OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# César Boutteville

César Boutteville (24 de juny de 1917 – 21 de maig de 2015) fou un mestre d'escacs francès. Era fill de pare francès i mare vietnamita, i va néixer a Thịnh Hào, actualment part del districte urbà Dong Da de Hanoi. Es va mudar amb la seva família a viure a França el 1929, i s'instal·laren a Boulogne-sur-Mer; posteriorment César va anar a estudiar a Roubaix.

## Resultats destacats en competició

Va guanyar sis cops el Campionat de França d'escacs (els anys 1945, 1950, 1954, 1955, 1959, i 1967) i també el Campionat d'escacs de París (els anys 1944, 1945, 1946, 1952, 1961, i 1972).
En torneigs internacionals, fou tercer a París 1962/63 (el guanyador fou Albéric O'Kelly de Galway), empatà al 10è lloc a Bordeus, i empatà al vuitè lloc a Le Havre 1966 (el guanyador fou Bent Larsen).
Boutteville va representar França set cops a les olimpíades d'escacs entre 1956 i 1968. També va jugar matxs amistosos de seleccions contra Suïssa (1946), Austràlia (1946), Txecoslovàquia (1947) i la Unió Soviètica (1954).
Després que encara continués jugant als noranta anys, va morir a casa seva a Versalles, el 21 de maig de 2015.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de César Boutteville» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Nota biogràfica de César Boutteville» (en francès). Héritage des échecs français. [Consulta: 11 febrer 2016].
* ↑ «Historial del campionat de França d'escacs» (en francès). Héritage des échecs français. [Consulta: 11 febrer 2016].
* ↑ Champions de Paris
* ↑ OlimpBase :: the encyclopaedia of team chess
* ↑ «Décès de César Boutteville». Ligue Île-De-France des échecs. [Consulta: 24 maig 2015].
# Notó d'Arle

Notó (Nothon, mort després del 844) fou un religiós francès, arquebisbe d'Arle. Apareix esmentat en el càrrec per primer cop el 819.
El 824 el comte d'Arle i duc de Provença, Liebulf, havia demanat per mitjà de Hilduí, ardiaca i abat de Saint-Denis, el permís per bescanviar les terres que posseïa com a benefici de la diòcesi d'Arle contra d'altres que el bisbe Notó li oferia al seu lloc al mateix territori; les terres que va adquirir Liebulf foren les d'una illa del Roine prop d'Arle que seria la Camargue, i les retornades eren territoris a la dreta del riu pel costat de Septimània incloent el lloc d'Argence amb l'església i tres altars; en aquest canvi va tenir segurament origen la senyoria que va ostentar l'església d'Arle sobre la vila de Beaucaire i el lloc d'Argence al Llenguadoc. El canvi figura en un document datat el 7 de novembre de 824 entre el comte i l'arquebisbe Notó d'Arles, i fou confirmat per diploma del 3 de gener del 825.
En un edicte de desembre del 828 l'emperador Lluís el va convocar per presidir (junt amb tres arquebisbes més) un concili a Tolosa, un dels quatre que s'havien de celebrar i van tenir lloc el 829. Vegeu Concili de Tolosa del 829.
El febrer del 825 va participar en el concili de Thionville que va restablir a Lluís el Pietós al tron i va condemnar a l'arquebisbe Ebó de Reims. Segurament després fou un destacat conseller i suport de Lluís.
El 841, l'arquebisbat de Reims va quedar vacant per la segona deposició d'Ebó i Fulcó fou nomenat al seu lloc i després de la seva mort Notó va ocupar el càrrec, però cap dels dos va ser consagrat per temor a un retorn d'Ebó. Louis Duchesne esmenta que el 843 Notó va signar les actes del concili de Germigny; el 844 apareix encara esmentat en un diploma de Carles el Calb. Després del 844 no torna a ser esmentat i segurament va morir no molts anys després; podria haver estat viu encara el 850 però si fou el cas va morir per aquell temps.

