OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Spin-1/2

En mecànica quàntica, l'spín és una propietat intrínseca de totes les partícules elementals. Tots els fermions coneguts, les partícules que constitueixen la matèria ordinària, tenen un espín de 1/2 El nombre de spin descriu quantes facetes simètriques té una partícula en una rotació completa; una volta de 1/2 la partícula s'ha de girar dues voltes completes (a través de 720°) abans que tingui la mateixa configuració que quan va començar.
Partícules amb espín net 1/2: protó, el neutró, l'electró, el neutrí i els quarks. La dinàmica de spin -1/2 no es poden descriure amb precisió utilitzant la física clàssica; es troben entre els sistemes més senzills que requereixen mecànica quàntica per descriure'ls. Per tant, l'estudi del comportament de l'spin -1/2 una part central de la mecànica quàntica.
Els objectes amb spin-1/2 tots són fermions (un fet explicat pel teorema de l'spín-estadística) i compleixen el principi d'exclusió de Pauli. Les partícules amb spin-1/2 poden tenir un moment magnètic permanent al llarg de la direcció del seu gir, i aquest moment magnètic dona lloc a interaccions electromagnètiques que depenen del gir. Un d'aquests efectes que va ser important en el descobriment de l'spín és l'efecte Zeeman, la divisió d'una línia espectral en diversos components en presència d'un camp magnètic estàtic.
A diferència dels sistemes mecànics quàntics més complicats, l'spin 1/2 es pot expressar com una combinació lineal de només dos estats propis, o eigenspinors. Tradicionalment s'etiqueten spin up i spin down. Per això, els operadors d'spins mecànics quàntics es poden representar com a simples matrius 2×2. Aquestes matrius s'anomenen matrius de Pauli. Es poden construir operadors de creació i aniquilació per a spin 1/2, aquests obeeixen a les mateixes relacions de commutació que altres operadors de moment angular.
Quan el físic Paul Dirac va intentar modificar l'equació de Schrödinger perquè fos coherent amb la teoria de la relativitat d'Einstein, va trobar que només era possible incloure matrius a l'equació de Dirac resultant, la qual cosa implicava que l'ona havia de tenir múltiples components que conduïssin a l'spin.

## Referències

* ↑ Resnick, R. Quantum Physics of Atoms, Molecules, Solids, Nuclei and Particles (en anglès). 2a edició. John Wiley & Sons, 1985. ISBN 978-0-471-87373-0.
* ↑ Atkins, P. W.. Quanta: A Handbook of Concepts (en anglès). Oxford University Press, 1974. ISBN 0-19-855493-1.
* ↑ Peleg, Y. Quantum Mechanics (en anglès). 2a edició. McGraw Hill, 2010. ISBN 978-0-071-62358-2.
* ↑ McMahon, D. Quantum Field Theory (en anglès). USA: McGraw Hill, 2008. ISBN 978-0-07-154382-8.
* ↑ McMahon, D. Quantum Field Theory (en anglès). USA: McGraw Hill, 2008. ISBN 978-0-07-154382-8.
* ↑ Rauch, Helmut. Neutron Interferometry: Lessons in Experimental Quantum Mechanics, Wave-Particle Duality, and Entanglement (en anglès). USA: Oxford University Press, 2015.
# Àcid 3-oxobutanoic

L'àcid 3-oxobutanoic, abans conegut com a àcid acetoacètic, és un compost orgànic de la classe dels àcids carboxílics de fórmula empírica C$_4$H$_6$O$_3$. És el més simple dels β-cetoàcids i com els altres, és molt inestable i pateix descarboxilació espontània a acetona. Intervé en el metabolisme de lípids i és un dels cossos cetònics, una font d'energia per al cor i el cervell. L'anió carboxilat de l'àcid 3-oxobutanoic és el 3-oxobutanoat i es coneix com a acetoacetat, que és la forma més usual en els éssers vius. En les persones en cetosi nutricional, el 3-oxobutanoat i altres cossos cetònics es produeixen en quantitats metabòlicament normals que no suposen un risc per a la salut.
Quan l'organisme falla en la regulació de la producció d'aquests cossos cetònics, portant a l'acumulació d'aquests àcids en sang i de la disminució dràstica del pH sanguini, es produeix la patologia coneguda com a cetoacidosi que pot arribar a ser letal.

