OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andy Flickinger

Andy Flickinger (Saint-Martin-d'Hères, 4 de novembre de 1978) és un ciclista francès, ja retirat, que fou professional entre 1999 i 2007. Va combinar la carretera amb la pista, on es va proclamar campió nacionals diversos cops. En ruta, el seu resultat més destacat és el GP Ouest France-Plouay de 2003.

## Palmarès en ruta

* 2002
** Vencedor d'una etapa de la París-Corrèze
* 2003
** 1r del GP Ouest France-Plouay
* 2005
** Vencedor d'una etapa del Circuit de La Sarthe

### Resultats al Tour de França

* 2002. 103è de la classificació general
* 2003. 39è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. No surt (12a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. Abandona (9a etapa)

## Palmarès en pista

* 1997
** Campió de França en Madison (amb Jérôme Neuville)
* 1999
** Campió de França en Madison (amb Jérôme Neuville)

### Resultats a la Copa del Món

* 1998
** 1r a Cali, en Persecució per equips
* 2004-2005
** 1r a Manchester, en Madison

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Víktor Demidenko

Víktor Gueórguievitx Demidenko (en rus: Виктор Георгиевич Демиденко) (Omsk, Óblast d'Omsk, 6 de juny de 1962) va ser un ciclista soviètic d'origen rus. Malgrat no passar al professionalisme, va aconseguir algunes victòries destacades entre elles dos campionats del món en categoria júnior i una etapa a la Volta a Espanya de 1986.

## Palmarès

* 1979
** Campió del món júnior en contrarellotge per equips (amb Sergei Starodubschev, Sergei Tschapk i Vladimir Volochin)
* 1980
** Campió del món júnior en contrarellotge per equips (amb Oleh Petròvitx Txujda, Sergueï Voronine i Sergei Tschapk)
** 1r al Giro della Lunigiana i vencedor de 2 etapes
* 1981
** Campió de la Unió Soviètica en curses per etapes
** Vencedor d'una etapa a la Leningrad-Tallinn
* 1982
** Campió de la Unió Soviètica en contrarellotge per equips
** Vencedor d'una etapa al Giro de les Regions
** Vencedor d'una etapa a la Coors Classic
* 1983
** Vencedor d'una etapa al Circuit de La Sarthe
** Vencedor d'una etapa al Girobio
* 1984
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cuba
* 1986
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1986. 39è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ Dalmases, Javier «Demidenko: De Siberia al Podio de Benalmadena». Mundo Deportivo, 11-05-1986 [Consulta: 2 gener 2016].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Circuit de la Sarthe 2017

El Circuit de la Sarthe 2017 va ser la 65a edició del Circuit de La Sarthe. La cursa es disputà en cinc etapes, entre el 4 i el 7 d'abril de 2017, amb inici a Pouzauges i final a Arnage. La cursa formava de l'UCI Europa Tour, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el francès Lilian Calmejane (Direct Énergie). Arthur Vichot (FDJ) i Jonathan Castroviejo (Movistar Team) completaren les places de podi.

## Equips

En aquesta edició hi prenen part 16 equips:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 4 de abr | Pouzauges – Pouzauges | etapa accidentada | 173,2 | Justin Jules | Justin Jules |
| 2a etapa | 5 de abr | Ligné – Angers | etapa plana | 99,8 | Bryan Coquard | Justin Jules |
| 3a etapa | 5 de abr | Angers – Angers | contrarellotge individual | 6,8 | Alex Dowsett | Alex Dowsett |
| 4a etapa | 6 de abr | Angers – Pré-en-Pail-Saint-Samson | etapa accidentada | 190,3 | Lilian Calmejane | Lilian Calmejane |
| 5a etapa | 7 de abr | L'Abbaye de l'Epau – Saint-Calais | etapa accidentada | 186,8 | Bryan Coquard | Lilian Calmejane |

### Etapa 5
## Classificació final

Fonts: ProCyclingStats Cycling Quotient :

## Referències

* ↑ EFE «Calmejane, vencedor en La Sarthe». El Mundo Deportivo. EFE, 07-04-2017 [Consulta: 8 abril 2017].
* ↑ Startlist - 65th Circuit Cycliste Sarthe - Pays de la Loire

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial Arxivat 2004-03-05 a Wayback Machine.
# Tiago Machado

Tiago José Pinto Machado (Vila Nova de Famalicão) 18 d'octubre de 1985 fou un ciclista portuguès, professional des del 2005 fins al 2022.
Bon contrarellotgista, en el seu palmarès destaca el Campionat nacional de ciclisme en contrarellotge de 2009, el Trofeu Joaquim Agostinho de 2008 i la Volta a Eslovènia de 2014.

