OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Charles Petro

Charles Petro (Blantyre, 8 de febrer de 2001) és un futbolista malawià que juga com a defensa en el club moldau Sheriff Tiraspol i en la selecció nacional de Malawi.

## Carrera del club

Petro es va unir a Big Bullets en 2018, jugant inicialment amb el seu equip de reserva a la Lliga de Futbol de la Regió Sud, de segona categoria, abans de ser ascendit al primer equip abans de la temporada 2019, causant un impacte immediat i exercint un paper fonamental en la seva segona victòria consecutiva a la Superlliga. Per la seva actuació, cobrint el buit deixat pel capità de l'equip, John Lanjesi, que estava lesionat, va ser nomenat Defensa l'Any, al temps que va ser nominat per al premi al Jugador l'Any en la cerimònia anual de lliurament de premis de la lliga.
Després de rebutjar una prova al Polokwane City sud-africà, Petro es va sotmetre a una prova d'un mes al Sheriff Tiraspol moldau a principis de 2020. El febrer, va signar un contracte de tres anys amb el club.

## Carrera internacional

Petro va representar a la selecció nacional sub-20 a la Copa COSAFA Sub-20 de 2017 i durant la fase de classificació per a la Copa d'Àfrica Sub-20 de 2019.
Va debutar amb la selecció absoluta el 20 d'abril de 2019, substituint a Gomezgani Chirwa durant l'empat a zero contra Eswatini en la fase de classificació per al Campionat Africà de Nacions 2020. També va jugar amb Malawi a la Copa COSAFA 2019 i en la classificació per la Copa Mundial de la FIFA 2022.

## Estadístiques
### Internacional

| Selecció nacional | Any | Aplicacions | Metes |
| Malawi |
| Malawi | 2019 | 10 | 0 |
| Malawi | 2020 | 3 | 0 |
| Malawi | 2021 | 3 | 0 |
| Total | Total | 16 | 0 |

## Honors
### Club
#### Big Bullets

* Super Lliga de Malawi: 2019

### Individual

* Defensa de l'any de la Super League de Malawi: 2019

## Referències

* 1 2 Fote, Peter «Charles Petro heads to Moldova». The Daily Times, 14-01-2020 [Consulta: 13 març 2020]. Arxivat 12 de gener 2023 a Wayback Machine.
* ↑ Mpando, Blessings «Charles Petro to have Moldova trials». malawichampion.com [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ Manda, Solomon «Bullets dominate TNM Super League awards». mwnation.com, 19-01-2020 [Consulta: 13 març 2020].
* ↑ Gondwa, Williams «Petro ignites fire». The Daily Times, 13-02-2020 [Consulta: 14 març 2020]. Arxivat 1 de novembre 2020 a Wayback Machine.
* ↑ «Malawi U-20 off to Zambia for COSAFA tournament». Nyasa Times, 02-12-2017 [Consulta: 13 març 2020].
* ↑ «25 players make U-20 final squad». Malawi24, 13-03-2018 [Consulta: 13 març 2020].
* ↑ Charles Petro a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Tembo, Arkangel «Mwase names Flames final squad for Cosafa». Malawi News Agency, 24-05-2019 [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ Chilapondwa, Andrew Cane «Future looks bright: Malawi to use young squad in qualifiers». Malawi24, 11-09-2019 [Consulta: 14 març 2020].

## Enllaços externs

* Charles Petro a FootballDatabase.eu
* Charles Petro a Global Sports Archive
* Charles Petro a National-Football-Teams.com (anglès)
* Charles Petro, Fitxa a Soccerway
# Jan van der Sluis

Jan van der Sluis (Rotterdam, 29 d'abril de 1889 - Rotterdam, 19 d'octubre de 1952) va ser un futbolista neerlandès que va competir a començament del segle xx. Jugà com a davanter i en el seu palmarès destaca la medalla de bronze en la competició de futbol dels Jocs Olímpics d'Estocolm, el 1912.
Pel que fa a clubs, jugà al VOC entre 1911 i 1913. A la selecció nacional jugà un sol partit, contra Finlàndia, en què marcà dos gols.