## Detecció

L'àcid 3-oxobutanoic es mesura en l'orina de persones amb diabetis per provar la cetoacidosi i per controlar les persones amb una dieta cetogènica o baixa en hidrats de carboni. La nitroprussida canvia de rosa a porpra en presència de 3-oxobutanoat, la base conjugada d'àcid 3-oxobutanoic, i el canvi de color permet classificar-ho a simple vista. La prova no mesura el 3-hidroxibutanoat, la cetona més abundant del cos; durant el tractament de la cetoacidosi, el 3-hidroxibutanoat es converteix en 3-oxobutanoat, de manera que la prova no és útil després que el tractament comenci i podria ser fals en el moment del diagnòstic.

## Notes

* ↑ Les actuals normes de la IUPAC desaconsellen l'ús d'àcid acetoacètic.

## Referències

* ↑ «Nomenclature of Organic Chemistry. IUPAC Recommendations and Preferred Names 2013. Blue Book» p. 60-65. IUPAC, 06-12-2023. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ Lubert Stryer. Biochemistry. 2a edició, 1981, p. 393.
* ↑ Franz Dietrich Klingler; Wolfgang Ebertz. «Oxocarboxylic Acids». A: Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry. Wiley-VCH, 2005. DOI 10.1002/14356007.a18_313. ISBN 978-3527306732.
* ↑ Nyenwe, EA; Kitabchi, AE «The evolution of diabetic ketoacidosis: An update of its etiology, pathogenesis and management». Metabolism: Clinical and Experimental, 65, 4, 4-2016, pàg. 507–21. DOI: 10.1016/j.metabol.2015.12.007. PMID: 26975543.
* ↑ Hartman, AL; Vining, EP «Clinical aspects of the ketogenic diet». Epilepsia, 48, 1, 1-2007, pàg. 31–42. DOI: 10.1111/j.1528-1167.2007.00914.x. PMID: 17241206.
* ↑ Sumithran, Priya; Proietto, Joseph «Ketogenic diets for weight loss: A review of their principles, safety and efficacy». Obesity Research & Clinical Practice, 2, 1, 2008, pàg. I-II. DOI: 10.1016/j.orcp.2007.11.003. PMID: 24351673.
* ↑ Misra, S; Oliver, NS «Diabetic ketoacidosis in adults.». BMJ (Clinical Research Ed.), 351, 28-10-2015, pàg. h5660. DOI: 10.1136/bmj.h5660. PMID: 26510442.
# Þórisjökull

Þórisjökull o Thórisjökull (literalment, Glacera dels Thóris) és una petita glacera i volcà a la zona centre-occidental d'Islàndia, i al sud-est de la glacera Langjökull. El seu punt més alt es troba a 1.350 msnm.

## Etimologia

El nom prové del trol Þóri, de la Saga de Grettir, que, segons es diu, vivia en una cova propera a la glacera.

## Ubicació

þórisjökull es troba entre a la glacera de Langjökull i el volcà escut Ok a l'est. El Kaldidalur (és a dir, la vall freda) es troba entre aquests dos punts i una carretera homònima la travessa.
* Þórisjökull vist des de Geitlandsjökull, una glacera al nord.
* Þórisjökull vist des de la carretera 52

## El volcà

El volcà glacera Þórisjökull és una tuya de l'últim període glacial (a Islàndia des de fa 100000 anys fins a fa 10000 anys). La seva part muntanyosa està bàsicament constituïda per hialoclastites. La glacera forma part de Langjökull, probablement des del segle xviii.
L'any 2009, es va fer recerca geològica a la zona del Þórisjökull i del volcà Prestahnúkur i es va demostrar amb claredat l'existència de fisures volcàniques actives sota la glacera.