## Palmarès

* 2006
** Campionat de Portugal sub-23 en contrarellotge
** 1r al Gran Premi Abimota
** 1r a la Volta a Terras de Santa Maria
* 2007
** Campionat de Portugal sub-23 en contrarellotge
* 2008
** 1r al Trofeu Joaquim Agostinho
* 2009
** Campió de Portugal de ciclisme en contrarellotge
* 2010
** Vencedor d'una etapa del Circuit de La Sarthe
* 2014
** 1r a la Volta a Eslovènia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2011. 19è de la classificació general
* 2013. 36è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2011. 32è de la classificació general
* 2012. 40è de la classificació general
* 2015. 36è de la classificació general
* 2016. 85è de la classificació general
* 2018. 79è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2014. 72è de la classificació general
* 2015. 72è de la classificació general
* 2017. 74è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Tiago Machado anuncia término da carreira de ciclista no final da época» (en portuguès). Rádio e Televisão de Portugal, 26-06-2022. [Consulta: 6 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# François Simon (ciclista)

François Simon (Troyes, Aube, 28 d'octubre de 1968) és un ciclista francès, que fou professional entre 1991 i 2002. Simon és germà dels també ciclistes professionals Régis, Pascal i Jérôme Simon.
En el seu palmarès destaca una victòria al Giro d'Itàlia de 1992, el Campionat nacional en ruta de 1999 i el fet d'haver vestit el mallot groc de líder al Tour de França de 2001 durant tres etapes.

## Palmarès

* 1990
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria
** Vencedor d'una etapa al Circuit des Mines
* 1992
** 1r a la Mig agost bretona
** Vencedor de 2 etapes del Tour de l'Avenir
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa al Tour de Poitou-Charentes
* 1993
** Vencedor d'una etapa al Tour de Poitou-Charentes
* 1996
** Vencedor d'una etapa al Circuit de La Sarthe
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1999
** Campió de França en ruta
** 1r a la Châteauroux Classic de l'Indre
* 2000
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça

### Resultats al Tour de França

* 1993. 57è de la classificació general
* 1994. 43è de la classificació general
* 1995. 59è de la classificació general
* 1996. 86è de la classificació general
* 1997. 32è de la classificació generall
* 1998. 57è de la classificació general
* 1999. 30è de la classificació general
* 2000. 58è de la classificació general
* 2001. 6{è de la classificació general. Porta el mallot groc durant tres etapes
* 2002. Fora de control (12a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1992. 61è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1995. 95è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Malat deshidrogenasa

La Malat deshidrogenasa (EC 1.1.1.37) (MDH) és un enzim que catalitza la reacció reversible d'oxidació del malat a oxalacetat amb la reducció de NAD$^+$ a NADH. Aquesta reacció forma part de diverses rutes metabòliques, com ara el cicle de Krebs.

## Isoenzims

Existeixen diversos isoenzims de la malat deshidrogenasa. Hi ha dues formes principals en les cèl·lules eucariotes. Una es troba a la matriu mitocondrial i participa en el cicle de Krebs. L'altra es troba al citoplasma i participa en el mecanisme llançadora malat-aspartat, que permet transportar compostos reduïts del citosol al mitocondri i així aprofitar els seus electrons.

## Referències

* ↑ Minárik P, Tomásková N, Kollárová M, Antalík M «Malate dehydrogenases—structure and function». Gen. Physiol. Biophys., 21, 3, setembre 2002, pàg. 257–65. PMID: 12537350.
* ↑ Musrati RA, Kollárová M, Mernik N, Mikulásová D «Malate dehydrogenase: distribution, function and properties». Gen. Physiol. Biophys., 17, 3, setembre 1998, pàg. 193–210. PMID: 9834842.

