OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carrer de Balmes (desambiguació)

«Carrer de Balmes o Carrer Balmes» té aquests significats:
* Carrer de Balmes (Barcelona), via de la ciutat de Barcelona
* Carrer Balmes (Rubí), carrer al municipi de Rubí (el Vallès Occidental)
* Carrer de Balmes (Sant Feliu Sasserra), carrer del poble de Sant Feliu Sasserra (el Bages)
# Zeinek gehiago iraun

Zeinek gehiago iraun (en basc Qui aguanta més) és un curtmetratge d'animació dirigit i produït per Gregorio Muro. Realitzat en basc, ha participat en més de 150 certàmens i festivals d'arreu del món, en els quals ha rebut nombrosos guardons així com reconeixement de crítica i públic. Va ser un dels quatre nominats finalistes en la vint-i-sisena edició dels Premis Goya com a millor curt de animació. Fou nominat alGoya al millor curtmetratge d'animació.

## Sinopsi

Narra la història d'Ander, un noi que jugant amb els seus amics en les vies del tren a un perillós joc infantil sofreix un accident, que li va produir una discapacitat. Aquest succés marcarà la seva vida i la de la seva família per sempre.

## Referències

* ↑ Gregorio Muro: ‘Por su final, el corto puede dejar mal sabor de boca’, EITB, 13 de desembre de 2013
* ↑ 'Zeinek gehiago iraun' saritu dute Coruñan Arxivat 2020-07-10 a Wayback Machine., berria.eus
* ↑ Zeinek gehiago iraun al web dels Goya
* ↑ “Zeinek gehiago iraun” animazio laburmetraia eman du Estatu Batuetako telebista publikoak, zuzeuz.eus, 24 d'agost de 2012

## Enllaços externs

* Zeinek gehiago iraun a Vimeo
# West Coast (desambiguació)

«West Coast» té aquests significats:
* Geografia:
** Costa Oest dels Estats Units, o West Coast of the United States en anglès
** West Coast (Cap Occidental), regió sud-africana a la província del Cap Occidental
* Altres:
** West Coast Air, aerolínia canadenca
** West Coast Choppers, marca de motocicletes estatunidenca
** West Coast Eagles Football Club, equip de futbol australià
# Myotis gomantongensis

Myotis gomantongensis és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de Malàisia, on viu a Sabah (Borneo). Forma petites colònies que nien en coves de calcària. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Francis, C.; Hutson, A. M. Myotis gomantongensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Lencería de ocasión

Lencería de ocasión és una pel·lícula de curtmetratge espanyola dirigida per Teresa Marcos el 1999, i que va suposar un dels primers treballs cinematogràfics de l'actriu Ruth Núñez. Fou subvencionada per la Junta General del Principat d'Astúries i rodada a Oviedo, Torrelodones i Madrid.

## Argument

Des de sempre, Luisa es va sentir atreta pels pits de talla gran. Un dia, en entrar en una llenceria, la dependenta li porta a la memòria una altra dona, Marcela, que ve poblant de somnis sensuals i desencoratjadors tota la seva vida.

## Repartiment

* Ruth Núñez - Luisa
* Estrella Blanco - Marcela/Botiguera
* Isabel Friera - Tía
* Irene López - Luisa nena

## Nominacions i premis

Fou nominada al Goya al millor curtmetratge de ficció i va guanyar una menció especial al Festival de Màlaga i al Seattle Queer Film Festival.

## Referències

* ↑ Ruth Núñez, protagonista de "Lencería de ocasión"
* ↑ Lencería de ocasión, al web dels Goya
* ↑ Premis de Lencería de ocasión a IMDB

## Enllaços externs

* Lencería de ocasión, vídeo a cortosdemetraje.com
# Tyrannochthonius barri

Tyrannochthonius barri és una espècie d'aràcnid de l'ordre Pseudoscorpionida de la família Chthoniidae.

## Distribució geogràfica

Es troba de forma endèmica a Alabama (Estats Units).

