
** TM: Tiana (El Carmelità) - Montgat (Pl. de la Mare)
** N9: Barcelona (Portal de la Pau) - Tiana (Edith Llaurador)
* Tren (RENFE): Estació de Montgat o Montgat Nord:
** Línia C1 (L'Hospitalet/Aeroport - Barcelona - Mataró/Maçanet)

## Equipaments

Els equipaments presents a la platja són:
* Dutxes: 21
* Papereres: 70
* Passeres d'accés a la sorra: 13
* Zones de joc infantil: 2
* Torres i cadires de vigilància: 4
* Cabines sanitàries: 8
* Senyals informatius: 11
* Abalisament zona de bany

## Serveis

Els serveis disponibles a la platja són:
* Accés de minusvàlids fins a l'aigua
* Salvament i socorrisme
* Neteja diària de la sorra

## Referències

* 1 2 3 «Montgat. Equipaments a les Platges». Diputació de Barcelona. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 27 febrer 2013].
* «Platges de Montgat». Àrea Metropolitana de Barcelona. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2013. [Consulta: 5 novembre 2013].
# Sikandar Butshikan

Sikandar ibn Kutb al-Din Hindal, conegut com a Butshikan, fou sultà de Caixmir (1389-1410 o 1413) de la dinastia swati.
Va pujar al tron a la mort del seu pare Kutb al-Din Hindal 1373-1389, sent encara menor d'edat i quedant sota regència de la seva mare. El 1393 amb el suport dels sayyids bayhakis, que s'havien refugiat al país fugint de Tamerlà, es va emancipar de la tutela materna. Va encunyar moneda i va llegir la khutba en nom propi. A causa de la campanya de Tamerlà a l'Índia, van arribar al Caixmir molts refugiats entre els quals el més notable fou sayyid Muhammad ibn Ali Hamadani, que va restar alli uns dotze anys. Sikandar va seguir una política islàmica rigorista, perseguint als hindús del país (als que imposava la djizya) i destruint els ídols locals el que li va valer el nom de Butshikan (destructor d'ídols o iconoclasta). Va atribuir terres als musulmans i va construir khanakahs pels sufites. Va morir segons les fonts el 1419 o el 1413. El va succeir el seu fill Ali Shah o Shahi Khan (conegut pel seu nom de regne de Zayn al-Abidin) que va retornar a una política de tolerància.

## Bibliografia

* Mohibbul Hasan, Kashmir under the Sultans, Calcuta, 1959. Presentació a Internet a: Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Alcidedorbignya inopinata

Alcidedorbignya inopinata és un mamífer extint que pertany al subordre dels pantodonts. Visqué durant el Paleocè a Sud-amèrica. Fou anomenat en honor del biòleg francés Alcide d'Orbigny.
A. inopinata és possiblement un omnívor i relativament petit. Els seus fòssils foren descoberts a la formació de Santa Lucía (Bolívia), que data del Tiupampà (Paleocè inferior). A. inopinata és un dels pantodonts més primitius coneguts i l'únic oriünd de Sud-amèrica. El grup probablement hi arribà per un pont terrestre que el connectava amb les Grans Antilles i Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ Entrada «Alcidedorbignya» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Tapírids

Els tapírids (Tapiridae) són una família de mamífers de l'ordre dels perissodàctils. Els tapirs en són els únics representants vivents, però el grup també inclou molts gèneres extints. És una de les famílies més antigues entre els mamífers i era una de les més esteses en l'Oligocè, fa uns 55 milions d'anys, quan estaven distribuïts per tot el món. El fòssil de tapir més vell d'Europa, d'entre 3,5 i 4 milions d'anys, fou trobat el 2008 al Camp dels Ninots de Caldes de Malavella.

## Referències

* ↑ Entrada «Tapiridae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Diari de Girona
# Neotomys ebriosus

Neotomys ebriosus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2.500 i 4.600 msnm a l'Argentina, Bolívia, el Perú i Xile. Es tracta d'un animal herbívor. Els seus hàbitats naturals són els rierols i les zones humides. Està amenaçat per la modificació del seu medi per les activitats humanes, com ara la irrigació de conreus.