## Bibliografia complementària

* «Beef heart malic dehydrogenases. VII. Reactivity of sulfhydryl groups and conformation of the supernatant enzyme». The Journal of Biological Chemistry, 243, 3, 01-02-1968, pàg. 609–15. PMID: 5637713.
* «Purification and properties of Drosophila malate dehydrogenases». Biochimica et Biophysica Acta, 198, 2, 01-02-1970, pàg. 165–75. DOI: 10.1016/0005-2744(70)90048-3. PMID: 4313528.
* «Some molecular and kinetic properties of heart malic dehydrogenase». The Journal of Biological Chemistry, 221, 1, 01-07-1956, pàg. 61–9. PMID: 13345798.
# Osmòlit

Els osmòlits són compostos que afecten l'osmosi. Són solubles en la solució dins la cèl·lula, o en el fluid que les envolta, per exemple, els osmòlits de plasma. Tenen un paper en el manteniment del volum de la cèl·lula i l'equilibri de fluids. Per exemple, quan una cèl·lula s'infla per la pressió osmòtica els canals de la membrana s'obren i permeten l'eflux d'osmòlits els quals transporten l'aigua restaurant el volum cel·lular normal.
Els osmòlits naturals que poden actuar com osmoprotectors inclouen el trimetilamina -òxid (TMAO), dimetilsulfoniopropionat, trimetilglicina, sarcosina, betaïna, glicerofosforilcolina, mioinositol, taurina i altres. En els humans, els osmòlits són d'importància particular en la medul·la renal.

## Referències

* ↑ «osmolytes : Definition» (en anglès). Everything Bio. Arxivat de l'original el 2005-05-06. [Consulta: 21 juliol 2023].
* 1 2 Neuhofer W, Beck FX. «Survival in hostile environments: strategies of renal medullary cells». Physiology (Bethesda), Vol. 21, num. 3, 2006, pàg. 171-80. DOI: 10.1152/physiol.00003.2006. PMID: 16714475.
* ↑ Gallazzini, M.; Burg, M. B. «What’s New About Osmotic Regulation of Glycerophosphocholine». Physiology (Bethesda), Vol. 24, num. 4, 2009, pàg. 245-249. DOI: 10.1152/physiol.00009.2009. PMC: 2943332. PMID: 19675355.

## Bibliografia complementària

* Rose, GD; Fleming, PJ; Banavar, JR; Maritan, A «A backbone-based theory of protein folding». Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A., 103, 45, novembre 2006, pàg. 16623–33. DOI: 10.1073/pnas.0606843103. PMC: 1636505. PMID: 17075053.
* Yancey PH «Organic osmolytes as compatible, metabolic and counteracting cytoprotectants in high osmolarity and other stresses». J. Exp. Biol., 208, Pt 15, agost 2005, pàg. 2819–30. DOI: 10.1242/jeb.01730. PMID: 16043587.
* Holthauzen LM, Bolen DW «Mixed osmolytes: the degree to which one osmolyte affects the protein stabilizing ability of another». Protein Sci., 16, 2, febrer 2007, pàg. 293–8. DOI: 10.1110/ps.062610407. PMC: 2203298. PMID: 17189473.
* Harries, Daniel; Rösgen, Jörg «A Practical Guide on How Osmolytes Modulate Macromolecular Properties». Meth. Cell Bio., 84, 2008, pàg. 679-735. DOI: 10.1016/S0091-679X(07)84022-2.
* Hochachka, Peter W.; Somero, George N. Biochemical Adaptation: Mechanism and Process in Physiological Evolution (en anglès). Oxford University Press, 2002-01-17. ISBN 978-0-19-535367-9.
# Huiracocha

* No s'ha de confondre amb Viracocha.
Huiracocha (valor desconegut, segle XV - valor desconegut, 1448) rei i déu en quítxua, fill de Yahuar Huacac, fou el vuitè inca del regne del Cusco, segons la tradició. Va prendre el nom de Huiracocha Inca car va assegurar hi haver tingut un somni diví en el qual s'hi va aparèixer el déu Viracocha. Durant el seu govern va conquistar alguns territoris, i va fer distintes obres a Cuzco. En produir-se la invasió chanca, un dels seus set fills, Pachacútec, aprofità la seva fugida per a usurpar-li el poder.
Un cronista, Sarmiento de Gamboa, afirma que Huiracocha va ser el primer inca a governar els territoris conquerits, mentre que els seus predecessors només hi feien incursions per a saquejar.