## Referències

* ↑ «Þórisjökull - Icelandic Road Guide» (en anglès). [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ «Þórisjökull Glacier - Nordurflug Helicopter Tours» (en anglès). Arxivat de l'original el 5 de febrer 2021. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ Elias, Scott A.; Mock, Cary J. Encyclopedia of Quaternary Science. 2a edició. Elsevier, 2013. ISBN 9780444536433.

## Vegeu també

* Llista de volcans d'Islàndia

## Enllaços externs

* Institut Meteorològic d'Islàndia, Prestahnúkur, Nov. 2009 (en islandès, amb resum en angles)
* Geomorphlogie-Seite der NASA (Goddard Space Flight Center)
# Menexen

«Menexen» té aquests significats:
* Menexen, fill de Sòcrates
* Menexen, diàleg de Plató
** Menexen, protagonista del diàleg
# ReVolta de 2022

La reVolta de 2022 fou la tercera edició de la reVolta, la prova femenina de la Volta Ciclista a Catalunya. Se celebrà el 29 de maig de 2022 i, com en l'edició anterior, va tenir l'inici i la fi a Sant Cugat del Vallès, en un recorregut de 97 quilòmetres.
Clara Koppenburg (Cofidis Women’s Team) va aconseguir la victòria, seguida de Mireia Benito i d'Aurela Nerlo, companyes al Massi-Tactic. La victòria en la categoria sub-23 fou per a la francesa Olivia Onesti (Cofidis Women’s Team).

## Recorregut

Les ciclistes participants a la reVolta van haver de recórrer el mateix traçat que l'any anterior (97 quilòmetres), que incloïa dos ports de muntanya (l'Alt de Capçuda, de tercera categoria, i l'Alt de la Creu d’Aragall, de primera) i dos esprints intermedis (Piera i Corbella de Llobregat).

## Classificacions

Clara Koppenburg es va imposar a la cursa, després d'escapar-se durant l'ascensió a l'Alt de la Creu d'Aragall. Mireia Benito també va aconseguir deixar el gran grup durant l'ascens a aquest port de primera categoria; però no va poder seguir el ritme de l'alemanya, que va arribar en solitari a Sant Cugat del Vallès.
A més de la classificació general, també es disputà un Premi de Muntanya i un altre d'Esprints Intermedis, tots dos guanyats per Clara Koppenburg. La competició també fou puntuable per a la Copa Catalana Fèmines Elit Sub-23.

### Premi de Muntanya

Hi havia dos ports puntuables:
* 3a categoria (Alt de Capçuda) que puntuava 3, 2 i 1 punts a les tres primeres corredores que el creuaren;
* 1a categoria (Alt de la Creu d'Aragall) que puntuava 10, 8, 6 i 4 punts a les quatre primeres corredores que el creuaren.
Classificació de la muntanya :
| Pos. | Ciclista | Equip | Punts |
| 1 | Clara Koppenburg (GER) | Cofidis | 10 |
| 2 | Olivia Onesti (FRA) | Cofidis | 9 |
| 3 | Cédrine Kerbaol (FRA) | Cofidis | 7 |
| 4 | Mireia Benito (ESP) | Massi-Tactic Women Team | 6 |
| 5 | Aurela Nerlo (POL) | Massi-Tactic Women Team | 2 |