## Referències

* ↑ Entrada «Neotomys ebriosus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Vargas, J. et al. Neotomys ebriosus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 9 abril 2017.
# Pseudomys

Pseudomys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Les espècies d'aquest grup són oriündes d'Austràlia i Nova Guinea. Tenen una llargada de cap a gropa de 6–16 cm, la cua de 6–18 cm i un pes de 12–90 g. Ocupen una gran varietat d'hàbitats, incloent-hi els deserts sorrencs, els matollars, els aiguamolls i els boscos. El nom genèric Pseudomys significa 'ratolí fals' en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Pseudomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Pseudomys» d'Animalia (en anglès).
# Arqueomerícids

Els arqueomerícids (Archaeomerycidae) són una família extinta de mamífers artiodàctils. Visqueren a Àsia entre l'Eocè i l'Oligocè. Se n'han trobat restes fòssils al Japó, el Kazakhstan, Mongòlia, Myanmar i la Xina. Els seus parents vivents més propers són els tragúlids. Es diferencien de les altres famílies tradicionalment classificades a la superfamília dels traguloïdeus (actualment considerada parafilètica) per tenir un neurocrani primitiu, la part facial del crani lleugerament allargada i una fíbula completa.

## Referències

* 1 2 Entrada «Archaeomerycidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Vislobókova, I. A. «Archaeomeryx (Archaeomerycidae, Ruminantia): Morphology, Ecology, and Role in the Evolution of the Artiodactyla» (en anglès). Paleontological Journal, 36 (supl. 5), 2002, pàg. 428–523.
# Pristerodon

Pristerodon és un gènere extint de sinàpsids que visqueren durant el Permià mitjà i superior en allò que avui en dia és el sud d'Àfrica i el subcontinent indi, que en aquell temps formaven part del sud del supercontinent de Gondwana. Se n'han trobat restes fòssils a l'Índia, Sud-àfrica i Zàmbia. Fou un dels primers animals terrestres a desenvolupar un sentit de l'oïda basat en la transmissió del so per l'aire en lloc de les vibracions del sòl. Un espècimen sud-africà fou estudiat amb tomografia de neutrons i es descobrí que tenia el timpà al maxil·lar inferior, cosa que significaria que hauria perdut capacitat auditiva mentre mastegava. Thomas Henry Huxley descrigué aquest tàxon creient erròniament que era una sargantana.

## Referències

* ↑ Entrada «Pristerodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Huxley, 1868, p. 204.

## Bibliografia

* Huxley, T. H. «I.—On Saurosternon Bainii, and Pristerodon McKayi, Two New Fossil Lacertilian Reptiles from South Africa» (en anglès). Geological Magazine, 5, 47, 1868, pàg. 201-205. DOI: 10.1017/S0016756800207784.
# Macromerion schwartzenbergii

Macromerion schwartzenbergii és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels esfenacodòntids que visqué durant el Gjelià (estatge final del Carbonífer superior) en allò que avui en dia és l'Europa Central. Se n'han trobat restes fòssils a la República Txeca. És un dels esfenacodòntids amb caràcters més derivats. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Macromerion.

## Referències

* ↑ Entrada «Macromerion schwartzenbergii» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Delphinognathus conocephalus

Delphinognathus conocephalus és una espècie de sinàpsid extint de la família dels tapinocefàlids. Es tracta de l'únic representant conegut del gènere Delphinognathus i visqué durant el Permià mitjà en allò que avui en dia és el sud d'Àfrica. Se n'han trobat restes fòssils a la província sud-africana del Cap Occidental. L'holotip era un crani de 31 cm de llargada, tot i que en vida devia ser una mica més gros. En la seva descripció del tàxon, el paleontòleg britànic Harry Govier Seeley comparà el seu maxil·lar inferior amb el dels dofins. De fet, el nom genèric Delphinognathus vol dir precisament 'mandíbula de dofí'.

