OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Calligra Words

Calligra Words o Words és un programa de processament de textos gratuït i de codi obert. Pertany a Calligra, el projecte de KDE per a crear un paquet ofimàtic propi.
Disposa d'una interfície intuïtiva, amb especial cura pel disseny, la maquetació i el format creatiu; permet incorporar fàcilment gràfics, imatges i continguts multimèdia arrossegant-los a la pantalla. A part de la interfície superior, compta amb una al costat que permet personalitzar característiques. Suporta una àmplia varietat de formats de fitxer com Word, ODT, RTF i HTML. D'altra banda, incorpora verificació ortogràfica.

## Referències

* ↑ Tripathi, Shashank. «10 Best Free Word Processing Software to Try in 2024 - SaaSworthy Blog». SaaSworthy, 09-01-2024. [Consulta: 5-02-20-24].
* ↑ González, Diego Germán. «Alternativas a WordPad para Windows y Ubuntu». Ubunlog, 23-09-2023. [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ Abigail, Leo. «Two Great Word Processors You Can Download Free for Linux Today!». Crack, 16-06-2023. [Consulta: 5 febrer 2024].
# Caledons

Els caledons (llatí: Caledones o Caledonii; grec antic: Καληδῶνες, Kaledones) foren una confederació de tribus celtes de parla britònica que visqueren en allò que avui en dia és Escòcia durant l'edat de ferro i l'època romana. L'historiador romà Tàcit diu que eren rossos i tenien el cos musculat, cosa que, en la seva opinió (errònia), indicava que tenien orígens germànics.

## Referències

* ↑ L. Anneu Florus, 1980, p. 129.
* ↑ P. C. Tàcit, 1926, p. 82.

## Bibliografia

* L. Anneu Florus. Gestes dels romans. Volum I. Fundació Bernat Metge, 1980. ISBN 9788472251717.
* P. C. Tàcit. Obres menors: Diàleg dels oradors. Agrícola. Germània. Fundació Bernat Metge, 1926. ISBN 978-84-7225-923-2.
# Can Tintorer (Anglès)

* Per a altres significats, vegeu «Can Tintorer (Gavà)».
Can Tintorer és un edifici al municipi d'Anglès catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Casa de quatre plantes amb una coberta de dues aigües a façana, entre mitgeres al cantó esquerre del carrer d'Avall, al costat de la segona arcada amb pis superior que talla el carrer. Respon a la tipologia de casa medieval transformada.
La planta baixa té un sòcol de pedra de mig metre, un portal emmarcat de pedra i allindanat amb un arc rebaixat i la porta d'entrada dels pisos superiors, de doble llinda i amb reixa de ferro de tancament. El portal és actualment un establiment comercial dedicat a la perruqueria.
El primer i el segon pis tenen un balcó i una finestra en la mateixa situació a la façana, decorats amb senzilles reixes de ferro. Són obertures rectangulars emmarcades de pedra grisa i calcària de Girona.
Les golfes consten d'un badiu que té tres obertures en forma d'arc de mig punt, dues de les quals, les laterals, són més petites. Aquestes tenen una balustrada de rajol de tres peus motllurats. En canvi, l'obertura central de les golfes està mig tapada i conserva els suports necessaris per pujar i baixar mobles des del carrer amb una politja.
Tota la façana té les obertures emmarcades de pedra a excepció de les de les golfes, que simulen la pedra amb pintura. La reixa que hi ha entre les dues llindes de la porta d'accés als pisos superiors porta la data de 1850, que és quan, presumiblement, es va transformar, reformar i ampliar l'habitatge d'origen medieval.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Tintorer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Can Thió de la Bassa