## Referències

* ↑ Bendezú, Edmundo. Literatura quechua. Caracas: Fundacion Biblioteca Ayacucho, 1993, p. 391. ISBN 9802762733.
* ↑ de Betánzos, Juan. Suma y narración de los Incas. Madrid: Imprenta de Manuel G. Hernández, 1880, p. 18/20.
| Precedit per: Yahuar Huacac | Sapa inca al voltant del 1410 EC | Succeït per: Pachacútec |
# Isaac Stern

Isaac Stern (ucraïnès: Ісаак Стерн, rus: Исаа́к Штерн - Krèmenets, Ucraïna, 21 de juliol de 1920 - Ciutat de Nova York, 22 de setembre de 2001) fou un violinista estatunidenc d'origen ucraïnès, considerat com un dels millors del segle xx.

## Biografia

Es va traslladar amb la seva família a San Francisco quan tenia un any. Va rebre les seves primeres lliçons de música de la seva mare, ingressant al Conservatori de San Francisco a una edat molt primerenca el 1928, on va estudiar violí. Va estar orgullós d'haver estat estudiant de Naoum Blinder. Va debutar en públic el 18 de febrer de 1936, tocant el Concert per a violí Nº3 de Camille Saint-Saëns amb l'Orquestra Simfònica de San Francisco dirigida per Pierre Monteux.
Stern va ser famós pels seus grans enregistraments amb el trio format per ell i el violoncel·lista Leonard Rose, i el pianista Eugene Istomin, i per apadrinar a joves talents (entre els seus descobriments estaven Yo-Yo Ma, Itzhak Perlman i Pinchas Zukerman). També va destacar per salvar el Carnegie Hall el 1960; l'Auditori principal del Carnegie actualment duu el seu nom. Stern va gravar entre altres obres els concerts de Brahms, Bach, Beethoven i Mendelssohn, i treballs més moderns de Samuel Barber, Béla Bartók, Igor Stravinski i Leonard Bernstein.
També va doblar a diversos actors que aparentaven estar tocant el violí en films, un exemple d'això és El violinista en la teulada.

## Premis

El 1979 el govern de la República Popular de la Xina el va convidar a una gira perquè ensenyés, i el film que va resultar d'això, "From Mao to Mozart" ("De Mao a Mozart"), del productor i director Murray Lerner va guanyar l'Oscar de 1980 a Millor Documental. En 1987 li va ser concedit el Premi de la Fundació Wolf de les Arts de Jerusalem.
L'any 2003 va rebre el Premi de Música Polar, un premi concedit per la Reial Acadèmia de Suècia de Música.

## Referències

* ↑ Ben Zeev, Noam. «New Tel Aviv street to honor Isaac Stern» (en anglès). Haaretz, 01-11-2012. [Consulta: 6 juny 2013].
# Transgèn

Un transgèn és un gen o un material genètic que s'ha transferit de manera natural o per qualsevol de les moltes tècniques d'enginyeria genètica des d'un organisme a un altre.
En el seu ús més precís, el terme transgèn descriu un segment d'ADN que conté una seqüència de gens que ha estat aïllada d'un organisme i introduït en un organisme diferent. Aquest segment no natiu d'ADN pot retenir la capacitat de produir ARN o proteïna en l'organisme transgènic, o pot alterar la funció normal del codi genètic de l'organisme transgènic. En general, l'ADN és incorporat dins la línia germinal de l'organisme.
En un ús més laxe, transgèn pot descriure qualsevol seqüència d'ADN, sense prestar atenció sobre si conté una seqüència de gens que codifica o ha estat construïda artificialment, la qual s'ha introduït dins l'organisme o vector molecular on abans no s'hi trobava.
En termes pràctics, un transgèn pot ser o bé un segment complementari de cDNA el qual és una còpia de mRNA (ARN missatger), o el mateix gen que resideix en la seva regió original d'ADN genòmic.

## Referències

* ↑ «Transgèn». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Roy-Chowdhury J, Horwitz MS «Evolution of adenoviruses as gene therapy vectors». Mol. Ther., 5, 4, abril 2002, pàg. 340–4. DOI: 10.1006/mthe.2001.0575. PMID: 11945059.

## Bibliografia

* Cyranoski, D «Newly created transgenic primate may become an alternative disease model to rhesus macaques.». Nature, 459, 7246, 2009, pàg. 492. DOI: 10.1038/459492a. PMID: 19478751.
* Glowing monkeys 'to aid research'
# Josep Puiggarí i Llobet

Josep Puiggarí i Llobet (Barcelona, 1821 - 1903) fou un dibuixant, historiador de l'art, advocat, i arxiver català.