### Esprints Intermedis

Es van disputar dos esprints puntuables amb 3, 2 i 1 punt cadascun.
Esprints especials :
| Pos. | Ciclista | Equip | Punts |
| 1 | Clara Koppenburg (GER) | Cofidis | 5 |
| 2 | Andrea Ramírez (MEX) | Massi-Tactic Women Team | 5 |
| 3 | Mireia Benito (ESP) | Massi-Tactic Women Team | 4 |
| 4 | Olivia Onesti (FRA) | Cofidis | 3 |
| 5 | Belén López Morales (ESP) | Massi-Tactic Women Team | 3 |

## Referències

* ↑ Simon, Lluís. «La reVolta tornarà a Sant Cugat el 29 de maig». L'esportiu de Catalunya, 01-02-2022. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Clara Koppenburg guanya la reVolta». Diari de Terrassa, 30-05-2022. [Consulta: 31 maig 2022].
* ↑ «La tercera reVolta, per a Koppenburg». L'Esportiu de Catalunya, 29-05-2022. [Consulta: 10 juny 2022].
# ReVolta de 2018

La reVolta de 2018 fou la primera edició de la reVolta. Es va celebrar a Barcelona el 25 de març de 2018, coincidint amb la darrera etapa de la Volta a Catalunya de 2018 masculina. De fet, la Volta Ciclista a Catalunya Associació Esportiva, l'entitat que organitza les proves femenina i masculina, la va programar entremig de la sortida i l’arribada de l'etapa professional masculina, circumstància que el seu president, Rubén Peris, va criticar posteriorment indicant que "[la reVolta] semblava posada amb calçador".
A causa del poc temps disponible abans de l'arribada de la cursa masculina, les ciclistes havien de rodar durant 45 minuts, més una volta extra, al voltant d'un circuit de 3,85 km per la muntanya de Montjuïc. Després de 9 voltes (34 km), l'estatunidenca Lauren Stephens (Cyclance Pro Cycling) es va imposar a l'esprint final a la catalana Lorena Llamas (Movistar Team Women). Sofía Rodríguez i Sara Martín (Sopela Womens Team), totes dues de la categoria sub-23, van arribar a 9 segons en la tercera i quarta posició, respectivament.
A banda de la competició individual, també es va celebrar un Premi de la Muntanya. A cada pas per davant del Museu Olímpic, les tres primeres corredores puntuaven 3, 2 i 1 punts. La catalana Maria Mercè Pacio (Catema.cat) es va imposar a la resta amb 12 punts.

## Classificació general

De les 118 corredores inscrites, 96 van completar la competició, essent Lauren Stephens la primera que va creuar la línia d'arribada.
Classificació general de la reVolta 2018 :
| Posició | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Lauren Stephens | Cylance Pro Cycling | 54:01 |
| 2 | Lorena Llamas | Movistar Team | m.t |
| 3 | Sofía Rodríguez | Sopela Womens Team | 54:10 |
| 4 | Sara Martín | Sopela Womens Team | m.t. |
| 5 | Belén López | DC Ride - Vektor | 54:28 |
| 6 | Alphanie Midelet | C.C. Le Boulou | m.t |
| 7 | Teresa Ripoll | Hyunday Korio Car - DSTREL | m.t. |
| 8 | Iurani Blanco | Catema.CAT | m.t. |
| 9 | Emeline Azam | C.C. Le Boulou | m.t. |
| 10 | Júlia Casas | Probike Club | m.t. |

## Referències

* ↑ «reVolta | Federació Catalana de Ciclisme». [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ «La reVolta feminista pendent del ciclisme català». [Consulta: 19 març 2021].
* 1 2 «Classificació: reVolta | Federació Catalana de Ciclisme».
* ↑ «Reglament particular | Federació Catalana de Ciclisme». [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ «Full d'inscripció | Federació Catalana de Ciclisme». [Consulta: 15 abril 2021].
# Lliga armènia de futbol

La lliga armènia de futbol, en armeni Բարձրագույն Խումբ, és la màxima competició futbolística d'Armènia.
Entre 1936 i 1991, la competició es disputà com un torneig regional integrat dins les categories de la lliga soviètica de futbol. Després de la independència del país, la competició és organitzada per la Federació de Futbol d'Armènia. La competició es disputa entre la primavera i la tardor. La màxima categoria està formada per 8 equips.