## Publicació original

* Muchmore, 1996 : The genus Tyrannochthonius in the eastern United States (Pseudoscorpionida: Chthoniidae). Part II. More recently discovered species. Insecta Mundi, vol. 10, p. 153-168 (text íntegre).

## Referències

* ↑ «Texas A&M University». Arxivat de l'original el 2014-10-13. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Batura Sar

El Batura Sar, també anomenat Batura I és la 25a muntanya més alta de la Terra i la 10a del Pakistan. Amb els seus 7.795 metres és el cim més alt de la Batura Muztagh, la serralada més occidental del gran massís del Karakoram, al Pakistan. Aquest cim és el punt culminant de l'anomenada Paret Batura, que és una línia continua a gran altura de la Batura Muztagh o que al llarg de 10 km supera sempre els 7.000 metres d'altura. A més de ser una de les muntanyes més altes del món, és la segona muntanya amb més prominència del Karakoram, amb 3.318 m.
El Batura Sar i la Paret Batura es troben gairebé al centre de la subserralada, que és l'única del Karakoram situada a l'oest del riu Hunza. El riu forma una corba que envolta el sud-est, est i nord-est de la Batura Muztagh.
El primer intent d'escalada del cim va tenir lloc el 1959 per una expedició formada per tres britànics i dos alemanys, però moriren en l'intent. No va ser fins al juny de 1976 quan els alemanys Hubert Bleicher i Herbert Oberhofer van aconseguir coronar la muntanya.

## Referències

* ↑ «Batura Mustagh I, Pakistan». peakbagger.com [Consulta: 12 novembre 2016].
* ↑ Batura I a www.himalaya-info.org
* ↑ The Batura Muztagh Expedition 1959, Informe al'Alpine Journal
* ↑ Batura Muztagh Expedition 1959
* ↑ Hubert Bleichinger: Batura I. A: American Alpine Journal 1977, S. 273f. (AAJO).

## Bibliografia

* High Asia: An Illustrated History of the 7000 Metre Peaks per Jill Neate, ISBN 0-89886-238-8
* Batura Mustagh (sketch map and pamphlet) per Jerzy Wala, 1988.
* Orographical Sketch Map of the Karakoram per Jerzy Wala, 1990. Publicat per la Swiss Foundation for Alpine Research.
# Virolla (mecànica)

Una virolla, en mecànica, és un anell de fixament o de manobra, generalment proveït de filetatge interior, que es presenta en formes vàries, segon l'ús al qual qui és destinada.

## Descripció

La virolla de blocatge és constituïda de:
* Anell amb fileteria interior: la virolla és per la major part un enorme anell filetat internament.
* Elaboracions externes de regulació: sobre la part externa de la corona són presents una sèrie d'entalls, que poden ser de diversa mena, els més comuns essent:
** de dent que serveixen pel serrament per mitjà de la clau de dent o de ganxo.
** Grafilatge caracteritzat per una elaboració que permet d'augmentar el nivell de presa de les mans

## Utilització

Les virolles serveixen per a fixar elements mecànics de manera a augmentar-ne la seguretat o per obtenir un determinat nivell de precisió/joc mecànic, com a element de manobra, d'indicació o simplement un element estètic.
Es pot trobar en els eixos dels paliers, en els elements encaixat, per a blocar en posició els rodaments, en les bicicletes, per a blocar els tirants dels cables dels frens o per a regular el joc dels rodaments de l'eix pedalier o del joc de direcció, en els mosquetons de virolla, en els objectius fotogràfics, en els micròmetres, muntada sobre el contorn dels rellotges submarins per a la verificació del temps d'immersió.