## Notes i referències

* ↑ Document
* ↑ Charles Joseph Hefele - Histoire des conciles d'après les documents originaux a l'Arxiu d'Internet
* ↑ Jacques Longueval - Histoire de l'église gallicane - 1826 - pàgina 39 a Google Llibres
* ↑ Charles Joseph Hefele - Histoire des conciles d'après les documents originaux - pàgines 118 i 119
* ↑ Louis Duchesne, Fastes épiscopaux de l'ancienne Gaule, pàgina 261 a gallica.bnf.fr

## Fonts

* Jean-Pierre Papon, Histoire générale de Provence, Moutard, 1777
* Jacques Longueval, Histoire de l'église gallicane, 1826
* Joseph Hyacinthe Albanés, Gallia christiana novissima, 1901
* Louis Duchesne, Fastes épiscopaux de l'ancienne Gaule, 1907
* Charles Joseph Hefele, Histoire des conciles d'après les documents originaux, 1911, 1915
# Muhammad Jahangir

Muhammad Jahangir (1396-1433) fou un príncep timúrida, fill de Muhammad Sultan, net de Jahangir i besnet de Tamerlà, que fou nominat kan del Kanat de Txagatai, càrrec que va exercir tres anys.
A la mort de Tamerlà el 1405, el taüt fou portat al Kanikha de Muhammad Sultan a Samarcanda; estaven presents el príncep Muhammad Jahangir de 9 anys, les princeses Khan Zade i Rukya o Rokia Khanika i diversos grans del regne; posteriorment van arribar altres emperadrius i prínceps. El 17 de març de 1405 Khalil Sultan fou coronat a Samarcanda. La seva primera decisió fou nomenar kan de Txagatai al jove príncep Muhammad Jahangir, nebot de l'hereu Pir Muhammad ibn Jahangir. El càrrec era nominal i no comportava cap poder. No es coneix cap actuació del jove kan. Quan ja Khalil havia estat fet presoner per l'amir Khudaidad, un servidor eu fou enviat amb un missatge per a Xah Rukh (abril de 1409). Al arribar Xah Rukh al Ribat Yam, prop de Samarcanda, ja la població de la capital l'estava esperant. Muhammad Jahangir en qualitat de Khan i amir, i la resta dels amirs, foren autoritzats a baixar la ma del sobirà ara emperador que el 22 de maig de 1409 va entrar oficialment a Samarcanda.
A la tardor del 1409, Xah Rukh li va donar el govern de la important fortalesa de Hissar Shadman (o simplement Shadman) i del Khuttalan i Tukharistan, Xaikh Nur al-Din va enviar missatgers a Hisar Shadman per convidar-lo a unir-se a les seves forces (que afavorien el poder a la línia de Muhammad Sultan). Muhammad Jahangir va refusar però Nur al-Din va poder persuadir als vells amirs de Muhammad Sultan que estaven al servei del príncep per forçar la seva participació al moviment explicant que planejava el retorn a les expedicions de frontera amb lo que els amirs esdevindrien poderosos a Samarcanda. Sigui pel seu programa o per la força militar amb que comptava, però les seves forces no paraven d'augmentar (com Rustam ibn Tuga Bugha Barles que havia estat governador de Bukharà amb Tamerlà i diversos comandants de l'estepa). Nur al-Din va portar a Muhammad Jahangir a les portes de Samarcanda amb la idea de proclamar-lo sobirà, però la ciutat no els va voler acollir. Després de la derrota de Nur al-Din el 12 de juliol de 1410, aquest es va retirar i les seves terres foren saquejades. A Khuttalan no obstant alguns amirs van mantenir la resistència com Hamza Sulduz, pels que va ser necessari organitzar una expedició per sotmetre'ls.
Muhammad Jahangir es va casar el 1413 amb una filla de Xah Rukh. L'enllaç es va fer als Jardins de Zagan el 20 de setembre de 1413. Es va mantenir lleial a Xah Rukh fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, VI, 45
* ↑ Ibid, VI, 46
* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accessible a Google books, pàg. 146 a 148.
* ↑ Ibid, pàg. 162
* ↑ Power, politics and religion in Timurid Iran, B. F. Manz, pàg 25
# Patinatge de velocitat en pista curta als Jocs Olímpics d'hivern de 2010

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 celebrats a la ciutat de Vancouver (Canadà) es disputaren vuit proves de Patinatge de velocitat en pista curta, quatre en categoria masculina i quatre més en categoria femenina.
Les proves es realitzaren entre els dies 13 i 27 de febrer de 2010 a les instal·lacions del Richmond Olympic Oval. Hi participaren un total de 109 patinadors, entre ells 54 homes i 55 dones, de 23 comitès nacionals diferents.