## Equips participants en la temporada 2017-2018

* Alashkert Yerevan
* Ararat Yerevan
* Banants Yerevan
* Gandzasar Kapan
* Pyunik Yerevan
* Shirak Gyumri

## Historial

Font:

### Campions durant l'època soviètica

* 1936: FC Dinamo Yerevan
* 1937: FC Dinamo Yerevan
* 1938: Spartak Yerevan
* 1939: Spartak Yerevan
* 1940: Spartak Yerevan
* 1941-44: no es disputà
* 1945: Spartak Yerevan
* 1946: FC Dinamo Yerevan
* 1947: FC Dinamo Yerevan
* 1948: FC Dinamo Yerevan
* 1949: FC Dinamo Yerevan
* 1950: Urogai Yerevan
* 1951: Stroitel Yerevan
* 1952: Spartak Yerevan
* 1953: Krasnoe Znamya Leninakan
* 1954: Spartak Yerevan
* 1955: Himik Kirovokan
* 1956: SKIF Yerevan
* 1957: Krasnoe Znamya Leninakan
* 1958: SKIF Yerevan
* 1959: SKIF Yerevan
* 1960: Tekstilshik Leninakan
* 1961: Tekstilshik Leninakan
* 1962: Tekstilshik Leninakan
* 1963: Lokomotiv Yerevan
* 1964: Himik Kirovokan
* 1965: Araks Yerevan
* 1966: Elektrotehnik Yerevan
* 1967: FC Kotayk Abovian
* 1968: Araks Yerevan
* 1969: Araks Yerevan
* 1970: Motor Yerevan
* 1971: SKIF Yerevan
* 1972: Zvezda Yerevan
* 1973: FC Kotayk Abovian
* 1974: SKIF Yerevan
* 1975: FC Kotayk Abovian
* 1976: FC Kotayk Abovian
* 1977: Araks Yerevan
* 1978: Kanaz Yerevan
* 1979: Aragats Leninakan
* 1980: Aragats Leninakan
* 1981-86: no es disputà
* 1987: Aragats Leninakan
* 1988: Elektron Yerevan
* 1989: FC Kapan
* 1990: Ararat-2 Yerevan
* 1991: Syunik Kapan

### Campions des de la independència

* 1992: Shirak (1) i Homenetmen (1)
* 1993: Ararat (1)
* 1994: Shirak (2)
* 1995: Shirak (3) i Ararat (2)
* 1995-96: Pyunik (2)
* 1996-97: Pyunik (3)
* 1997: Yerevan (1)
* 1998: Tsement (1)
* 1999: Shirak (4)
* 2000: Araks (2)
* 2001: Pyunik (4)
* 2002: Pyunik (5)
* 2003: Pyunik (6)
* 2004: Pyunik (7)
* 2005: Pyunik (8)
* 2006: Pyunik (9)
* 2007: Pyunik (10)
* 2008: Pyunik (11)
* 2009: Pyunik (12)
* 2010: Pyunik (13)
* 2011: Ulisses (1)
* 2012-13: Shirak (5)
* 2013-14: FC Banants (1)
* 2014-15: Pyunik (14)
* 2015-16: Alashkert FC (1)
* 2016-17: Alashkert FC (2)
* 2017-18: Alashkert FC (3)
* 2018-19: FC Ararat-Armenia (1)
* 2019-20: FC Ararat-Armenia (2)
* 2020-21: Alashkert FC (4)
* 2021-22: Pyunik (15)
* 2022-23: Urartu FA (2)
* ↑ Campionat compartit.
* ↑ Es disputà una lliga de transició per canvi de dates. Shirak i Ararat guanyaren els dos grups disputats.
* ↑ Club continuador del Homenetmen.