## Referències

* ↑ «Jan van der Sluis Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-08-21. [Consulta: 28 març 2017].
* ↑ [ http://www.voetbalstats.nl/spelernedxi.php?persid=464 Perfil a voetbalstats.nl]
* ↑ 21765 Jan van der Sluis Arxivat 2010-01-31 a Wayback Machine. a EU-Football.info
# Yngvars saga víðförla

Yngvars saga víðförla és una saga llegendària que se suposa escrita per Oddr Snorrason al s. XII. Els investigadors han estat escèptics amb l'autoria però en anys més recents n'ha guanyat més acceptació.
La saga descriu com es feu la darrera campanya vikinga al Caspi l'any 1041, i afegeix molta llegenda als fets històrics. L'expedició parteix de Suècia, dirigida per Ingvar el Viatger, que es dirigia a la terra dels sarraïns, Serkland. Aparentment, participen en la batalla de Sasireti, durant un període de guerra civil al Regne de Geòrgia.
Hi ha desenes de pedres rúniques alçades en memòria dels vikings que moriren en la incursió, la majoria al llac Mälaren, regió d'Uppland a Suècia. Una pedra del germà d'Ingvar indica que anà cap a l'Est a la recerca d'or, però va morir en terra islàmica.
Els participants foren seleccionats entre diferents husby (districtes o llogarets), i 24 de les 26 pedres rúniques d'Ingvar pertanyien a Suècia (en el sentit contemporani de país: Svealand) i 2 als territoris gots d'Östergötland. Els folkland d'Attundaland no hi van prendre part segurament a propòsit, per disposar d'una força defensiva a Suècia, mentre la major part de forces armades eren lluny.
El rei Anund Jacob era germà d'Ingegerd Olofsdotter, que es casà amb Iaroslav I de Kíev, que conquerí Kíev el 1019 al seu germà Sviatopolk I de Kíev. Aquest triomf fou possible amb l'ajut dels varegs, i segons la Saga d'Ingvar, els dirigia el seu pare Eymund.
Més tard Iaroslav tingué problemes amb els petxenegs, una tribu nòmada. L'expedició s'estigué uns anys a Kíev lluitant contra ells, i fins al 1042 no continuaren el seu camí cap a la mar Negra, i arribaren a Särkland.

## Referències

* ↑ Ross, Margaret Clunies (2000). Old Icelandic Literature and Society. Cambridge University Press. ISBN 0-521-63112-2, pàgs. 306-8.
* ↑ Oddr Snorrason (2003). The Saga of Olaf Tryggvason. Cornell University Press. ISBN 0-8014-4149-8, p. 3.
* ↑ Logan, Donald F. (1992). Los Vikingos en la Historia, 2nd ed., p. 202. Routledge. ISBN 0-415-08396-6.

## Vegeu també

* Incursions dels rus' a la mar Càspia.

## Bibliografia

* Anònim (2011) Saga de Yngvar el Viajero y otras sagas legendarias de Islandia, (trad.) Santiago Ibañez Lluch, Miraguano Edicions, Madrid, Espanya, ISBN 8478133801; ISBN 9788478133802.
* Logan, Donald F. (1992). The Vikings in History 2nd ed., Routledge. ISBN 0-415-08396-6
* Oddr Snorrason (traduït per Theodore M. Andersson) (2003). La Saga de Olaf Tryggvason. Cornell University Press. ISBN 0-8014-4149-8
* Ross, Margaret Clunies (2000). Old Icelandic Literature and Society. Cambridge University Press. ISBN 0-521-63112-2
# Panagiotis Paraskevópulos

Panagiotis Paraskevópulos (en grec: Παναγιώτης Παρασκευόπουλος, Gortinia, Peloponès, 1875 - Corfú, 8 de juliol de 1956) fou un atleta grec que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1896, a Atenes, i 1900, a París.
El 1896 va participar en el llançament de disc, en què guanyà la medalla de plata, per darrere Robert Garrett i un millor llançament de 28,955 m;
Quatre anys més tard, el 1900, a París, participà en dues proves. Repetí participació en el llançament de disc, acabant en quarta posició amb un millor llançament de 34,50 metres i també en el llançament de pes, en què acabà en cinquena posició final.