## Resultats
### Homes

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| 500 m Detalls | Charles Hamelin Canadà | 40,981 | Sung Si-bak Corea del Sud | 41,340 | François-Louis Tremblay Canadà | 46,366 |
| 1000 m Detalls | Lee Jung-su Corea del Sud | 1:23,747 RO | Lee Ho-suk Corea del Sud | 1:23,801 | Apolo Ohno Estats Units | 1:24,128 |
| 1500 m Detalls | Lee Jung-su Corea del Sud | 2:17,611 | Apolo Ohno Estats Units | 2:17,976 | John Celski Estats Units | 2:18,053 |
| 5000 m relleus Detalls | Canadà Charles Hamelin François Hamelin Olivier Jean François-Louis Tremblay Guillaume Bastille | 6:44,224 | Corea del Sud Kwak Yoon-gy Lee Ho-suk Lee Jung-su Sung Si-bak Kim Seoung-il | 6:44,446 | Estats Units John Celski Travis Jayner Jordan Malone Apolo Ohno Simon Cho | 6:44,498 |

### Dones

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| 500 m Detalls | Wang Meng R.P. de la Xina | 43,048 | Marianne St-Gelais Canadà | 43,707 | Arianna Fontana Itàlia | 43,804 |
| 1000 m Detalls | Wang Meng R.P. de la Xina | 1:29,213 | Katherine Reutter Estats Units | 1:29,324 | Park Seung-hi Corea del Sud | 1:29,379 |
| 1500 m Detalls | Zhou Yang R.P. de la Xina | 2:16,993 RO | Lee Eun-byul Corea del Sud | 2:17,849 | Park Seung-hi Corea del Sud | 2:17,927 |
| 3000 m relleus Detalls | R.P. de la Xina Sun Linlin Wang Meng Zhang Hui Zhou Yang | 4:06,610 RM | Canadà Jessica Gregg Kalyna Roberge Marianne St-Gelais Tania Vicent | 4:09,137 | Estats Units Allison Baver Alyson Dudek Lana Gehring Katherine Reutter Kimberly Derrick | 4:14,081 |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | R.P. de la Xina | 4 | 0 | 0 | 4 |
| 2 | Corea del Sud | 2 | 4 | 2 | 8 |
| 3 | Canadà | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 4 | Estats Units | 0 | 2 | 4 | 6 |
| 5 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
# José Angel Guerra Méndez

José Angel Guerra Méndez (Manzanillo, 20 de gener de 1988) és un jugador d'escacs cubà que representa la Federació Espanyola i té el títol de Gran Mestre des de 2017.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2021, hi tenia un Elo de 2509 punts, cosa que en feia el jugador número 22 de l'estat espanyol. El seu màxim Elo va ser de 2542 punts, a la llista del maig de 2016.

## Resultats destacats en competició

L'abril de 2017 va vèncer al 44è Obert Internacional de La Roda, Albacete, per davant de forts jugadors com ara Fernando Peralta, Tigran Gharamian, o Vladimir Baklan.
El març de 2018 fou segon al Campionat de Catalunya en perdre a la final en les partides de desempat contra el GM Hipòlit Asís. L'abril de 2019 es proclamà campió de Catalunya absolut, a Vila-seca, per damunt del GM Miguel Muñoz Pantoja.

## Referències

* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Espanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Evolució Elo de José Angel Guerra Méndez» (en anglès). FIDE consulta= 5 de gener de 2020.
* ↑ Boyero, Jesús J. «El cubano Guerra, ganador en La Roda». Marca, 17-04-2017 [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «José Ángel Guerra, campeón en La Roda». chessbase, 18-04-2017 [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Campionat Absolut 2018, Hipólito Asís revalida el títol». [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ «Campeonato de Cataluña con Leontxo García». chessbase, 26-03-2018 [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Campionat de Catalunya absolut 2019». chess results. [Consulta: 5 gener 2020].

## Enllaços externs

* José Angel Guerra Méndez a chesstempo
# Ekeleatzí

Els Ekeleatzí van ser una família de nakharark de l'antiga Armènia, que van governar la comarca d'Ekeleatz, dita igualment Keltzene.