## Referències

* ↑ FIFA.com: Taula Arxivat 2012-07-22 a Wayback Machine.
* ↑ «Armenia - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
# Docímia

Docímia (llatí Docimium, Docimia o Docimeium; grec Δοκίμια i Δοκίμειον)) va ser una ciutat de la Frígia Major, al nord-est de Sínnada, on hi havia unes famoses pedreres del marbre conegut per marbre de Sínnada o marbre docimític (docimites lapis), de color clar amb aigües porpra. La seva ubicació exacta ha estat discutida fins a èpoques recents, però sembla haver-hi acord que s'ubicaria a la moderna vila d'İscehisar, província d'Afyonkarahisar.
Estrabó situa Docímia en algun lloc de Sínnada. Diu que la plana de Sínnada té uns 60 estadis de longitud, i més enllà hi ha Docímia. Li van explicar que hi havia una pedrera de marbre, d'on al principi s'extreien només petites peces. Però amb els treballs dels romans es van treure grans columnes d'una sola peça, que, a pesar del seu gran pes i grandària es portaven a Roma en vaixells. Estrabó diu també que eren d'una bellesa meravellosa, i que els colors vermells que feien estries en el marbre blanc s'atribuïen a les gotes de sang del déu moribund Atis.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Geography. Londres: John Murray, 1856, p. 263.
# Hans-Henrik Ørsted

Hans-Henrik Ørsted (Grenaa, 13 de desembre de 1954) és un ciclista danès professional des del 1980 fins al 1987, ha destacat especialment en pista concretament en persecució.
Ha aconseguit una medalla bronze als Jocs Olímpics de Moscou, i tres Campionats del món.

## Palmarès en pista

* 1977
** Campió de Dinamarca de Persecució
* 1978
** Campió de Dinamarca de Persecució
** Campió de Dinamarca de Puntuació
* 1980
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Moscou en Persecució
** Campió de Dinamarca de Persecució
* 1981
** Campió d'Europa de Madison (amb Gert Frank)
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Gert Frank)
** 1r als Sis dies de Herning (amb Gert Frank)
* 1983
** Campió d'Europa de Madison (amb Gert Frank)
** 1r als Sis dies de Herning (amb Gert Frank)
* 1984
** Campió del món de persecució
** 1r als Sis dies de Gant (amb Gert Frank)
** 1r als Sis dies de Múnic (amb Gert Frank)
* 1985
** Campió del món de persecució
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Copenhaguen (amb Gert Frank)
* 1987
** Campió del món de persecució
* 1988
** 1r als Sis dies de Copenhaguen (amb Roman Hermann)

## Palmarès en ruta

* 1985
** 1r al Trofeu Baracchi (amb Francesco Moser)
* 1991
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Dinamarca

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Jiří Pokorný

Jiří Pokorný (Kadaň, Brno, 14 d'octubre de 1956) va ser un ciclista txecoslovac, d'origen txec, que combinà la pista amb la carretera. Va guanyar una medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1980, i una altra al Campionat del món en Persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 1980
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Moscou en Persecució per equips (amb Martin Penc, Teodor Černý i Igor Sláma)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Klaus-Jürgen Grünke

Klaus-Jürgen Grünke (Bad Lauchstädt, Saxònia-Anhalt, 30 de març de 1951) va ser un ciclista alemany de l'est, que va destacar en el ciclisme en pista. Va destacar especialment de la disciplina del quilòmetre on va guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics de Mont-real i un Campionats del món.

