OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Eduardo de Andrade Vieira

José Eduardo de Andrade Vieira (Tomazina, Paraná; 30 de desembre de 1938 - Londrina, Paraná; 1 de febrer de 2015) va ser un empresari ramader, banquer i polític brasiler afiliat al Partit Laboralista Brasiler (PTB), del que va ser president. Va ser Senador de la República i Ministre, ocupant diverses carteres.

## Biografia

Era fill de Maria José de Andrade Vieira i Avelino Antônio Vieira, fundador del banc Bamerindus. José Eduardo va ser-ne l'últim president abans de ser adquirit pel britànic HSBC. Més tard va invertir en mitjans de comunicació i en una empresa paperera.
Va ser senador pel Paranà pel PTB, en el mandat 1991-1999. En aquest període, va ser nomenat ministre d'Indústria, Comerç i Turisme pel President de la República Itamar Franco, ocupant la cartera entre el 19 d'octubre de 1992 i el 23 de desembre de 1993. Addicionalment, va ser el titular del ministeri d'Agricultura, Proveïment i Reforma Agrària de l'1 de setembre al 13 d'octubre de 1993.
Va tornar a ser ministre d'Agricultura sota el govern de Fernando Henrique Cardoso, entre l'1 de gener de 1995 i el 2 de maig de 1996. El març de 1995, Vieira va ser admès a l'Orde del Mèrit Militar amb grau de Gran Oficial.
Va morir el dia 1 de febrer de 2015, en la ciutat de Londrina, per parada cardiorrespiratòria, després de estar internat dues setmanes a l'hospital per pneumònia. Havia estat casat durant 24 anys amb Tânia de Sousa, de la qual es va separar. Va tenir set fills.

## Referències

* 1 2 «Legados de José Eduardo» (en portuguès brasiler). Folha de Londrina, 02-02-2015. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 febrer 2015].
* ↑ «"É hábito', diz Andrade Vieira» (en portuguès brasiler). Folha de S.Paulo, 20-03-1998. Arxivat de l'original el 2023-06-12. [Consulta: 3 febrer 2015].
* ↑ «Biografia do Homenageado» (en portuguès brasiler). Cohab, Londrina. Arxivat de l'original el 2022-01-23. [Consulta: 14 juny 2010].
* 1 2 «Morre aos 76 anos o ex-ministro e ex-senador José Eduardo Vieira» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 01-02-2015. Arxivat de l'original el 2023-10-16. [Consulta: 29 setembre 2023].
* 1 2 «José Eduardo De Andrade Vieira, O “Zé Do Chapéu”, Morre Aos 76 Anos». Folha Paranaense, 02-02-2015. Arxivat de l'original el 2015-02-03. [Consulta: 3 febrer 2015].
* 1 2 «Morre José Eduardo de Andrade Vieira, ex-senador e dono do Bamerindus» (en portuguès brasiler). Valor Econômico, 02-02-2015. Arxivat de l'original el 2015-02-03. [Consulta: 3 febrer 2015].
* ↑ «Decreto de 29 de março de 1995». Diário Oficial da União, 30-03-1995, pàg. 4512. Arxivat de l'original el 2023-01-23 [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «Gente que enrola: Diante da ex-mulher, Andrade Vieira fica retraído e participação de Marcos Malan não é esclarecida» (en portuguès brasiler). IstoÉ, 16-06-1999. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 febrer 2015].
* ↑ «Ex-ministro José Eduardo Andrade Vieira morre aos 76 anos» (en portuguès brasiler). O Globo, 02-02-2015. Arxivat de l'original el 2023-06-12. [Consulta: 3 febrer 2015].

## Enllaços externs

* «Senador José Eduardo» (en portuguès brasiler). Senat del Brasil. [Consulta: 29 setembre 2023].
# Dòma de Nèu dels Escrinhs

La Dòma de Nèu dels Escrinhs és una muntanya de 4.015 metres que es troba entre el departament d'Isèra i el departament d'Alts Alps a la regió de Roine-Alps (França), dins el Massís dels Escrinhs (Alps del Delfinat). Situat al peu de la Barra dels Escrinhs, l'ascensió no presenta dificultats tècniques majors més enllà de la travessa sobre la glacera i la rimaia final. Es tracta molt probablement del «4.000» més fàcil dels Alps francesos.

## Bibliografia

* Labande, François. Éditions de l'envol. Guide du Haut-Dauphiné. 2, 1996. «Écrins, Ailefroide, Pelvoux, Roche Faurio, Combeynot, Agneaux, Clouzis»

## Enllaços externs

* «Camptocamp.org». [Consulta: 10 novembre 2010].
* «Summitpost.com» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2010].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :
# Angela Schneider

Angela Schneider (anglès: Angela Jo-Anne Schneider) (St. Thomas, 28 d'octubre de 1959) és una ex-remadora canadenca que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Barbara Armbrust, Marilyn Brain, Lesley Thompson i Jane Tregunno.