## Referències

* ↑ De Morgan, Jacques. Histoire du peuple arménien depuis les temps les plus reculés de ses annales jusqu'à non jours. París: [S.n.], 1019, p. 57.
# Giorgio Oberweger

Giorgio Oberweger (Trieste, 22 de desembre de 1913 - Roma, 14 d'octubre de 1998) va ser un atleta italià, especialista en el llançament de disc, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del llançament de disc del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa d'atletisme de 1938.
Durant la Segona Guerra Mundial va lluitar al Mediterrani, el Mar del Nord, el Canal de la Mànega i el nord d'Àfrica. Volant, primer a bord d'un caça Fiat C.R.42 Falco, i després d'un Fiat G.50 Freccia, aconseguí cinc victòries aèries, amb la qual cosa fou considerat as de l'aviació. Fou condecorat amb una Medalla al Valor Militar i dues Creu de Guerra al Valor Militar.
El 1946 va ser nomenat comissari tècnic de l'equip masculí de la Federació d'Atletisme, càrrec que va exercir fins a 1960.Als Jocs Olímpics de Londres va ser entrenador d'Adolfo Consolini i Giuseppe Tosi. Entre finals dels anys seixanta i el 1972 va formar part de l'IAAF.

## Millors marques

* Llançament de disc. 51,49 cm (1938)

## Referències

* 1 2 «Giorgio Oberweger Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de març 2016. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ Brera, Gianni «Quelle epiche battaglia tra i duellanti del disco». La Repubblica, 29-07-1984.
* ↑ Bollettino Ufficiale 1942, dispensa 19, pagina 908, registrato alla Corte dei Conti addì 2 ottobre 1942, registro 8 aeronautica, foglio n.146.
* ↑ Bollettino Ufficiale 1942, dispensa 42, registrato alla Corte dei Conti addì 16 novembre 1942, registro 10 Aeronautica, foglio n.338.
* ↑ Claudio Colombo, Addio, grande vecchio dell'atletica, a "Corriere della Sera", Milà, RCS Editore, 15 octubre 1998, p. 44.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net.
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'hivern de 1994 - Individual masculí

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 celebrats a la ciutat de Lillehammer (Noruega) es disputà una prova de patinatge artístic sobre gel en categoria masculina que formà part del programa oficial dels Jocs.
La competició se celebrà entre els dies 17 i 19 de febrer de 1994 a les instal·lacions del Hamar Olympic Amphitheatre.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 25 patindors de 17 comitès nacionals diferents.
| Austràlia (1) Belarús (1) Canadà (3) Corea del Sud (1) Dinamarca (1) | Estats Units (2) Estònia (1) França (2) Israel (1) | Japó (2) Letònia (1) Regne Unit (1) Romania (2) | Rússia (3) Sud-àfrica (1) Ucraïna (1) R.P. de la Xina (1) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Aleksei Urmanov | Elvis Stojko | Philippe Candeloro |

## Resultats

| Posició | Nom | CON | PC | PL | Pts. |
| 1 | Alexei Urmanov | Rússia | 1 | 1 | 1.5 |
| 2 | Elvis Stojko | Canadà | 2 | 2 | 3.0 |
| 3 | Philippe Candeloro | França | 3 | 5 | 6.5 |
| 4 | Viktor Petrenko | Ucraïna | 9 | 4 | 8.5 |
| 5 | Kurt Browning | Canadà | 12 | 3 | 9.0 |
| 6 | Brian Boitano | Estats Units | 8 | 6 | 10.0 |
| 7 | Eric Millot | França | 6 | 7 | 10.0 |
| 8 | Scott Davis | Estats Units | 4 | 10 | 12.0 |
| 9 | Steven Cousins | Regne Unit | 7 | 9 | 12.5 |
| 10 | Sebastien Britten | Canadà | 10 | 10 | 15.0 |
| 11 | Oleg Tataurov | Rússia | 5 | 13 | 15.5 |
| 12 | Masakazu Kagiyama | Japó | 11 | 11 | 16.5 |
| 13 | Michael Tyllesen | Dinamarca | 13 | 12 | 18.5 |
| 14 | Cornel Gheorghe | Romania | 16 | 14 | 22.0 |
| 15 | Igor Pashkevich | Rússia | 14 | 15 | 22.0 |
| 16 | Michael Shmerkin | Israel | 15 | 17 | 24.5 |
| 17 | Sung-Il Jung | Corea del Sud | 18 | 16 | 25.0 |
| 18 | Stephen Carr | Austràlia | 20 | 18 | 28.0 |
| 19 | Marius Negrea | Romania | 19 | 19 | 28.5 |
| 20 | Min Zhang | R.P. de la Xina | 16 | 21 | 29.0 |
| 21 | Andrejs Vlascenko | Letònia | 21 | 20 | 30.5 |
| 22 | Fumihiro Oikawa | Japó | 21 | 22 | 32.5 |
| 23 | Alexander Mourashko | Belarús | 24 | 23 | 35.0 |
| 24 | Dino Quattrocecere | Sud-àfrica | 23 | 24 | 35.5 |
| 25 | Margus Hernits | Estònia | 25 | | |
# Julie Schmitt