## Referències

* 1 2 Entrada «Delphinognathus conocephalus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Seeley, 1892, p. 469.
* ↑ Seeley, 1892, p. 474.

## Bibliografia

* Seeley, H. G. «On Delphinognathus conocephalus (Seeley) from the Middle Karoo Beds, Cape Colony, preserved in the South African Museum, Capetown» (en anglès). Quarterly Journal of the Geological Society, 48, 1892, pàg. 469–475. DOI: 10.1144/GSL.JGS.1892.048.01-04.31.
# Geikia

Geikia és un gènere de sinàpsids extints de la família dels gèikids. Visqué durant el Permià superior en allò que avui en dia és Àfrica i Europa. Se n'han trobat restes fòssils al Regne Unit i Tanzània. Fou descrit a partir d'un crani trobat prop d'Elgin (Escòcia) i anomenat en honor de Sir Archibald Geikie, director general del Servei Geològic del Regne Unit. Els seus hàbitats naturals probablement eren les zones fluvials.

## Referències

* 1 2 Entrada «Geikia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Newton, 1893, p. 466.
* ↑ Newton, 1893, p. 470.

## Bibliografia

* Newton, E. T. «On some New Reptiles from the Elgin Sandstones» (en anglès). Transactions of the Royal Society of London, Series B, Biological Sciences, 184, 1893, pàg. 431-503. DOI: 10.1098/rstb.1893.0007.
# Aulacephalodon

Aulacephalodon és un gènere de sinàpsids extints de la família dels gèikids que visqueren durant el Permià superior en allò que avui en dia és Sud-àfrica. Era un dicinodont de mida mitjana, amb el crani curt (135–410 mm) i ample. Originalment fou descrit com a subgènere d'Oudenodon. No se sap amb certesa si és un gènere monotípic o politípic, car hi ha dubtes sobre l'afiliació taxonòmica de A. peavoti.

## Referències

* ↑ Entrada «Aulacephalodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Seeley, 1898, p. 108.

## Bibliografia

* Seeley, H. G. «On Oudenodon (Aulacocephalus) pithecops from Cape Colony» (en anglès). Geological Magazine, 5, 1898, pàg. 107–110.
# Galepus jouberti

Galepus jouberti és una espècie extinta de sinàpsid del clade dels quenosaures que visqué al sud d'Àfrica durant el Capitanià (Permià mitjà). Es tracta de l'única espècie coneguda del gènere Galepus. Se n'han trobat restes fòssils a Sud-àfrica. Juntament amb Galechirus, Galeops i Patranomodon, és un dels únics quatre anomodonts no dicinodonts dels quals s'ha trobat material postcranial. Era més o menys de la mateixa mida que Galechirus i Galeops. Tenia com a mínim sis dents petites al maxil·lar inferior.

## Referències

* 1 2 Entrada «Galepus jouberti» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Fröbisch i Reisz, 2011, p. 662.
* ↑ Kemp, 2005, p. 43.

## Bibliografia

* Fröbisch, J.; Reisz, R. R. «The postcranial anatomy of Suminia getmanovi (Synapsida: Anomodontia), the earliest known arboreal tetrapod» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 162, 2011, pàg. 661-698. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2010.00685.x.
* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
# Varanosaure

El varanosaure (Varanosaurus acutirostris) és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels ofiacodòntids o dels varanopsèids que visqué a Nord-amèrica durant el Kungurià (Permià inferior). Se n'han trobat restes fòssils a Texas. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Varanosaurus, atès que V. wichitaensis n'és molt probablement un sinònim. Tenia les dents esveltes, uniformes i punxegudes. Basant-se en dents típiques dels ofiacodòntids, com les del mateix varanosaure, s'ha suggerit que aquests animals tenien una dieta piscívora.