## Referències

* ↑ «Angela Schneider Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 20 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA
# Brenda Jones

Brenda Jones (Leongatha, 17 de novembre de 1936), de casada Brenda Carr, és una atleta australiana ja retirada, especialista en curses de mig fons, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics de Roma, on va guanyar la medalla de plata en la prova dels 800 metres del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaquen cinc campionats nacionals, en 440 iardes (1958), 880 iardes (1958), 1.500 metres (1968) i cros (1963 i 1968). Va millorar en sis ocasions el rècord nacional dels 800 metres.

## Millors marques

* 800 metres. 2'04.4" (1960)

## Referències

* 1 2 Brenda Jones a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Australian Championships (Women)». [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 234. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Samuelsonita

La samuelsonita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Peter B. Samuelson (1941 -), prospector de Rumney, Estats Units, i miner de la pedrera de Palermo #1, la localitat tipus d'aquest mineral.

## Característiques

La samuelsonita és un fosfat de fórmula química (Ca,Ba)Ca₈Fe₂$^{2+}$Mn₂$^{2+}$Al₂(PO₄)$_{10}$(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la samuelsonita pertany a «08.BF: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 0,5:1» juntament amb els següents minerals: arrojadita-(KFe), dickinsonita-(KMnNa), sigismundita, arrojadita-(SrFe), arrojadita-(KNa), arrojadita-(PbFe), fluorarrojadita-(BaFe), arrojadita-(NaFe), arrojadita-(BaNa), fluorarrojadita-(KNa), fluorarrojadita-(NaFe), grifita i nabiasita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Palermo No. 1, situada a la localitat de Groton, al comtat de Grafton (Nou Hampshire, Estats Units). Posteriorment també ha estat descrita a la República Txeca, Espanya i Ruanda.

## Referències

* ↑ «Samuelsonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 maig 2019].
# Samukawa

Samukawa (寒川町, Samukawa-machi) és una vila i municipi pertanyent al districte de Kōza, sent el seu únic municipi, de la prefectura de Kanagawa, a la regió de Kanto, Japó. El nom de la vila, Samukawa, es pot traduir al català com a "riu fred".

## Geografia

La vila de Samukawa es troba localitzada a la part central de la prefectura de Kanagawa. El riu Sagami passa per la vila i l'entorn del municipi és principalment urbà amb alguns camps de conreu. El terme municipal de Samukawa limita amb els d'Ebina al nord, Atsugi i Hiratsuka a l'oest, Chigasaki al sud i Fujisawa a l'est.

### Barris

Els chōchō o barris de la vila són els següents:
* Ichinomiya (一之宮)
* Ōzō (大蔵)
* Ōmagari (大曲)
* Okada (岡田)
* Kurami (倉見)
* Koyato (小谷)
* Koyurugi (小動)
* Tabata (田端)
* Nakaze (中瀬)
* Miyayama (宮山)

## Història

A l'antiguitat, des de vora el període Nara fins a la fi del període Tokugawa, la zona on se troba l'actual municipi va formar part de l'antiga província de Sagami. L'Ichinomiya o santuari principal xintoista de la província de Sagami és el santuari de Samukawa, localitzat a la vila. Després de la restauració Meiji i sota la nova llei de municipis, l'1 d'abril de 1889 es fundà el poble de Samukawa. Degut a la seu augment demogràfic, el poble de Samukawa va assolir l'1 de novembre de 1940 la categoria de vila. Fins a la fi de la Segona Guerra Mundial, l'arsenal naval de Sagami de la Marina Imperial Japonesa s'hi trobava a Samukawa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 5.364 | 5.948 | 6.772 | 11.206 | 11.564 | 22.946 | 36.417 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 44.532 | 46.369 | 47.671 | 48.532 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Samukawa - Miyayama - Kurami

### Carretera

* Autopista central metropolitana (Ken-Ō)
* Xarxa de carreteres prefecturals de Kanagawa (44, 45, 46 i 47)

## Agermanaments

* Sagae, prefectura de Yamagata, Japó. (1 de novembre de 1990)

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=14&city=1143210&cmp=1
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Samueli Naulu

Samueli Naulu (Suva, Fiji, 5 de febrer de 1982 - 30 de maig de 2013) va ser un jugador de rugbi a XV que juga al lloc d'extrem.