## Biografia

Nascut al carrer de Petritxol de Barcelona, era fill del procurador causídic Joan Puiggarí i de Ramona Llobet, i germà de Ramon Puiggarí i Llobet (c. 1824-1891) i del farmacèutic Miquel Puiggarí i Llobet (1827-1889).
Va estudiar dret i es va dedicar professionalment. Influenciat per les idees del natzarenisme, es va dedicar a la investigació documental de temes històrics. Fou sotsarxiver de l'Ajuntament de Barcelona i posteriorment arxiver en cap, i també fou Secretari de la comissió Provincial de Monuments Històrics i Artístics, membre de l'Acadèmia de Bones Lletres i de l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, així com president de l'Associació Artística Arqueològica de Barcelona.
Va publicar treballs seus a revistes com El Museo Universal, entre d'altres, així com alguns opuscles.

## Publicacions

* 1880- Noticia de algunos artistas catalanes inéditos de la Edad Media y del Renacimiento, llibre on apareix documentat per primer cop Jaume Huguet.
* 1886. Monografía histórica e iconográfica del traje.
* 1890. Estudios de indumentaria española concreta y comparada.

## Referències

* ↑ «Miguel PUIGGARI LLOBET». geneanet. Francisco José Scaramellini Guerrero.
* ↑ «Catalans que contribuiren al progrés de l'Argentina: Miquel Puiggarí». Resurgiment, 01-02-1945, pàg. 5580.
* ↑ «Josep Puiggarí i Llobet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Monografía histórica e iconográfica del traje. Josep Puiggarí.
* ↑ Estudios de indumentaria española concreta y comparada.

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9. «Catàleg de l'exposició del mateix títol que es va dur a terme al Palau Nacional de Montjuïc entre el 28 de juliol i el 20 de setembre de 1992»
# Ellen Deckwitz

Ellen Deckwitz (Deventer, 20 de maig 1982) és una poetesa, escriptora i columnista neerlandesa que escriu en neerlandès. Contribueix als diaris NRC Handelsblad, la versió en línia NRC Next i De Morgen.
El 2012 va ser va rebre el 25è Premi C. Buddingh' per al recull De steen vreest mij (La pedra em tem).

## Obres destacades

* De steen vreest mij (2012) (La pedra em tem), Premi C. Buddingh'
* Olijven moet je leren lezen (2016), mètode per aprendre a llegir i estimar poesia, basada en les seves columnes a NRC Next.

## Referències

* 1 2 «C. Buddingh'-prijs 2012 Ellen Deckwitz» (en neerlandès). Dutch Heights, 2012.
* ↑ Sacharov, Ivan «(Recensió): Ellen Deckwitz – De steen vreest mij». Meander, 13-09-2011.
* ↑ Olijven moet je leren lezen. Atlas Contact, Uitgeverij, juny 2016, p. 160. ISBN 9789045031347.
# Castiello de Guarga

Castiello de Guarga és una entitat de població del municipi de Samianigo, a la comarca de l'Alt Gállego (Alto Galligo en aragonès), de la província d'Osca, a l'Aragó.
Se situa enclavat a la vall del riu Guarga, zona que és també coneguda com a Guarguera i forma part de la comarca històrica de Sarrablo.
Destaquen les ruïnes de l'Església Parroquial de Sant Martí, d'estil romànic.

## Demografia

Dades demogràfiques de la població de dret del municipi de Castiello de Guarga des de l'any 1900:
Evolució demogràfica (Font: IAEST i INE) :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 | 2021 |
| 34 | 34 | 32 | 37 | 26 | 23 | 12 | 7 | 5 | 5 | 4 | 5 | 6 |

## Referències

* ↑ «Castillo de Guarga. Parroquial de San Martín». www.romanicoaragones.com. [Consulta: 28 abril 2020].
* ↑ Instituto Aragonés de Estadística. Catálogo de pueblos y municipios de Aragón. Estadística de población y nomenclaturas toponímicas entre 1900 y 2004. Gobierno de Aragón, septiembre de 2005, p. 130-131. ISBN 84-7753-366-0.
* ↑ Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional. INE - Instituto Nacional de Estadística de España

## Enllaços externs

* Castiello de Guarga Arxivat 2021-01-20 a Wayback Machine. a la pàgina web de l'Ajuntament de Samianigo.
# Jarfaiter

Jarfaiter (Piedralaves, c. 1991) és un raper independent considerat una de les principals figures del «rap quinqui» i de la renovació del rap a Espanya.