## Vegeu també

* Caragol
# Carrer d'en Granada (Tarragona)

El Carrer d'en Granada és una via urbana d'origen medieval de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Carrer senyorial de la Tarragona medieval situat al nucli antic i paral·lel al traçat de la muralla de la ciutat. Limita amb el carrer de la Portella i amb la intersecció del carrer Puig d'en Sitges i carrer dels Descalços. Es tracta d'una de les vies més singulars de la ciutat on es van alçar els edificis nobles o de gran interès a partir de l'època medieval, fet que es va realçar en època moderna modelant una unitat arquitectònica i paisatgística excepcional a la part alta de Tarragona. Al carrer Granada es troben edificis tan singulars com les cases de Poblet (Cat. Mun. Ref.: 33), Company (Cat. Mun. Ref.: 34), Satorres (Cat. Mun. Ref.: 35), de Miquel Aleu (Cat. Mun. Ref.: 36), de Santes Creus (Cat. Mun. Ref.: 37), de Joaquim Punyed (Cat. Mun. Ref.: 38), o de la casa Canals (Cat. Mun. Ref.: 39). La notícia més antiga d'aquest carrer dat de 1368. Especialment interessants són els sis immobles que s'assenten sobre les muralles de la ciutat, on s'han obert diverses finestres i balcons. També destaca la casa Fortuny, Mallol o Llorach, ja que es troba assentada en la secció on hi ha una de les portes ciclòpies de la muralla. Sembla que la seva nomenclatura prové de Guillem Çagranata, senyor de la Granada, qui l'any 1118 figura entre els primers ocupadors de Tarragona.

## Referències

* ↑ «Carrer d'en Granada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Àlex Gorina i Macià

Àlex Gorina i Macià (Barcelona, 7 de desembre del 1952) és un crític de cinema i presentador a Televisió de Catalunya i Catalunya Ràdio. També va ser director del Festival Internacional de Cinema de Catalunya de Sitges.
Va fer els seus estudis als jesuïtes de Sarrià, i els Estudis Universitaris a Filosofia i Lletres de la llavors recent creada Universitat Autònoma de Barcelona, al Monestir de Sant Cugat. Va renunciar a continuar amb el negoci familiar per dedicar-s'hi a la crítica cinematogràfica. Es va introduir en el món del cinema gràcies a Jaume Figueras i la secció del Consultori de Mr. Belvedere de la revista Fotogramas.
Primer va treballar amb Figueras, Antoni Kirchner i Pablo López a l'empresa Círculo A, introductora del cinema d'art i assaig en versió original subtitulada a Catalunya, programant sales com el Publi, l'Alexis, l'Arcadia, el Studio Atenas, el CAPSA, els Casablanca, el Maldà i les sales de repertori Cinema Loreto y Cinema Céntrico, tots a Barcelona.
A la ràdio, ha presentat i dirigit diferents programes, però especialment La finestra indiscreta d'informació cinematogràfica i participació dels oients, des de 1986, i també Més enllà de mitjanit les matinades d'estiu del 1992 al 1996 (una barreja de vivències cinematogràfiques i aventures dels oients) així com Germans de Lluna, un programa de ràdio que Àlex Gorina va dirigir i presentar els estius de 1997, 1998 i 1999 a Catalunya Ràdio, un programa obert a parlar de qualsevol tema cultural i sentimental.
A la televisió ha col·laborat en diversos espais, especialment el Com a casa de Mari Pau Huguet, abans de presentar els espais Klaatu Barada Niktó i Nous Clàssics, i Sala 33, dedicat a la divulgació del cinema català. És col·laborador de la revista setmanal Guía del Ocio de Barcelona des del seu primer número.
El 29 de novembre de 2014 debutà al teatre amb l'obra Watching Peeping Tom, al Festival Temporada Alta, dirigit per la seva filla, la directora teatral Alícia Gorina.

## Referències

* ↑ Escapa, Roger. «El Suplement (Entrevista a l'Àlex Gorina)». CCMA, 19-12-2020. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «El crític Àlex Gorina i la directora Alícia Gorina presenten «Watching Peeping Tom»». Barcelona Cultura, 26-02-2015. [Consulta: 14 març 2015].
# X.Org Server

X.Org Server, també conegut com a Xorg Server o simplement Xorg, és un servidor gràfic que implementa la versió oficial de referència del X Window System. És de codi obert i programari lliure. El projecte corre sota el patronatge de la Fundació X.Org i està allotjat a freedesktop.org.
X11R6.7.0, la primera versió del servidor X.Org, va ser un fork del XFree86 4.4 RC2, degut al desacord amb la nova llicència del XFree86 4.4 final, amb altres canvis del X11R6.6. Alguns antics desenvolupadors de XFree86 s'han sumat al projecte, ja que es gestiona d'una forma més oberta que XFree86.
El servidor X.Org augmenta dia a dia la seva popularitat entre els sistemes operatius de codi obert. Ha estat adoptat per Gentoo, Debian, Fedora, Slackware, SuSE, Mandrakelinux, Cygwin/X, Ubuntu i FreeBSD 5.x en comptes de XFree86.