## Notes

* ↑ AFP. «Fiji winger Samueli Naulu killed in car crash». courriermail.com.au, 31-03-2013. [Consulta: 13 març 2014].
# Sant Valentí

«Sant Valentí» té aquests significats:
* Hagiografies:
** Sant Valentí o Valentí de Terni, sant màrtir del segle iii possiblement d'origen llegendari
** Sant Valentí de Roma, màrtir a Roma sota Claudi II, celebrat el 14 de febrer
** Sant Valentí de Passau, bisbe de Passau, celebrat el 7 de gener
** Sant Valentí de Segòvia o del Duratón, eremita i màrtir, celebrat el 25 d'octubre
* Miscel·lània:
** Dia de Sant Valentí, celebració típica del 14 de febrer
** Sant Valentí de les Brucardes, ermita romànica en ruïnes ubicada a Sant Fruitós de Bages
** Sant Valentí de Mur, església romànica en ruïnes a Castell del Mur (Pallars)
** Serrat de Sant Valentí, muntanya del municipi de Tona (Osona)
** Sant Valentí de les Cabanyesuna església parroquial al municipi de les Cabanyes (Alt Penedès) inclosa
** Antiga església de Sant Valentí de les Cabanyes
** Sant Valentí de Vilallonga
# Saofa

Saofa (Sawpaw) és el títol que portaven els prínceps dels estats Shan que van quedar integrats a Birmània el 1948 i van existir com a governants fins al 1959. Volia dir «príncep celestial». Els saofa són encara un grup de pressió a l'Estat Shan, i molts d'ells afavoreixen la lluita armada, en la que alguns van tenir paper destacat entre 1959 i 1995. El primer president de Birmània fou un saofa. Foren estats regits per un saofa:
* Hsawnghsup (en territori birmà, tocant a Manipur)
* Hsenwi
* Hsenwi del nord
* Hsenwi del sud
* Hsipaw
* Kengtung
* Laikha (fins vers el 1813 el títol fou Myosa)
* Lawksawk
* Manglun (Manglon)
* Mawkmai
* Mongkawng (en territori birmà)
* Mongmit
* Mongnai
* Mongpai
* Mongpan (fins vers el 1880 el títol fou Myosa)
* Mongpawn (fins vers el 1880 el títol fou Myosa)
* Taupeng (Taunpeng)
* Wuntho (en territori birmà)
* Yawnghwe

## Vegeu també

* Ngwegunhmu
# Saona i Loira

Saona i Loira (71) (en francès Saône-et-Loire) és un departament francès situat a la regió de Borgonya - Franc Comtat. La seva capital és Mâcon.

## Geografia

El departament és situat en el centre-est de França. Limita al nord amb Costa d'Or, a l'est amb Jura, al sud-est amb Ain, al sud amb Roine i Loira, a l'est amb Alier i al nord-oest amb Nièvre.

## Història

Saona i Loira és un dels vuitanta-tres departaments creats el 4 de març de 1790, per l'Assemblea Constituent, en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789, durant la Revolució francesa. Es formà a partir d'una part de l'antiga província de Borgonya.
De 1960 a 2015 Saona i Loira fue un departament de la regió de Borgonya.

## Administració

El govern de la república està representat al departament per un prefecte.
El departament és dividit en 5 districtes, 29 cantons, 19 estructures intercomunals i 567 comunes.

## Vegeu també

* Llista de municipis de Saona i Loira.
* Cantons de Saona i Loira.

## Enllaços externs

* Prefectura Arxivat 2002-09-28 a Wayback Machine. (francès)
* Consell departamental (francès)
# SchilliX

SchilliX és una distribució Live CD del sistema operatiu OpenSolaris. OpenSolaris va ser llançat per primera vegada el 14 de juny de 2005; SchilliX va ser llançat el 17 de juny de 2005. Els seus desenvolupadors comenten que és la primera distribució de OpenSolaris. Els desenvolupadors inicials de SchilliX són Jörg Schilling, Fabian Otto, Thomas Blaesing, i Tobias Kirschstein. La versió actual és 0.5.1 (2 de març de 2006). El gener de 2007, el projecte té solament dos desenvolupadors que treballen en ell, Schilling i Otto.

## Vegeu també

* OpenSolaris
* Belenix (live CD de OpenSolaris)
* Nexenta OS (Basat en Debian GNU/Solaris)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
* Schillix a DistroWatch
# Schleife (Saxònia)

Schleife (alt sòrab: Slepo) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Està situat a la part nord del districte, prop de la frontera amb Brandenburg. Es troba a 10 km al nord-oest de Weißwasser i 13 km a l'est de la zona metropolitana de Spremberg. Limita amb Groß Düben a l'est, Trebendorf al sud, Spreetal a l'oest i Spremberg al nord. Comprèn els llogarets de Mulkwitz (Mułkecy) i Rohne (Rowne).