## Referències

* 1 2 Entrada «Varanosaurus acutirostris» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Kemp, 2005, p. 22.
* ↑ David S. Berman et al. «The Cranial Anatomy Relationships of the Synapsid Varanosaurus (Eupalycosauria: Ophiaconodontiae) from the Early Permian of Texas and Oklahoma». Annals of the Carnegie Museum, vol. 64, núm. 2, pàg. 100
* ↑ Felice i Angielczyk, 2014, p. 27.

## Bibliografia

* Felice, R. E.; Angielczyk, K. D. «Was Ophiacodon (Synapsida, Eupelycosauria) a Swimmer? A Test Using Vertebral Dimensions». A: Kammerer, C.; Angielczyk, K. D.; Fröbisch, J. Early Evolutionary History of the Synapsida. Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology (en anglès). Springer, 2014, p. 25–51. DOI 10.1007/978-94-007-6841-3_3. ISBN 978-94-007-6841-3.
* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
# Cuon (gènere)

Cuon és un gènere de mamífers carnívors de la família dels cànids. El seu únic representant vivent, el cuó (C. alpinus), és actualment endèmic d'Àsia, tot i que anteriorment també vivia a Europa (incloent-hi els Països Catalans) i Nord-amèrica. Les restes fòssils de les espècies extintes s'han trobat als mateixos continents.
Els representants d'aquest grup tenen 40 dents. La tercera molar inferior (m3) és absent. La primera molar superior (M1) i la segona molar inferior (m2) estan reduïdes i simplificades. El talònid de la primera molar inferior (m1) presenta una única cúspide, l'hipocònid. L'espècie actual també és la més petita.

## Referències

* 1 2 Entrada «Cuon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Antón, 2013, p. 71.
* ↑ Ripoll et al., 2010, p. 438.
* ↑ Ceballos et al., 2014, p. 26.
* ↑ Sanchis et al., 2020, p. 141.
* ↑ Ripoll et al., 2010, p. 437.

## Bibliografia

* Antón, M. Sabertooth (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 9780253010490.
* Ceballos, G.; Arroyo-Cabrales, J.; Medellín, R. A.; Medrano González, L.; Oliva, G. «Diversity and Conservation». A: Ceballos, G. Mammals of Mexico (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2014. ISBN 9781421408798.
* Ripoll, M. P.; Morales Pérez, J. V.; Sanchis Serra, A.; Aura Tortosa, J. E.; Montañana, I. S. «Presence of the genus Cuon in upper Pleistocene and initial Holocene sites of the Iberian Peninsula: new remains identified in archaeological contexts of the Mediterranean region» (en anglès). Journal of Archaeological Science, 37, 3, 2010, pàg. 437–450. DOI: 10.1016/j.jas.2009.10.008.
* Sanchis, A.; Gómez-Olivencia, A.; Real, C.; Pérez, L.; Duarte, E.; de la Rasilla, M.; Fernández Peris, J.; Villaverde, V.; Pérez Ripoll, M. «Pleistocene dhole (genus Cuon) populations from the Iberian Peninsula: morphometry, taxonomy and evolution». A: Boudadi-Maligne, M.; Mallye, J.-B. Relations hommes – canidés de la préhistoire aux périodes modernes (en anglès). Ausonius Éditions, 2020, p. 141–158. DOI 10.46608/DANA3.9782381490120.9.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Tritheledon riconoi

Tritheledon riconoi és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels triteledòntids que visqué durant el Juràssic inferior en allò que avui en dia és Sud-àfrica. Es tracta de l'única espècie coneguda del gènere Tritheledon. Fou descrit pel paleontòleg sud-africà Robert Broom a partir d'un crani associat a diverses dents, la majoria trencades, al qual es referí com «una de les troballes més interessants dels últims anys». L'os jugal és particularment robust. Les dents molars estan comprimides en l'eix anteroposterior. Fou anomenat en honor d'un tal M. Ricono, el descobridor de l'holotip.