Can Thió de la Bassa és una masia situada als afores del nucli de Caldes de Malavella (Selva). Està situada al costat esquerre de la carretera N-II, seguint el mateix trencall que porta a l'Hostal de la Thiona, just davant el nucli de Franciac. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'estructura de la casa és de dues plantes i golfes, amb la teulada a dues vessants orientades als laterals, i ràfec doble. Totes les obertures de l'edifici són quadrangulars amb arc de llinda fet de pedra monolítica, exceptuant la porta principal, formada per un arc de carreus treballats amb una inscripció lleugerament esborrada: "...IGNATION...VIA / ELEVANS·ALL ISL...TI·ME·FESIT / FRANCESCH TIHO·AY·1631". Al centre de la inscripció, un orla barroca esculpida a manera d'incisió amb una T a la part inferior de l'escut dels Thió.Annex a la casa, hi ha un cos afegit, també amb la teulada a dues vessants orientades a les façanes laterals. A banda d'aquest cos, trobem altres construccions d'ús agrícola i ramader. La bassa que dona nom a Cant Thió de la Bassa, ha desaparegurt recentment durant les obres de la carretera N-II (març 2006).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Thió de la Bassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Camavis

Els camavis (en llatí Chamavi, en grec antic Καμαυοί, Καμαβοί, Χάμαβοι) eren un poble germànic, potser el mateix que els gambrivis que menciona Estrabó. Es troben en diferents indrets al llarg de la història.
Vivien originàriament a la vora del Rin, al lloc que més tard van ocupar els tubants i encara més tard pels usipets, diu Tàcit. Es van traslladar a l'interior, cap al país dels brúcters, i es diu que quan van entrar al seu territori van ser aniquilats. Claudi Ptolemeu parla dels quemes, segurament una branca dels camavis, i diu que ocupaven una part del país que abans havia estat dels brúcters.
Després no se'ls torna a mencionar fins uns segles més tard, quan eren un dels pobles confederats amb els francs, i fins i tot alguns d'ells es van establir a la Gàl·lia.

## Referències

* ↑ P. C. Tàcit, 1926, p. 148.
* ↑ Smith, William (ed.). «Chamavi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 juliol 2021].

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Obres menors: Diàleg dels oradors. Agrícola. Germània. Fundació Bernat Metge, 1926. ISBN 978-84-7225-923-2.
# Cadena principal dels Alps

La cadena principal dels Alps, també dita Divisòria Alpina és la línia central de muntanyes que formen la divisòria hidrogràfica de la serralada. Entre els grups de muntanyes es troben els Alps del Dofinat, els Graians orientals i occidentals, tots els Alps Bearnesos, el Tödi, Albula i Silvretta, les serralades Ortler i Adamello, i les Dolomites del Tirol del Sud, com també els Alps més baixos de Baviera (Vorarlberg), i de Salzburg.

## Característiques principals

Els Alps generalment es divideixen entre Alps Occidentals i Alps Orientals, tallats per la línia entre el Llac Constança i el Llac Como, seguint la vall del Rin.

## Referències

Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# Cantó de Montfort-sur-Risle

El cantó de Montfort-sur-Risle és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte de Bernay. Té 14 municipis i el cap es Montfort-sur-Risle.

## Municipis

* Appeville-Annebault
* Authou
* Bonneville-Aptot
* Brestot
* Condé-sur-Risle
* Écaquelon
* Freneuse-sur-Risle
* Glos-sur-Risle
* Illeville-sur-Montfort
* Montfort-sur-Risle
* Pont-Authou
* Saint-Philbert-sur-Risle
* Thierville
* Touville

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Marcel Marceron | Divers gauche |
| 1949-1961 | M.de Lévis-Mirepoix | RPF, després Divers droite |
| 1961-1973 | Paul Jouyet | UNR, després UDR |
| 1973-1979 | Jean Aublé | Divers droite |
| 1979- | Francis Courel | PCF, després DVG, després PS, després divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 5.654 | 5.907 | 5.695 | 6.130 | 6.570 | 6.670 | 7.393 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Monthermé

El cantó de Monthermé és un cantó francès del departament de les Ardenes, situat al districte de Charleville-Mézières. Té 8 municipis i el cap és Monthermé.