## Població

Schleife es troba en el territori habitat pels sòrabs i s'hi parla el dialecte més petit de l'alt sòrab, el parlar de Slepo, que és usat a Schleife i a set viles properes de l'antiga parròquia de Schleife:
| Nom alemany | Nom sòrab | Municipi |
| Groß Düben | Dźewin | Groß Düben |
| Halbendorf | Brězowka | Groß Düben |
| Lieskau | Lěsk | Spremberg |
| Mühlrose | Miłoraz | Trebendorf |
| Mulkwitz | Mułkecy | Schleife |
| Rohne | Rowne | Schleife |
| Schleife | Slepo | Schleife |
| Trebendorf | Trjebin | Trebendorf |
Avui en dia és utilitzat només per una petita fracció dels seus habitants, però hi ha esforços per a restablir-la com a segona llengua materna. L'idioma s'ensenya en una de les escoles bressol (projecte Witaj) i a l'escola local. S'hi celebren les velles tradicions eslaves i festivals organitzades per la Sorbisches Folkloreensemble Schleife. Al municipi hi ha un museu dels sòrabs.

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany)
* Web del "Sorbisches Folkloreensemble Schleife" Arxivat 2009-09-30 a Wayback Machine. (alemany)
# Seleniolycus pectoralis

Seleniolycus pectoralis és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Tant els mascles com les femelles poden assolir 38 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 86-89.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima polar que viu entre 1.948-2.594 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la confluència entre els oceans Antàrtic i Pacífic.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sant Mamet (Alòs de Balaguer)

Sant Mamet és una muntanya de 1.391 metres que es troba entre els municipis d'Alòs de Balaguer i de Vilanova de Meià, a la comarca catalana de la Noguera.
Al cim s'hi troba un vèrtex geodèsic (referència 260098001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Sidi Boutmim

Sidi Boutmim (àrab سيدي بوتميم) és una comuna rural de la província d'Al Hoceima de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 9.988 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sidi Boushab

Sidi Boushab (en àrab سيدي بوسحاب, Sīdī Būsḥāb; en amazic ⵙⵉⴷⵉ ⴱⵓⵙⵃⴰⴱ) és una comuna rural de la província de Chtouka-Aït Baha, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 9.488 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Servon-sur-Vilaine

Servon-sur-Vilaine (bretó: Servon, en gal·ló Servon) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 3.424 habitants. Limita al nord amb La Bouëxière, a l'oest amb Noyal-sur-Vilaine i Brécé, a l'est amb Châteaubourg, al sud amb Domagné i al nord-oest amb Acigné.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.257 | 1.284 | 1.503 | 1.995 | 2.494 | 2.916 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Marie-Claude Gatel | |
| 2008- | Joseph Jan | Divers gauche |
# Shahira Amin

Shahira Amin (àrab: شهيرة أمين, Xahīra Amīn) és una periodista i activista egípcia.
Antiga subdirectora del canal estatal de televisió egipci Nile TV International, i un dels seus principals promotors, va renunciar al càrrec, que havia exercit durant divuit anys, el 3 de febrer de 2011, al considerar la seva informació com a esbiaixada en la cobertura de la Revolució egípcia de 2011. La seva renúncia es va convertir ràpidament en notícia a tot el món arran d'un únic tuit. Amin es va trobar sense voler al centre d'una tempesta mediàtica internacional a l'alçada de la revolució del 2011 a Egipte. Nil TV li va impedir informar sobre la massiva revolta popular que estava tenint lloc a la Plaça Tahrir. Ella no s'ho va pensar dues vegades, va abandonar el seu lloc per sumar-se al moviment dels activistes que es trobaven a la Plaça Tahrir.
A partir d'aquest moment, Amin es convertí en portaveu de les dones del seu país, participant en conferències arreu del món, i criticant el «deteriorament» dels drets de les dones després de la «primavera àrab», on es va registrar una revolució, «obra dels joves i de les dones, però [que ella considerà] que se l'havien apropiat els homes i els militars».
L'actuació ètica d'Amin contra la censura no va acabar amb la seva carrera. Immediatament després de la seva renúncia, va començar a escriure per a Index on Censorship, un lloc web dedicat a la lliure expressió en mitjans de comunicació i drets civils. Als editors del lloc web els agradà la seva feina i li van demanar que continués escrivint, cosa que ha fet durant els darrers anys. Amin també va decidir tornar a Nile TV quan li van oferir un altre lloc de treball, després de la caiguda de Hosni Mubàrak, acollint el programa setmanal The Hot Seat. El programa li va donar autonomia respecte al contingut, que cobriria amb una gran varietat d'informacions d'actualitat relacionades amb la regió. El programa s'ocupà també de qüestions de gènere i de tipus econòmic.