## Referències

* ↑ «Panagiotis Paraskevopoulos» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2017-06-10. [Consulta: 2 setembre 2012].
# Josep Blanch (1620-1672)

Josep Blanch (1620-1672) fou un canonge i arxiver de Tarragona. Fou autor de poesia religiosa, amorosa, satírica, burlesca i de circumstàncies, en la qual utilitzava un registre cultista que té l'arrel en Góngora. Recollí aquestes poesies en un cançoner manuscrit que titulà Matalàs de tota llana. D'acord amb la faceta d'arxiver, també va ser autor d'obres històriques com ara l'Arxiepiscopologi de la santa església metropolitana i primada de Tarragona.

## Referències

* ↑ Rossich, Albert; Valsalobre, Pep. Literatura catalana moderna (siglos XVI-XVIII) (en espanyol). I. Madrid: Sintesis, 2011, p. 91 (Letras universitarias). ISBN 9788497567930.
* ↑ Rossich, Albert. Panorama crític de la literatura catalana: Edat moderna. I. Barcelona: Vicens Vives, 2011, p. 262. ISBN 9788468201580.
* ↑ Valsalobre, Pep. Literatura catalana moderna II. I. Barcelona: UOC, 2001, p. 36. ISBN 8484291707.
# Imperi Neobabilònic

L'Imperi Neobabilònic o Segon Imperi Babilònic, va ser un període dins la història de Mesopotàmia que es va iniciar l'any 626 aC i va acabar l'any 539 aC. Durant els tres segles precedents, Babilònia havia estat governada per pobles de llengua acàdia i pels seus veïns del nord, Assíria. Un any després de la mort del governant assiri, Assurbanipal, el 627 aC, l'Imperi Assiri va entrar en una sèrie de brutals guerres civils. Babilònia es va rebel·lar sota Nabopolassar, un membre de la tribu dels caldeus que hi havia migrat al segle ix aC. Aliats amb els pobles medes, perses, escitis i cimeris saquejaren la ciutat de Nínive l'any 612 aC (episodi molt comentat a la Bíblia), i la seu de l'imperi va passar a ser Babilònia que no ho era des que morí Hammurabi al segle xviii aC. Durant aquest període va millorar l'economia, l'arquitectura, les arts i les ciències.
El Període Neobabiloni va finalitzar amb el regnat de Nabònides el 539 aC. Els perses de Cir el Gran finalment van conquerir l'imperi neobabilònic després de vèncer en la batalla d'Opis.

## Art

Durant l'era neobabilònia es van reverenciar les obres artístiques babilòniques dels segles passats. Per exemple van trobar una estàtua antiga de Sargon d'Accad i per aquest motiu es va erigir un temple dedicat a ell. També Nebuchadnezzar va excavar per tal de cercar els fonaments de Naram-Suen. De la mateixa manera els neobabilonis van tornar a les pràctiques de l'imperi sargònida (imperi accadià) d'escollir una filla del rei com serventa de la divinitat de la Sin.

## Vida econòmica

Es van posar en conreu noves grans superfícies de terra i es va estendre el sistema d'irrigació. El seu sistema era de finques molt extenses.
Les ciutats tenien autonomia local i rebien privilegis especials per part del rei. Els centres de les ciutats eren els temples.

## Dinastia neobabilònia

Dinastia XI de Babilònia (Neo-Babilònia)
* Nabu-apla-usur 626 – 605 aC
* Nabu-kudurri-usur II 605 – 562 aC
* Amel-Marduk 562 – 560 aC
* Neriglissar 560 – 556 aC
* Labaši-Marduk 556 aC
* Nabònides 556 – 539 aC

## Referències

* ↑ Talley Ornan, The Triumph of the Symbol: Pictorial Representation of Deities in Mesopotamia and the Biblical Image Ban (Göttingen: Academic Press Fribourg, 2005), 4 n. 6
* ↑ Grant, R.G.. 1001 Battles That Changed the Course of History (en anglès). Book Sales, 2017, p. 31. ISBN 9780785835530.
# Jane Bell

Jane Bell (Toronto, 2 de juny de 1910 - Fort Myers, 1 de juliol de 1998) va ser una atleta canadenca, especialista en els 100 metres llisos, que va arribar a ser medallista de bronze olímpica l'any 1928.