Julie Schmitt (Cham, 6 d'abril de 1913 - Múnic, 10 de desembre de 2002) va ser una gimnasta artística alemanya que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica.

## Referències

* ↑ «Julie Schmitt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 8 gener 2019].
# Ferenc Berkes

Ferenc Berkes (nascut el 8 d'agost de 1985) és un jugador d'escacs hongarès, que té el títol de Gran Mestre des de 2002.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'agost de 2020, hi tenia un Elo de 2661 punts, cosa que en feia el jugador número 4 (en actiu) d'Hongria, i el número 79 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2706 punts, a la llista de setembre de 2011 (posició 42 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Berkes ha guanyat vuit cops el campionat d'Hongria, els anys 2004, 2007, 2010, 2012, 2013, 2014, 2016, i 2018.
El 2002, fou Campió del món Sub-18 a Heraklio. El 2004 empatà als llocs 4t–16è al 3r Aeroflot Open a Moscou. Va participar en la Copa del Món de 2011, però fou eliminat a la segona ronda per Zahar Efimenko.
El març de 2019 fou 5è al Campionat d'Europa individual a Skopje (el campió fou Vladislav Artémiev).

### Participació en olimpíades d'escacs

Berkes ha participat, representant Hongria, en cinc Olimpíades d'escacs entre els anys 2004 i 2012, amb un resultat de (+20 =27 –4), per un 65,7% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a l'Olimpíada del 2008 en puntuar 6½ de 9 (+4 =5 -0), amb el 72,0% de la puntuació, amb una performance de 2696, i que li significà aconseguir la medalla de bronze individual del tauler reserva.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Ferenc Berkes» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Hongria"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Ferenc Berkes «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Historial del Campionat d'Hongria (incomplet, fins al 2008)» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Campionat d'Hungria de 2014». [Consulta: 24 gener 2016].
* ↑ Kerkai, Attila «Ivan Ivanisevic győzött a XXXV. Zalakaros Sakkfesztiválon» (en hongarès). Zalai Hírlap, 04-06-2016 [Consulta: 13 agost 2018]. Arxivat 2021-10-23 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-10-23. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ Crowther, Mark. «TWIC 420: World Youth Chess Championships» (en anglès). Chess.co.uk, 25-11-2002. Arxivat de l'original el 2012-02-12. [Consulta: 13 novembre 2011].
* ↑ «Campionats del món per edats: campions» (en portuguès). brasilbase. [Consulta: 5 febrer 2014].
* ↑ Crowther, Mark. «TWIC 486: 3rd Aeroflot Chess Festival» (en anglès). Chess.co.uk, 01-03-2004. Arxivat de l'original el 2012-08-20. [Consulta: 31 desembre 2011].
* ↑ Crowther, Mark. «The Week in Chess: FIDE World Cup Khanty-Mansiysk 2011» (en anglès). London Chess Center, 21-09-2011. Arxivat de l'original el 2011-10-20. [Consulta: 24 novembre 2011].
* ↑ Peterson, Macauley «European Championship: Gold for Artemiev» (en anglès). chessbase, 29-03-2019 [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
# Maiori

Maiori (AFI : [maˈjori], Majùrë a Campània) és un municipi italià de 5 317 habitants a la província de Salern a la Campània. El territori municipal ha estat declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, de la mateixa manera que la resta de la costa amalfitana. sadf ads fasdf adsf asdf

## Geografia física
### Territori

La ciutat es troba a 5 metres sobre el nivell del mar al llarg de la costa d'Amalfi, al golf de Salern, a la confluència de la riera Reginna Major. El territori municipal, que té una superfície de 16,67 km², és principalment muntanyós, incloent-hi part de les muntanyes Lattari.
Maiori té la platja més llarga de tota la costa d'Amalfi (gairebé 1 km de terra plana a causa de la inundació de 1954), caracteritzada per una sorra fosca d'origen volcànic i una platja més petita (uns 200 m), al llogaret d' Erchie com així com diverses cales més petites com Spiaggia di Glauco, Capo d'Orso o Cala Bellavia. A la zona comuna també hi ha altres llocs d'interès natural com la Cova de Pandora.