## Reconeixements

* VI Premi Internacional de Periodisme Julio Anguita Parrado (2012)

## Referències

* 1 2 3 «Journalist Shahira Amin On Her New Book». Egypt Today Sun, 05-07-2015 [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ Caravaca, Toñi «La egipcia Shahira Amin gana el Premio Julio Anguita Parrado». El Mundo, 27-02-2012 [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ «La periodista egipcia Shahira Amin critica el 'deterioro' de los derechos de las mujeres tras la 'primavera árabe'». La Región Internacional, 09-04-2012 [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ «La periodista egipcia Shahira Amin denuncia la pérdida de derechos humanos en su país». El Día de Córdoba, 10-04-2012 [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ «La periodista egipcia Shahira Amin, ganadora del VI Premio Internacional Julio Anguita Parrado». El Imparcial, 27-02-2012 [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ Jiménez, Juan Antonio «La periodista egipcia Shahira Amin gana el VI Premio Julio Anguita Parrado Por ser "símbolo del papel que desempeñan las mujeres en los cambios políticos" tras "la primavera árabe"». El Plural, 27-02-2012 [Consulta: 11 maig 2020].
# Sent Orador de Chirosa

Sent Orador de Chirosa (en francès Saint-Oradoux-de-Chirouze) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 74 habitants. Està integrada a la Communauté de communes des Sources de la Cruesa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 116 | 71 | 65 | 55 | 74 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Pierre Salagnac | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Setembrisme

Els termes setembrisme o setembrista s'associen a diversos moviments polítics revolucionaris en diferents països, tots ells marcats per un fet crucial ocorregut en el mes de setembre, encara que hagin ocorregut en diferents anys. Així, es parla de: setembrisme cubà (1933), setembrisme francès (1792), setembrisme portuguès (1820), setembrisme argentí (1852), i setembrisme espanyol (1868).

## Referències

* ↑ Ana Cairo Ballester, Guiteras: 100 años, Oriente, 2007, ISBN 9591105851 pg. 168.
* ↑ Levene, Ricardo. Historia de la nación Argentina: (desde los orígenes hasta la organización definitiva en 1862). 2. El Ateneo, 1946, p. 78.
* ↑ Sorensen, Diana. El Facundo y la construcción de la cultura argentina. tesis. Beatriz Viterbo Editora, 1998, p. 75.
* ↑ José María Jover, Cuadernos para el diálogo, nº 52-63 1968, pg. 19.
# Sikandar Gudjarati

Sikandar Gudjarati fou un efímer sultà de Gujarat el 1526. Era el fill gran de Muzaffar Shah II Gudjarati al que va succeir a la seva mort el mes d'abril de l'any 1526. Va tenir el suport de dos nobles poderosos: Imad al-Mulk Khushkadam i Khudawand Khan. Un germà petit de nom Latif Khan li va disputar el tron però fou derrotat i mort.
Sikandar es va dedicar als plaers i no es va interessar pels afers d'estat, el que el va fer impopular entre la noblesa i els sayyids. Fou assassinat (27 de maig de 1526) al cap de sis setmanes de regnat per Khushkadam Imad al-Mulk molest per no haver estat nomenat wazir; amb el suport dels nobles gujaratis musulmans, i va pujar al tron el seu germà, encara menor (6 anys) Nasir Khan, amb el nom de Mahmud Shah II Gudjarati, sota regència del mateix Khushkadam.

## Referència

* M.S. Comissariat, History of Gujarat, Londres 1928, reedició Bombai 1957
# Sinagoga de Karlsruhe

La Sinagoga de Karlsruhe es troba en el carrer Knielinger Allee 11, va ser construïda a petició de la comunitat jueva de Karlsruhe el 4 de juliol de 1971.

## Història

La primera comunitat jueva de Karlsruhe es va establir després de la fundació de la ciutat de Karlsruhe en 1715, però va anar fins al 10 de juny de 1798 quan es va començar oficialment a construir la primera sinagoga de la ciutat. En la nit del 29 de maig de 1871 en un incendi es va cremar la primera Sinagoga, i va anar novament reconstruïda en el mateix lloc deu anys després.
Els nazis van destruir la sinagoga el 1938 durant la "nit dels vidres trencats". La nova sinagoga és també localitat de la nova comunitat jueva de Karlsruhe.