## Municipis

* Bogny-sur-Meuse
* Deville
* Haulmé
* Les Hautes-Rivières
* Laifour
* Monthermé
* Thilay
* Tournavaux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Clément Pierlot | PCF |
| 1949-1967 | René Hugot | SFIO, després Divers gauche |
| 1967-1977 | André Compain | PCF |
| 1977-2004 | René Visse | PCF |
| 2004- | Erik Pilardeau | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 15.366 | 16.117 | 16.429 | 15.274 | 14.158 | 13.688 | 12.564 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Montgeron

El cantó de Montgeron és un antic cantó francès del departament d'Essonne, que estava situat al districte d'Évry. Comptava amb el municipi de Montgeron.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Draveil i el cantó de Vigneux-sur-Seine.

## Municipis

* Montgeron

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1970 | Marcel Sieffert | UDR |
| 1970-19.. | M. Duc | PCF |
| 19..-1976 | Jean-Claude Fortuit | UDR |
| 1976-1982 | Bernard Garrigou | PS |
| 1982-1994 | Alain Josse | RPR |
| 1994- | Gérald Hérault | PS, després divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 21.728 | 23.876 | 22.039 | 21.677 | 21.905 | 22.880 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Campanya del Khuzestan (1393)

La campanya de Khuzestan fou una sèrie d'operacions militars dutes a terme per les forces de Tamerlà al Khuzestan el 1393.
Onze dies després d'acabar les operacions al Lur-i Kučik, Timur va arribar al pont del riu Abzal, a la vora de Dizful, que era de pedra i rajola cuita i estava format per 28 arcs grans i al costat de cada gran un de petit; a Dizful hi va arribar via Samra i el governador Shams al-Din va oferir 20 caixes de plata i cavalls que Timur va agafar i va seguir endavant cap a Shushtar.
Umar Xaikh va perseguir a Malik Izz al-Din cap el castell de Munkere; en aquesta zona va fer una recerca minuciosa però no va tenir notícies dels fugitius; va sotmetre diverses poblacions i viles de la plana i muntanya i finalment es va anar a reunir amb l'exèrcit imperial al pont de l'Abzal.
Pel seu costat Miran Shah, que venia amb l'equipatge, va arribar a Kaixan on el governador Malek Sarbadar, que governava en nom de Shah Mansur de Fars i Khuzestan al saber que arribava va enviar un correu a demanar quarter; li fou atorgat i se li va concedir vesta de honor i va passar al servei de Miran Shah. Timur va enviar a Umar Xaikh cap a Huwayza que estava governada per Islam en nom de Shah Mansur; Islam no va oferir resistència i va fugir i el príncep hi va poder entrar sense lluita.
Timur va acampar a la vista de Xuixtar a la vora del riu Txehar Donke. Ali Kutwal i l'amir Isfandiyar Nami que governaven Xuixtar per compte de Shah Mansur, van fugir cap a Xiraz i els notables de la ciutat van anar a oferir la seva submissió que fou acceptada. Khwaja (o Khoja) Masud Sabzawari amb 1000 homes es va establir com a guarnició de Xuixtar mentre Hasan-i-Rashid amb un altre contingent, s'establia a Huwayza; un oficial khurasani havia estat l'encarregat de la guarnició de Dizful. La regió de Xuixtar (i en alguns casos la pròpia ciutat) fou saquejada i els soldats es van emportar molts cavalls i mules. Timur va passar el riu i es va dirigir cap a un bosc de palmeres fora de la ciutat on se la van reunir els prínceps Pir Muhammad i Muhammad Sultan que venien del Luristan. Finalment tot l'exèrcit imperial es va reunir en aquest lloc.

## Notes

* ↑ Yazdi dona el total de 55
* ↑ Havia fugit del Khurasan el 1389 després d'una revolta, perseguit pel governador Miran Shah, i s'havia refugiat a territori muzaffàrida

## Bibliografia

* Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 22
# Cantó de Montmaraud

El cantó de Montmaraud és un cantó francès del departament de l'Alier, situat al districte de Montluçon. Té 16 municipis i el cap és Montmaraud.