## Referències

* ↑ Shiman, Leon. «X.Org Foundation releases X Window System X11R6.7» (en anglès). lwn.net, 07-04-2004. [Consulta: 17 abril 2016].

## Vegeu també

* XFree86

## Enllaços externs

* X.Org Server - Lloc web oficial
# Neostapfiella

Neostapfiella és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies És originari de Madagascar.
El gènere va ser descrit per A. Camus i publicat a Bull. Soc Linn. Lyon 5: 4. 1926.

## Etimologia

El nom del gènere és probablement un diminutiu de Neostapfia (un gènere de la mateixa família).

## Espècies

* Neostapfiella chloridiantha A.Camus
* Neostapfiella humbertiana A. Camus
* Neostapfiella perrieri A. Camus

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 3 febrer 2010].
* 1 2 «Neostapfiella». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 30 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Grassbase - The World Online Grass Flora
# György Kőszegi

György Kőszegi (Nyíregyháza, 12 de setembre de 1950 - Tiszaújváros, 13 de desembre de 2001) fou un aixecador de peses hongarès que va competir durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Montreal, on va guanyar la medalla de plata en la categoria del pes mosca del programa d'halterofília. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, va disputar, sense sort, la prova del pes gall.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles de plata al Campionat del món d'halterofília, entre les edicions de 1974 i 1977 i quatre medalles de plata al Campionat d'Europa d'halterofília, entre les edicions de 1973 i 1978. El 1974 va establir el rècord del món d'arrancada del pes mosca.

## Referències

* ↑ «gondola.hu - Elhunyt Kőszegi György súlyemelő» (en hongarès), 13-12-2001. Arxivat de l'original el 2019-02-02. [Consulta: 11 gener 2024].
* 1 2 3 «Olympedia – György Kőszegi». [Consulta: 11 gener 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 11 gener 2024].
# Oscar the Grouch

Oscar the Grouch és un personatge de ficció muppet del programa de televisió Barri Sèsam. El seu cos és de color verd, encara que durant la primera temporada era de color taronja. Té un aspecte una mica deforme. Té els ulls molts grossos, no té nas i té una gran boca. Oscar no parla, sinó que només emet grunys. Oscar li encanta col·leccionar deixalles i viu en un cubell d'escombraries. Oscar va aparèixer ja en el primer episodi de la sèrie i era interpretat per l'actor Caroll Spinney.

## Referències

* 1 2 Medina, Guillermo. Abuelito dime tú. Diábolo Ediciones, 2011. ISBN 9788415153344.
# Carrer del Mig (Rialp)

El Carrer del Mig és una via pública de Rialp (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic carrer Major que travessava l'antic recinte fortificat pels murs posteriors de les mateixes cases i per una torre de secció circular, situada de tram a tram. A cada un dels seus extrems existia un portal, un d'ells avui desaparegut. El carrer, força rectilini, té una amplada de poc més de tres metres i està flanquejat per cases que presenten en la seva planta baixa porxos suportats per arcades o per llindes, la qual cosa permetia fins no fa gaires anys seguir-lo de punta a punta sempre aixopluc. Malauradament, en el curs de la dècada del segle xx han estat enderrocades moltes cases i construïdes o modificades altres. A més moltes altres avui ruïnoses amenacen en tenir la mateixa fortuna que aquelles. Un altre atemptat contra la fisonomia originaria del carrer ha estat la supressió de la segla per l'aigua que corria pel mig del carrer.