## Carrera esportiva

En els jocs olímpics d'Àmsterdam de 1928 va guanyar la medalla d'or en els 4x100 metres relleus, batent el rècord mundial amb un temps de 48.4 segons, arribant a la meta per davant dels Estats Units (que van ser plata amb una marca de 48.8 segons) i Alemanya (que va ser bronze amb 49.0 segons), sent les seves companyes d'equip: Ethel Smith, Bobbie Rosenfeld i Myrtle Cook. En la cursa dels 100 metres quedà eliminada en semifinals.

## Referències

* ↑ «Jane Bell». [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Jane Bell Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2019. [Consulta: 21 novembre 2018].
# Portada/efemèride novembre 17

Protesta a Praga durant la Revolució de Vellut.
« 16 de novembre · 17 de novembre · 18 de novembre »
# Yússuf ibn Raixid as-Sulamí

Yússuf ibn Raixid as-Sulamí fou ostikan d'Armènia del 786 a vers el 787. Segons al-Yaqubí, va portar a Armènia un grup nombrós d'àrabs nizarites (fins a aquell moment predominaven els iemenites, però després dels nizarites van arribar els rabia, principalment xaybànides, quan Armènia fou governada després d'ell per Yazid ibn Màzyad aix-Xaybaní).
Progressivament, els nizarites, els Banu Sulaym de la tribu de Qays Aylan o qaisites, i els xaybànides de la tribu Bakr (dels grups Mudar i Rabia, que van poblar completament l'Alzniq) van anar superant en nombre els iemenites, que al segle següent van desaparèixer d'Armènia com a elements organitzats. Aquestes tribus àrabs septentrionals van poblar l'anomenada Armènia IV, que estava formada per Šimšat (Samosata), Khilat o Khelat (Akhlat), Kalikala (Karin), Arčeš (Ardjish) i Apahunis o Bahunis (Bahunays). Les poblacions àrabs d'aquestes ciutats, guerreres, havien de formar un cordó de protecció de la regió contra els romans d'Orient. La població armènia, encapçalada pels seus nakharark, es va haver de desplaçar per motius econòmics i polítics a territori romà d'Orient (on van patir la persecució calcedoniana) o cap a Ibèria.
El va succeir Yazid ibn Màzyad aix-Xaybaní.

## Notes

* ↑ el grup principal eren els Kays Aylan amb la tribu Banu Sulaym, als quals els historiadors armenis anomenen qaisites o (per la dinastia) djahàpides; entre els Mudar i havia el clan del Profeta: els quraixites o fihrites
* ↑ els Ràbia tenien dos subgrups: els Wa'il i els Taghlib; aquests darrers es van establir al Diyar Rabia i més tard van originar el Hamdànides que van governar a Mossul i Alep
* ↑ els zuràides, una secció de la tribu Bakr, es va establir a Arzen

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 188-210.
* Canard, M.; Cahen, Cl.; Deny, J.. «Armīniya.» Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 23 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/arminiya-COM_0064>
* Al-Baladhuri, Ahmad ibn Jabir. The Origins of the Islamic State, Part I. Nova York: Universitat de Colúmbia, 1916.
* Al-Tabari, Abu Ja'far Muhammad ibn Jarir. The History of al-Ṭabarī, Volume XXXIV: Incipient Decline.. Albany, NY: State University of New York Press, 1989. ISBN 0-88706-874-X.
* Ter-Ghevondyan, Aram. The Arab emirates in Bagratid Armenia. Lisboa: Fundació Calouste Gulbenkian, 1976.
* Al-Ya'qubi, Ahmad ibn Abu Ya'qub. Historiae, Vol. 2. Leiden: E. J. Brill, 1883.
# Xeroftàlmia

La xeroftàlmia és una malaltia dels ulls caracteritzada per sequedat persistent, rugositat i vermellor de la conjuntiva i opacitat de la còrnia. El terme procedeix del grec ξηρός, xeros (sec)+οφθαλμός, ophthalmós (ull).
És el nom genèric del símptoma, que pot ser degut, entre altres causes, a una disminució de la funció de les glàndules lacrimals; HI ha altres malalties més específiques que causen l'ull sec com per exemple la queratoconjuntivitis seca

## Causes

Múltiples causes poden generar la xeroftàlmia. És més freqüent en adults grans. A continuació s'enuncien algunes malalties que la provoquen.
* La malnutrició, i particularment deficiència de vitamina A.
* Síndrome de Sjögren
* Artritis reumatoide i altres malalties reumatològiques
* Cremades químiques o tèrmiques
* Fàrmacs com atenolol, clorfeniramina, hidroclorotiazida, isotretinoïna, ketorolac, ketotifè, levocabastina, levofloxacina, oxibutinina, tolterodina

## Símptomes

Amb el transcurs de la malaltia ocorre un engrossiment de la còrnia i disminució de l'agudesa visual. Altres símptomas de la xeroftàlmia són coïssor, sensació de cos estrany, picor o pruïja, lleganyes i enrogiment conjuntival.