## Referències

* ↑ Entrada «Tritheledon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Broom, 1912, p. 334.
* ↑ Broom, 1912, p. 335.
* ↑ Broom, 1912, p. 334 i 336.

## Bibliografia

* Broom, R. «On a new type of cynodont from the Stromberg» (en anglès). Annals of the South African Museum, 7, 1912, pàg. 334-336.
# Nimravides

Nimravides és un gènere de mamífers carnívors extints de la família dels fèlids. Visqué durant el Miocè en allò que avui en dia són els Estats Units. Se n'han trobat restes fòssils a Califòrnia, Florida, Kansas, Nebraska, Nou Mèxic, Oklahoma i Texas. A més a més, unes restes de petjades trobades a diverses localitats de Califòrnia podrien ser de Nimravides i el seu parent Machairodus.
Evolucionaren d'Hyperailurictis. L'espècie N. catocopis era igual de grossa que un tigre de grans dimensions.

## Referències

* 1 2 Entrada «Nimravides» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Antón, 2013, p. 165.
* ↑ Werdelin et al., 2010, p. 75.
* ↑ Antón, 2013, p. 122.

## Bibliografia

* Antón, M. Sabertooth (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 9780253010490.
* Werdelin, L.; Yamaguchi, N.; Johnson, W. E.; O'Brien, S. J. «Phylogeny and evolution of cats (Felidae)». A: Macdonald, D. W.; Loveridge, A. J. The Biology and Conservation of Wild Felids (en anglès). Oxford University Press, 2010, p. 59-82. ISBN 9780191574146.
# Jonkeria

Jonkeria és un gènere de sinàpsids extints de la família dels titanosúquids que visqueren durant el Permià en allò que avui en dia és el sud d'Àfrica. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Occidental i el Cap Septentrional. Era aproximadament igual de gros que Cotylorhynchus, un sinàpsid anterior. La seva dieta és objecte de debat en l'àmbit de la paleontologia. Algunes fonts consideren que era un animal herbívor, mentre que d'altres han plantejat la possibilitat que fos omnívor o carnívor.

## Referències

* 1 2 Entrada «Jonkeria» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* 1 2 Parker, 2017, p. 14.
* ↑ Smith, Rubidge i Van der Walt, 2012, p. 36.

## Bibliografia

* Parker, S. A Brief Illustrated History of Life on Earth (en anglès). Capstone Press, 2017. ISBN 9781474727112.
* Smith, M. H. S.; Rubidge, B. S.; Van der Walt, M. «Therapsid biodiversity patterns and paleoenvironments of the Karoo Basin, South Africa». A: Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012, p. 31-64. ISBN 9780253005335.
# Oligokyphus

Oligokyphus és un gènere extint de cinodonts de la família dels tritilodòntids que visqueren entre el Triàsic superior i el Juràssic inferior. Eren uns dels representants més primitius de la seva família. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, els Estats Units, el Regne Unit i la Xina. La part postcranial del seu esquelet era del tot mamiferoide. Tenien húmers esvelts i fèmurs idèntics als dels mamífers.

## Referències

* 1 2 Entrada «Oligokyphus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* 1 2 Kemp, 2005, p. 72.

## Bibliografia

* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
# Endotiodòntids

Els endotiodòntids (Endothiodontidae) són una família extinta de sinàpsids que visqueren durant el Permià mitjà i superior en allò que avui en dia és Àfrica, Àsia i Sud-amèrica, que aleshores estaven juntes a la part meridional del supercontinent de Pangea. Els representants d'aquest grup eren animals herbívors. Tenien les dents petites i la mandíbula profunda i presentaven dents postcanines.

## Referències

* 1 2 Entrada «Endothiodontia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Endothiodontia» (en anglès). Mikko's Phylogeny Archive, 27 febrer 2019. [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ «Whaits, Reverend John Henry» (en anglès). S2A3 Biographical Database of Southern African Science, 28 març 2020. [Consulta: 26 abril 2022].