## Referències

* ↑ «Carrer del Mig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Xilena (futbol)

Xilena o xut de xilena és un variant de manipular la pilota amb el peu en futbol i esports similars. Es crea colpejant la pilota cap enrere, sobre el cap del mateix jugador, tenint el peu alt i el cos tot en l'aire. La xilena és utilitzada com un recurs defensiu, per rebutjar la pilota des de la porteria, o ofensiu, en un intent de marcar un gol (gol de xilena).
Es considera que la xilena requereix una habilitat avançada. És difícil realitzar-la de manera correcta, i un gol de xilena es sovint considerat com extraordinari.
L'origen de la xilena és associada amb diferents països (com Brasil, Xile, Itàlia i el Perú). La paraula xilena (castellà: chilena) té relació amb Xile, i en castellà el terme alternatiu chalaca té origen peruà. En anglès és sovint anomenat bicycle kick i en portuguès com bicicleta.
Algunes font citen els futbolistes xilens Ramón Unzaga i David Arellano com a creadors d'aquest remat.

## Referències

* ↑ «Més d'un milió de catalans van veure el Juventus-Madrid». Ara.cat, 04-04-2018 [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ Diccionari UB: anglès-català (en anglès). Edicions Universitat Barcelona, 2008, p. 507. ISBN 9788447533183.
* ↑ «A história da bicicleta – no futebol - Bicycling» (en portuguès). Bicycling, 28-06-2018. Arxivat de l'original el 2018-07-16 [Consulta: 16 juliol 2018]. Arxivat 2018-07-16 a Wayback Machine.
* ↑ ¿Por qué dos chilenos dieron nombre a la chilena? Mundo Deportivo, 04-04-2018
# Necròpoli medieval de Can Boquet

La Necròpoli medieval de Can Boquet es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Vilassar de Dalt (el Maresme).

## Descripció

És una de les necròpolis més ben conservades d'època medieval a la comarca del Maresme, a pocs metres del Dolmen de Can Boquet. Es tracta de set tombes de l'alta edat mitjana, rectangulars i tipus cista, excavades al sauló i bastides amb lloses de granit. Estan col·locades paral·leles, equidistants i orientades cap a llevant. Les mides aproximades són 2 x 0,45 m, una fondària de 0,50 m i corresponen a sis individus adults i un infant.
Es van descobrir el 1974, soterrades, en llaurar un camp de conreu. Es van espoliar tan aviat va córrer la veu, abans que se'n pogués fer un estudi formal. Probablement eren paleocristianes (d'entre els segles viii i IX). Va ésser excavada pel Grup Arqueològic de Vilassar de Dalt i el Museu Arqueològic de Barcelona entre els mesos de febrer i març del 1974.

## Accés

És ubicada a Vilassar de Dalt: al Turó d'en Rumpons, a les planes de Can Boquet. Cal pujar uns 50 metres per un corriol ben marcat que surt de l'aparcament del Dolmen de Can Boquet, en direcció a uns xiprers sota els quals hi ha les tombes. Coordenades: x=445174 y=4598188 z=432.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 163.
* 1 2 3 Restauren l'entorn de les tombes medievals de can Boquet - Diputació de Barcelona (català)

## Enllaços externs

* Restauració de les tombes medievals de can Boquet, al Parc de la Serralada Litoral - Diputació de Barcelona
* Ajuntament de Vilassar de Dalt - Tombes de can Boquet Arxivat 2015-11-19 a Wayback Machine.
* Wikiloc
# Limnonectes laticeps

Limnonectes laticeps és una espècie de granota que viu a Brunei, l'Índia, Indonèsia, Malàisia, Myanmar, Tailàndia i, possiblement també, a Bangladesh i Bhutan.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P., Iskandar, D., Inger, R., Sengupta, S. & Bordoloi, S. 2004. Limnonectes laticeps. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Henryk Trębicki