## Biografia

Jarfaiter va néixer a Piedralaves i va créixer al barri madrileny de Cuatro Caminos. Durant la infància li va començar a agradar el rap, i de jove també va escoltar grups de punk com Cicatriz o Arpaviejas, i altres estils musicals com la rumba i el flamenc, estils que l'han influït notablement a les seves cançons. El 2015, després de 3 maquetes, va publicar el seu primer disc Antihéroe.
El 2017 va autoeditar Criminal Nadsat, el seu segon disc, que incloïa algunes de les seves cançons més conegues com «Original quinqui» o «Presto presto».
L'estil de Jarfaiter, que ell defineix com a «opera criminal o funky delicte», es caracteritza per les referències i lloances contínues a la violència antisistema i/o antifeixista, i a la vida als baixos fons de Madrid. En el seu videoclip «A mi pueblo», Jarfaiter, «amb base folklòrica» i «un deix a reggaeton», realitza una oda a Piedralaves.

## Discografia

* 2015: Antihéroe
* 2017: Criminal Nadsat
* 2019: El Auténtico Cabrón
* 2021: Picaresca
* 2021: Predator

## Referències

* ↑ Lenore, Víctor «Siempre he odiado a las élites». El Confidencial, 18-04-2015.
* 1 2 3 Ollero, Daniel J «Lo quinqui vuelve a estar de moda». El Mundo, 02-03-2016.
* 1 2 Fajardo, José «Jarfaiter: la voz de los rechazados». El Mundo.
* ↑ Herreros, Roberto «Rap de abajo». Diagonal, 04-04-2015.
* ↑ Fariña, Noelia «Jarfaiter se pone tierno en el videoclip dedicado a su pueblo». El País, 28-11-2016.
* ↑ Lorite, Álvaro. «Cuando tenía 15 años apuñalaron a un colega, desde entonces he visto muchísimas peleas». El Salto, 16-01-2021. [Consulta: 23 novembre 2021].
# Rita Joe

Rita Joe (Whycocomagh, 15 de març de 1932 - Sydney i Sydney, 20 de març de 2007) fou una escriptora micmac. Escrivia poemes on descriu la discriminació que pateix la seva nació en la societat blanca. Va escriure Lnu and indians we’re called (1991), Song of Rita Joe: an autobiography of a Mi’kmaq poet (1996) i We are the dreamers (1999). Era membre de l’Order of Canada.

## Referències

* ↑ «Rita Joe» (en anglès). Arxivat de l'original el 4/2/2005. [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ «Rita Joe» (en francès). L'Encyclopédie canadienne.
# Gżira

Gżira o il-Gżira és una ciutat de Malta, es troba entre Msida i Sliema, també limitant amb Ta' Xbiex. Té una població d'11.699 el gener de 2019 i una superfície d'1,0 km². En aquest municipi s'hi troba el Port de Marsamxett i l'Illa Manoel.

## Illa Manoel

L'illa Manoel, al port de Marsamxett de Gżira, era coneguda originalment com l'Isola del Vescovo o il-Gżira tal-Isqof en maltès (traduït literalment com "l'illa del Bisbe"). Era propietat de la catedral de Mdina. El 1643 Jean Paul Lascaris, Gran Mestre dels Cavallers de Malta, va construir un hospital de quarantena (Lazzaretto) a l'illa, en un intent de controlar l'afluència periòdica de la pesta i el còlera. El 1675, un altre Gran Mestre, aquesta vegada, Nicola' Cottoner, va decidir construir un altre hospital d'aïllament amb quaranta llits addicionals, una capella i un cementiri.
Durant la Segona Guerra Mundial, l'illa Manoel i el seu fort van ser utilitzats com a base naval per la Royal Navy, moment en el qual es va referir com a "HMS Talbot" o "HMS Phœnicia". La capella de Sant Antoni va ser pràcticament destruïda després d'un impacte directe pels bombarders de la Luftwaffe el març de 1942.

## Referències

* ↑ «Estimated Population by Locality 31st March, 2014». Government of Malta, 16-05-2014. Arxivat de l'original el 21 June 2015.
* ↑ Alfie Guillaumier, Bliet u Irhula Maltin,Malta 1972, page 121.
* ↑ «L-Istorja tal-Gzira minn Joe Ian Attard» (en maltès).