## Diagnòstic

Per diagnosticar l'absència de lacrimació es realitza una prova de Schirmer, que consisteix a penjar una tira de paper assecant del parpella inferior i observar quanta longitud del paper es xopa de llàgrimes.

## Tractament

El tractament ha de ser el de la malaltia de base que el causa. Els corticoides poden ser eficaços en la fase inicial. Quan es demostri deficiència de vitamina A s'administra en suplements vitamínics. La pilocarpina és un fàrmac que augmenta la producció lacrimal. Alguns preparats (llàgrimes artificials) per al tractament simptomàtoc consisteixen en solucions de hipromelosa i gels de carbòmer, que s'apliquen sobre la conjuntiva.

## Vegeu també

* Pel·lícula lacrimal
* Glàndula de Meibom
* Queratitis
* Queratoconjuntivitis seca
* Síndrome de Cogan

## Referències

* ↑ «Xeroftàlmia». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Divry s New English-Greek and Greek-English Dictionary. D. C. Divry, Inc New York. 1983.
* ↑ Auguste Theodor Vidal de Cassis. Tractat de patologia externa i medicina operatòria. Llibreria de la Senyora vídua de Calleja i fills, 1843, p. 88 - [Consulta: 12 maig 2012].
* ↑ Miquel Tuson, «Pigments, grantoes i optogramas: una història sobre les bases moleculars de la visió», Omnis cellula, Institut d'Estudis Catalans, maig 2004, pàgines 49-50
* ↑ Maria Àngels Pallàs, «Resum dietoterapia i nutrició en el Sindrome de Sjögren - Presentació de la malaltia», Associació Catalana del Sindrome de Sjögren Arxivat 2013-07-24 a Wayback Machine., [consulta 10 de setembre de 2013]
# Basílica de Santa Maria Magdalena

La basílica de Santa Maria Magdalena és una església de Sant Maissimin acabada l'any 1532 i considerada l'edifici religiós d'estil gòtic més destacat de la Provença. És considerat monument històric des del 1840.

## Referències

* ↑ Referència n. PA00081710, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
# Janne Lundblad

Janne Lundblad (Linköping, 11 d'abril de 1877 – Estocolm, 24 de novembre de 1940) va ser un oficial de l'exèrcit i genet suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en la prova de doma clàssica del programa d'hípica, amb el cavall Uno. Vuit anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, guanyà la medalla de plata en la prova de doma clàssica per equips, amb el cavall Blackmar, alhora que fou quart en la prova de doma clàssica individual.

## Referències

* ↑ «Janne Lundblad Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 6 setembre 2017].
* ↑ Janne Lundblad. Comitè Olímpic Suec
# Mi camino es amarte

Mi camino es amarte és una telenovel·la mexicana produïda per Nicandro Díaz González per a TelevisaUnivision. La telenovela està basada en la telenovel·la xilena El camionero del 2016. Es va emetre a Las Estrellas del 7 de novembre de 2022 al 12 de març de 2023.
Protagonitzat per Susana González, Gabriel Soto, Mark Tacher i Ximena Herrera.