### Clima

L'estació meteorològica més propera és la de Ravello. A partir de la mitjana de referència de trenta anys 1961-1990, la temperatura mitjana del mes més fred, gener, se situa en +7,3 °C; el del mes més calorós, agost, és de +23,4 °C. Però a mesura que la temperatura puja al juliol pot arribar i superar els +40 °C .

## Referències

* ↑ «Le spiagge di Maiori e Minori - Costiera amalfitana».
* ↑ «Enjoy the Coast».
# Ministeri de Defensa d'Israel

El Ministeri de Defensa (en hebreu: משרד הביטחון, Misrad HaBitachon ) del Govern d'Israel, és el departament governamental responsable de la defensa de la sobirania de l'Estat d'Israel d'amenaces militars internes i externes. El seu cap polític és el Ministre de Defensa. El component clau del ministeri són les Forces de Defensa Israelianes. El Ministeri de Defensa d'Israel va ser creat després de la finalització del Mandat Britànic de Palestina amb la marxa de l'Exèrcit Britànic d'Orient Mitjà, i la Declaració d'independència de l'Estat d'Israel. La seu del ministeri es troba en la Torre Matcal, l'edifici és també la seu de la Caserna General de les FDI.

## Ministres de defensa

| # | Ministre | Partit | Inici | Final |
| 1 | David Ben-Gurion | Mapai | 14 May 1948 | 26 January 1954 |
| 2 | Pinhas Lavon | Mapai | 26 January 1954 | 21 February 1955 |
| – | David Ben-Gurion | Mapai | 21 February 1955 | 26 June 1963 |
| 3 | Levi Eshkol | Mapai | 26 June 1963 | 5 June 1967 |
| 4 | Moixé Dayyan | Alineació | 5 June 1967 | 3 June 1974 |
| 5 | Shimon Peres | Alineació | 3 June 1974 | 20 June 1977 |
| 6 | Ezer Weizman | Likud | 20 June 1977 | 28 May 1980 |
| 7 | Menachem Begin | Likud | 28 May 1980 | 5 August 1981 |
| 8 | Ariel Xaron | Likud | 5 August 1981 | 14 February 1983 |
| – | Menachem Begin | Likud | 14 February 1983 | 23 February 1983 |
| 9 | Moshe Arens | Likud | 23 February 1983 | 13 September 1984 |
| 10 | Yitzhak Rabin | L'Alineació | 13 September 1984 | 15 March 1990 |
| – | Moshe Arens | Likud | 11 June 1990 | 13 July 1992 |
| – | Yitzhak Rabin | Partit Laborista | 13 July 1992 | 4 November 1995 |
| – | Shimon Peres | Partit Laborista | 4 November 1995 | 18 June 1996 |
| 11 | Yitzhak Mordechai | Likud | 18 June 1996 | 25 January 1999 |
| – | Moshe Arens | Likud | 27 January 1999 | 6 July 1999 |
| 12 | Ehud Barak | Partit Laborista | 6 July 1999 | 7 March 2001 |
| 13 | Binyamin Ben-Eliezer | Partit Laborista | 7 March 2001 | 2 November 2002 |
| 14 | Shaul Mofaz | Likud | 4 November 2002 | 4 May 2006 |
| 15 | Amir Peretz | Partit Laborista | 4 May 2006 | 18 June 2007 |
| – | Ehud Barak | Partit Laborista | 18 June 2007 | 18 March 2013 |
| 16 | Moshe Ya'alon | Likud | 18 March 2013 | 22 May 2016 |
| – | Benjamin Netanyahu | Likud | 22 May 2016 | 30 May 2016 |
| 17 | Avigdor Lieberman | Yisrael Beiteinu | 30 May 2016 | - |

## Enllaços externs

* Ministeri de Defensa d'Israel (hebreu)