Henryk Trębicki (Janowszczyzna, 22 d'octubre de 1940 - Varsòvia, 8 de juny de 1996) fou un aixecador polonès que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on fou quart en la prova del pes gall del programa d'halterofília. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, guanyà la medalla de bronze en la mateixa categoria del programa d'halterofília. La tercera, i darrera, participació en uns Jocs fou el 1972, a Múnic, on novament fou quarta en la prova del pes gall.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata i una de bronze al Campionat del Món d'halterofília de 1968 i 1971 respectivament i una de bronze al Campionat d'Europa d'halterofília de 1965. També fou tercer al Campionat del Món de 1970, però va ser desqualificat després d'haver donat positiu en un control antidopatge. Fou dues vegades campió polonès, del pes gall el 1964, i del pes ploma el 1963. També aconseguí 21 rècords nacionals.
Una vegada retirat passà a exercir d'entrenador. Els darrers anys de la seva vida patí problemes de cor i morí mentre n'era operat a Varsòvia el 8 de juny de 1996.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Henryk Trębicki». [Consulta: 1r agost 2021].
* ↑ Henryk Trębicki. chidlovski.net
* ↑ Arthur Chidlovski. The Eraser: Drug-Related Disqualifications in Men's Weightlifting at Summer Olympics. chidlovski.net
* 1 2 «Henryk Trębicki (1940-1996) – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 1r agost 2021].
# Oscar de la Cinna

Oscar de la Cinna, Baró de la Cinna i Comte de Marcks (Budapest, 1836 - Jerez de la Frontera, 1906) fou un pianista i compositor d'origen hongarès establert a Espanya. Estudià amb Czerny a l'Escola Romàntica de Budapest i fou condeixeble de Franz Liszt. Fou un reconegut virtuós i feu diverses gires per Europa i Amèrica. Residí a França, Anglaterra i Portugal; el 1866 arribà a Mallorca, des d'on partí cap a Alemanya. Finalment s'establí a Sevilla. En les seves gires per a província de Cadis, actuava acompanyat del violinista local molt en voga en aquells anys Luis Odero.
Compta amb una extensa producció musical - quasi completament dedicada al piano - que inclou obres "de saló" i "de concert" de gran dificultat. Cal destacar la Malagueña-Aclamada Op. 183 bis, dedicada a Camille Saint-Saëns, i La Estudiantina nº5, Op. 287, dedicada a Cánovas del Castillo.
La majoria de les seves obres van ser publicades per la Unión Musical Española.

## Bibliografia

* ↑ Virgili Blanquet, Maria Antònia «Oscar de la Cinna». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana,, 1999, pàg. vol. 3.
* ↑ * Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 39, pàg. 692. (ISBN 84-239-4539-1)
# Carrer de l'Església (Olivella)

El Carrer de l'Església és una obra d'Olivella (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Carrer darrere de l'església de Sant Pere i Sant Feliu, al punt més alt d'Olivella. Està format per cases mitgeres de planta baixa i un pis amb façanes de pedra. Darrere les cases hi trobem un petit pati. El llenguatge és popular. Interior amb embigat de fusta. Han estat restaurades a l'últim quart del segle xx.

## Història

El creixement demogràfic de la primera meitat del segle xvii, al qual no fou aliena la immigració francesa, feu que el 1625 la parròquia de Sant Pere i Sant Feliu fou traslladada al solar del Castell Nou que serví de nucli a la formació de l'actual poble d'Olivella.

## Referències

* 1 2 «Carrer de l'Església». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Zenòdot d'Alexandria

Zenòdot d'Alexandria (en llatí Zenodotus, en grec antic Ζηνόδοτος) fou un gramàtic grec, que va viure després d'Aristarc.
Va atacar les revisions que Aristarc havia fet de la Ilíada i l'Odissea d'Homer. Suides l'anomena amb l'epítet ὁ ἐν ἄστει κλήθεις ("escriptor molt elegant").
Suides li assigna les següents obres:
* Πρὸς τὰ ὑπ᾿ Ἀριστάρχου ἀθετούμενα τοῦ ποιητοῦ.
* Πρὸς Πλάτωνα περὶ θεῶν.
* Περὶ τῆς Ὁμηρικῆς συνηθείας.
* Λύσεις Ὁμηρικῶν ἀπορημάτων.
* Εἰς τὴν Ἡσιόδου θεογονίαν.

## Referències

* ↑ Zenodotus of Alexandria a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1312-1313