## Repartiment i personatges

* Susana González com Daniela Gallardo
* Gabriel Soto com Guillermo «Memo» Santos Pérez
* Mark Tacher com Fausto Beltrán
* Ximena Herrera com Karen Zambrano
* Sara Corrales com Úrsula Hernández
* Mónika Sánchez com Amparo Santos Pérez
* Sergio Reynoso com Humberto Santos
* Leonardo Daniel com Eugenio Zambrano
* Fabián Robles com Aarón Peláez
* Alfredo Gatica com César Ramírez
* Camille Mina com Isabella Beltrán Gallardo
* André Sebastián González com José María «Chema» Hernández Santos
* Ara Saldívar com Jesusa «Chuchita» Galván
* Julián Figueroa com Leonardo Santos Pérez
* María Prado com Nélida
* Araceli Adame com Berenice García
* Karla Esquivel com Gabriela «Gaby» Hernández
* Rodrigo Brand com Juan Pablo «Juanpa» Gallardo
* Diana Haro com Guadalupe «Lupita» Hernández
* Carlos Said com Sebastián Zambrano
* Alberto Estrella com Macario Hernández

## Referències

* ↑ Tinoco, Armando. «Confirman a elenco de 'Los Caminos del Amor', telenovela de TelevisaUnivision» (en castellà). La Opinión, 06-07-2022. Arxivat de l'original el 2022-07-10. [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ Mobarak, Santiago. «Mi Camino es Amarte: ¿De qué trata y cuándo se estrena la telenovela?» (en castellà). lasestrellas.tv, 07-10-2022. Arxivat de l'original el 2022-10-07. [Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ Mobarak, Santiago. «Mi camino es amarte: ¿Cuándo y dónde ver el final de la telenovela?» (en castellà). lasestrellas.tv, 28-02-2023. Arxivat de l'original el 2023-02-28. [Consulta: 28 febrer 2023].
* ↑ «TelevisaUnivision revela el elenco de su nueva ficción, Los caminos del amor» (en castellà). todotvnews.com, 07-07-2022. Arxivat de l'original el 2022-08-23. [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ Camacho, Alma Rosa. «Susana González, estelar de la telenovela Los caminos del amor» (en castellà). elsoldemexico.com.mx, 02-08-2022. Arxivat de l'original el 2022-08-10. [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ Camacho, Alma Rosa. «Gabriel Soto será un trailero en Los Caminos del Amor» (en castellà). elsoldemexico.com.mx, 30-07-2022. Arxivat de l'original el 2022-08-23. [Consulta: 23 agost 2022].
# Vot útil

Es denomina vot útil o vot estratègic a la modalitat de decidir el vot ciutadà en funció de l'eventual resultat de les eleccions. El «vot útil» concedeix màxima importància a guanyar l'elecció concentrant el vot, alhora que busca evitar la dispersió del vot en múltiples alternatives. Requereix una anàlisi de les possibilitats de cada candidat i de les seves probabilitats reals en una elecció, i cerca consolidar aquestes tendències sumant el vot individual a un corrent col·lectiu perceptible. Habitualment el «vot útil» tendeix a polaritzar una elecció.

## Interpretacions

El vot útil té defensors i detractors. Els qui defensen el vot útil, solen destacar l'aspecte col·lectiu del vot i la necessitat de concentrar-ho per obtenir resultats. En general, els candidats o partits que apareixen com a receptors de la major quantitat d'adhesions, solen convidar als possibles votants de candidats de tendències properes o als indecisos a votar per ells sobre la base de grans qüestions o problemes (per exemple, expulsar del poder a un governant amb el qual molts estan disconformes, obtenir un objectiu polític llargament anhelat, etc.). En aquest sentit, moltes vegades, encara que no sempre, el vot útil es conforma com un vot negatiu, en contra d'un adversari comú.
En eleccions pluripartidistes molt polaritzades entre dos partits, també sol sol·licitar-se el vot útil com a forma de captar votants no tradicionals d'aquests partits, basant-se en la por al fet que guanyi l'altre, afavorint de fet el bipartidisme.
Els qui qüestionen el vot útil, destaquen que aquest tendeix a afavorir els partits que ja són poderosos, impedint el creixement de noves alternatives. Sostenen també que aquest tipus de vot és de dubtosa legitimitat moral, i que el ciutadà hauria de votar al candidat que més li agradi, independentment que tingui o no tingui possibilitats de guanyar.

## Vegeu també

* Vot en blanc
* Vot nul
* Vot dual

## Referències

* ↑ El voto estratégico en las elecciones generales en España (1977-2000): efectos y mecanismos causales en la explicación del comportamiento, Ignacio Lago Peñas, CIS, 2005.
* ↑ Los indecisos entre el voto útil y el voto apuesta Arxivat 2009-07-07 a Wayback Machine., Clarín, 14 de maig de 2007.