## Palmarès

* 1970
** Campió de la RDA en Quilòmetre contrarellotge
* 1971
** Campió de la RDA en Quilòmetre contrarellotge
** Campió de la RDA en Persecució per equips
* 1972
** Campió de la RDA en Tàndem (amb Peter Eichstädt)
* 1973
** Campió de la RDA en Tàndem (amb Peter Eichstädt)
* 1974
** Campió de la RDA en Quilòmetre contrarellotge
** Campió de la RDA en Persecució per equips
* 1977
** Campió del món en Quilòmetre contrarellotge
* 1976
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Mont-real en Quilòmetre contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Randhir Singh Gentle

Randhir Singh Gentle (Índia 1922 - 1981) fou un jugador d'hoquei sobre herba indi, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 22 de setembre de 1922 en una població sense determinar de l'Índia, que en aquells moments encara formava part de l'Imperi Britànic. Va morir el 25 de setembre de 1981.

## Carrera esportiva

Va participar, als 25 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 realitzats a la ciutat de Londres (Regne Unit), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la competició masculina d'hoquei sobre herba al vèncer a la final l'equip britànic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) aconseguí revalidar aquest metall en vèncer a la final a l'equip dels Països Baixos. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia), la seva última participació olímpica, novament aconseguí l'or, en aquesta ocasió al derrotar a la final l'equip pakistanès.

## Enllaços externs

* (anglès) www.indianetzone.com - Randhir Singh Gentle
# Udham Singh

Udham Singh (Sansarpur, Imperi Britànic 1923 - íd., Índia 2000) fou un jugador d'hoquei sobre herba indi, guanyador de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 4 d'agost de 1923 a la ciutat de Sansarpur, població situada a l'actual província de Jalandhar, que actualment forma part de l'Índia però que en aquells moments formava part de l'Imperi Britànic.
Va morir el 23 de març de 2000 a la seva residència de Sansarpur.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova masculina d'hoquei herba, un metall que aconseguí revalidar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia) aconseguí guanyar la medalla de plata, perdent la final davant l'equip pakistaní. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) aconseguí guanyar una nova medalla d'or, convertint-se així juntament amb Leslie Claudius en el jugador d'hoquei sobre herba més guardonat dels Jocs Olímpics.
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1952

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 celebrats a la ciutat de Hèlsinki (Finlàndia) es disputaren 6 proves de ciclisme, totes elles en categoria masculina. Aquestes proves es dividiren en dues de ciclisme en ruta, formades per una contrarellotge individual, el temps de la qual fou utilitzada per a decidir el resultat de la contrarellotge per equips, i en quatre proves de ciclisme en pista.
Les proves es realitzaren entre els dies 28 i 31 de juliol de 1952.

## Resum de medalles
### Ciclisma en ruta

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Ruta Detalls | André Noyelle | Robert Grondelaers | Edi Ziegler |
| Ruta per equips Detalls | BèlgicaRobert Grondelaers André Noyelle Lucien Victor | ItàliaDino Bruni Gianni Ghidini Vincenzo Zucconelli | FrançaJacques Anquetil Claude Rouer Alfred Tonello |

### Ciclisma en pista

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Quilòmetre contrarellotge Detalls | Russell Mockridge | Marino Morettini | Raymond Robinson |
| Velocitat individual Detalls | Enzo Sacchi | Lionel Cox | Werner Potzernheim |
| Tàndem Detalls | AustràliaLionel Cox Russell Mockridge | Sud-àfrica Raymond Robinson Thomas Shardelow | ItàliaAntonio Maspes Cesare Pinarello |
| Persecució per equips Detalls | ItàliaMarino Morettini Loris Campana Mino de Rossi Guido Messina | Sud-àfricaAlfred Swift George Estman Robert Fowler Thomas Shardelow | Regne UnitRonald Stretton Donald Burgess George Newberry Alan Newton |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 2 | Austràlia | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 2 | Bèlgica | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 4 | Sud-àfrica | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 5 | Alemanya | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 6 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 6 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Cycling Road at the 1952 Summer Olympics». olympedia.org. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Cycling Track at the 1952 Summer Olympics». olympedia.org. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Cycling». A: Olympic Games 1952 Helsinki: Official Report, 1952, p. 540-557.