## Municipis

* Beuna
* Besenet
* Blomart
* Chapas
* Chavenon
* Doyet
* Louroux-de-Beaune
* Montmaraud
* Montvicq
* Murat
* Saint-Bonnet-de-Four
* Saint-Marcel-en-Murat
* Saint-Priest-en-Murat
* Sazeret
* Vernusse
* Villefranche-d'Allier

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1970 | Armand Deschery | SFIO |
| 1970-1977 | Fernand Bizebard | CDP |
| 1977-1988 | Bernard Tabutin | PCF |
| 1988- | Bruno Rojouan | Unio Republicana del Borbonès |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 8.875 | 9.477 | 8.622 | 8.050 | 8.088 | 8.074 | 8.022 |
# Can Comte (Sils)

Can Comte és un edifici desaparegut de Sils (Selva) que formava part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Comte havia estat una masia situada al peu de l'antic Camí Reial. L'edifici original datava del segle XV, però al llarg dels anys va anar modificant. Era un edifici de dues plantes amb doble vessant a laterals i el més rellevant de la façana principal era la finestra central d'estil gòtic, geminada i trevolada.
Més tard, s'afegí un cos juxtaposat perpendicularment que formava part d'una construcció del segle XX i a mitjans dels anys noranta, aquest estava destinat a les oficines d'una empresa paperera que utilitzava la propietat com a magatzem. És aquesta empresa que a principis del segle XXI va decidir enderrocar l'antiga masia per tal de construir uns grans magatzems i oficines.
L'únic testimoni de Can Compte és un pou que estava situat davant la casa, aquest s'ha conservat juntament amb una pedra testimonial amb una placa de ceràmica que du el nom de l'antiga masia: “Can Compte”. Es troba envoltada però, per l'asfalt i la reixa que tanca el recinte de l'empresa.

## Referències

* 1 2 3 «Can Comte». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Alejandra de la Guerra

Alejandra de la Guerra (14 de febrer de 1968) és una exjugadora de voleibol del Perú. Va ser internacional amb la Selecció femenina de voleibol del Perú. Va competir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 a Seül, on va guanyar la medalla de plata.

## Referències

* ↑ «Alejandra de la Guerra Bio, Stats, and Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-08-03. [Consulta: 20 desembre 2017].
# Erik Byléhn

Erik Byléhn (Bollnäs, 15 de gener de 1898 - Uppsala, 14 de novembre de 1986) va ser un atleta suec que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà tres proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de plata en la prova dels 4x400 m relleus, formant equip amb Artur Svensson, Gustaf Weijnarth i Nils Engdahl. En els 400 i 800 metres quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, disputà dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de plata en la cursa dels 800 metres, mentre en la del 4x400 m relleus fou quart.
En el seu palmarès també destaquen tres campionats nacionals, dos dels 800 metres (1925 i 1928) i un dels 400 metres (1925).

## Millors marques

* 400 metres llisos. 48.7" (1924)
* 800 metres llisos. 1'52.8" (1928)

## Referències

* 1 2 3 «Erik Byléhn Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 d’abril 2014. [Consulta: 7 juny 2018].
* ↑ Erik Byléhn a Comitè Olímpic Suec
* ↑ Erik Byléhn. trackfield.brinkster.net
# Ala al-Din Ali ibn Xudja al-Din

Diya al-Din o Ala al-Din Ali ibn Xudja al-Din, fou malik gúrida i després sultà que va regnar al domini de Ghor (amb seu a Firuzkuh) com a darrer membre de la dinastia abans de l'eliminació del seu poder pels xas de Coràsmia. Era fill de Xudja al-Din Alí i de la princesa coneguda després com a Maleka-ye Hadjdji.
Inicialment el seu nom era Diya al-Din (o Zia al-Din) i portava també el de "Perla de Ghor" i fou governador del Khurasan després del 1199/1200 en el regnat del seu cosí Xams al-Din Muhàmmad (Ghiyat al-Din) (1163-1203). Es va casar precisament amb la filla de Xams al-Din Muhàmmad (Ghiyat al-Din). No va poder resistir l'atac de Muhammad Ala al-Din de Coràsmia al Khurasan i va haver d'entregar Nixapur al khwrizmxah.
El 1203 va morir Xams al-Din Muhàmmad i el va succeir el seu germà Xihab al-Din Muhàmmad (Muizz al-Din) (1203-1206) que el va nomenar com a governador de la regió de Ghor (la capital estava a Firuzkuh i en devia quedar exclosa) i de Gardjistan i Zamindawar; del seu govern es recorda una expedició contra els ismaïlites del Kuhistan.
A la mort del seu cosí el 1206 fou destituït pel nou sultà Ghiyath al-Din Mahmud (1206-1212) que el va fer empresonar en una fortalesa del Gardjistan, però fou alliberat al cap d'un temps; més tard fou altre cop empresonat sota el sultà Ala al-Din Atsiz (1213-1214) però quan aquest fou mort en batalla (1214) els nobles el van treure de la presó i el van portar al tron a Firuzkuh, encara que el poder real el tenia el comandant turc de Gazni, Yalduz. Al cap d'un any va haver de rendir Firuzkuh a les forces del xa de Coràsmia (1215), i va poder anar a viure un exili honorable a Coràsmia on va morir al cap d'uns anys.

## Bibliografia

* C. E. Bosworth, Cambridge History of Iran V
* C. E. Bosworth, The early Islamic history of Ghur, Central Asiatic Journal 6, 1961
# Elstra

Elstra (alt sòrab: Halštrow) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Està situat al marge del riu Schwarze Elster, a 6 quilòmetres al sud-est de Kamenz, i 34 quilòmetres al nord-est de Dresden.
Al nucli de Kindisch (Kinč) neix el Schwarze Elster (Čorny Halštrow), un afluent major del riu Elba.

## Nuclis que el componen

* Boderitz (Bódricy)
* Dobrig (Dobrik)
* Elstra (Halštrow)
* Gödlau (Jědlow)
* Kindisch (Kinč)
* Kriepitz (Krěpjecy)
* Ossel (Wóslin)
* Prietitz (Protecy)
* Rauschwitz (Rušica)
* Rehnsdorf (Hrańčik)
* Talpenberg
* Welka (Wjelkow)
* Wohla (Walow)

## Enllaços externs

* Web d'Elstra Arxivat 2010-02-02 a Wayback Machine.
# Joaquim de Sentmenat i de Sarriera

Joaquim de Sentmenat i de Sarriera (Barcelona, 1894 - 2 de març de 1968) fou un polític català, VIII marquès de Sentmenat i X marquès de Ciutadilla, Gran d'Espanya.

## Trajectòria

Fill de Joaquim de Sentmenat i Patiño i Joaquima de Sarriera i de Vilallonga, a la mort del seu pare en 1924 va heretar els dos marquesats. En 1920 es casà amb María de la Soledad Osorio de Moscoso y Reynoso (1901-1975), IV duquessa de Santángelo, Gran d'Espanya i dama d'honor de la reina.
Tenia grans propietats a Castellar del Vallès i fou membre del consell d'administració del Banco Vitalicio de España. Va col·laborar amb la dictadura de Primo de Rivera i el 1924 fou nomenat regidor de l'ajuntament de Barcelona. Es va mostrar hostil a la Segona República Espanyola des del primer moment degut als plets per la retirada dels seus títols nobiliaris i els plets amb el municipi de Sentmenat per la canalització de les aigües de les seves terres. El 1932 va col·laborar amb la Sanjurjada. El seu pla era apoderar-se de l'Ajuntament de Barcelona, però el cop fracassà, fou detingut i deportat a Villa Cisneros (Sàhara Espanyol). El febrer de 1934 fou amnistiat pel govern d'Alejandro Lerroux. Quan esclatà la guerra civil espanyola va fugir cap al bàndol revoltat i les seves terres foren expropiades. Va lluitar en l'exèrcit revoltat com a capità d'artilleria i el 28 de gener de 1939 entrà a Sentmenat al capdavant de les tropes que comandava.
Fou president de la Societat del Gran Teatre del Liceu, president del Reial Cos de la Noblesa Catalana i cavaller de la Maestrança de València.

## Llegat

Tingué la seva residència al Palau de Sentmenat de Sarrià actualment seu de l'escola Eina, i a la Casa del Marquès de Sentmenat de la plaça d'Urquinaona de Barcelona, desapareguda el 1974.
El 1942 se li dedicà el darrer tram de l'antiga Travessera Vella de Les Corts, amb el nom de carrer de Marquès de Sentmenat, que es manté actualment.

## Referències

* 1 2 «Necrològica» p. 68. ABC, 02-03-1968.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.267. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ «75 anys després». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r maig 2015].
* ↑ «Edición del miércoles, 02 abril 1941, página 3 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ «CASA DEL MARQUÈS DE SENTMENAT. Plaça Urquinaona (1882-1974)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 02-01-2011.
* ↑ «TRAVESSERA VELLA DE LES CORTS». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 20-09-2015.
# Ratpenat d'espasa de Tomes

El ratpenat d'espasa de Tomes (Lonchorhina aurita) és una espècie de ratpenat que viu a Sud-amèrica i Centreamèrica.

## Distribució i hàbitat

Viu des d'Oaxaca fins a Veracruz, a Mèxic, Nicaragua, al sud del Brasil, Bolívia, el Perú, l'Equador i Trinitat i Tobago, i possiblement a l'illa de Nova Providència, des del nivell del mar fins als 1.500 metres.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
* ↑ Jones, J. K., Jr., & D. C. Carter. «Annotated checklist, with keys to subfamilies and genera. Part I.». A: R. J. Baker, J. K. Jones, Jr., & D. C. Carter. Biology of bats of the New World family Phyllostomatidae. Part I. vol.10. Special Publications, The Museum, Texas Tech University Press, 1976, pp.7-38. (anglès)
* ↑ Reid, F. A. A field guide to the mammals of Central America and southeast Mexico. Nova York: Oxford University Press, 1997, p. 334 pp. (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Ratpenat d'espasa de l'Orinoco

El ratpenat d'espasa de l'Orinoco (Lonchorhina orinocensis) és una espècie de ratpenat que viu al sud-est de Colòmbia i al sud de Veneçuela.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Ramón González

«Ramón González» té aquests significats:
* Ramón González Sicilia y de la Corte, un catedràtic i polític espanyol.
* Ramón González Brunet (1886-1936), un polític i sindicalista socialista gallec.
* Ramón González Peña (1888-1952), un sindicalista i polític socialista.
* Ramón González Arrieta (1967-), un ciclista basc.
* Ramón González Expósito (1974-), un futbolista castellà.
# Ramón Gil Sequeiros

Ramón Gil Sequeiros, conegut com a Moncho Gil, (Vigo, Espanya 1897 - íd. 1965) fou un futbolista gallec que jugava com a davanter, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer el 16 d'agost de 1897 a la ciutat de Vigo, població gallega situada a la província de Pontevedra. Morí a la seva residència de Vigo el 18 de gener de 1965.

## Carrera esportiva
### Trajectòria per clubs

Mambre del Real Vigo Sporting Club, jugà en aquest equip com a davanter fins al 1923, moment en el qual fitxà pel Celta de Vigo, on hi va romandre fins al 1927. Es retirà aquell mateix any.

### Trajectòria amb la selecció

Va participar amb la selecció espanyola en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica) i on la selecció aconseguí guanyar la medalla de plata. Gil jugà dos partits amb la selecció en aquella competició i posteriorment no tornà a ser seleccionat.

## Referències

* ↑ «Ramón Gil Sequeiros - Footballer». [Consulta: 25 juny 2022].
* 1 2 3 «Olympedia – Moncho Gil». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Grandes y pequeños jugadores del Celta de Vigo: MONCHO GIL» (en castellà). [Consulta: 25 juny 2022].