OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luci Juni Moderat Columel·la

Luci Juni Moderat Columel·la (en llatí Lucius Iunius Moderatus Columella) va ser un escriptor romà, el més important i prolífic sobre temes agrícoles i rurals.
Els únics detalls que es coneixen de la seva vida són els que l'autor escampa al llarg de les seves obres. Així se sap que va néixer a Gades i va viure al segle i, cosa que es pot deduir perquè diu que Aule Corneli Cels i Sèneca eren els seus contemporanis. En algun moment de la seva vida va visitar Síria i Cilícia, però vivia normalment a Roma i tenia una residència anomenada Ceretanum de localització indeterminada, ja que tant es podria situar a Etrúria, a Hispània o a Sardinia. Per una inscripció es pensa que va morir i va ser enterrat a Tàrent.

## Obres

La seva obra principal és De Re Rustica (no confondre amb el De re rustica de Pal·ladi) i es divideix en 12 llibres. És un tractat sistemàtic sobre agricultura en el significat més ample del terme, dedicada a un desconegut Silvinus. El primer conté instruccions generals per a la construcció d'una granja, la posició dels edificis, la distribució de les diferents funcions entre l'amo i els seus treballadors, i la disposició general d'un establiment rural. El segon llibre es dedica a l'agricultura pròpiament dita, a la preparació del sòl i parla dels diferents tipus de gra, i la forma de conreu adequat per a cadascun. El tercer, el quart i el cinquè, s'ocupen del cultiu d'arbres fruiters, especialment de la vinya i de l'olivera. El sisè explica com criar bous, cavalls i mules, juntament amb un assaig sobre l'art veterinari. El setè parla dels mateixos temes, però ara amb referència als ases, ovelles, cabres, porcs i gossos. El llibre vuitè dona indicacions per a la cria d'aus de corral (aviram) i el funcionament de les piscifactories. El novè és sobre les abelles. El desè, compost en hexàmetres dàctils, tracta de la jardineria, i sembla una imitació de les Geòrgiques de Virgili. A l'onzè llibre es detallen les obligacions de l'amo d'una vil·la, seguit d'un Calendarium Rusticum, on s'indiquen en quines estacions s'han de fer els diferents tipus de treballs, que es veuen complementats per les indicacions sobre les ascensions dels planetes i la configuració de les estrelles, i parla de diferents fenòmens astronòmics i atmosfèrics. El dotzè acaba l'obra amb una sèrie de notes per fabricar diferents tipus de vins, i per a la conservació de verdures i fruites.
Un altre llibre seu es titula De Arboribus, que té un considerable valor, ja que recull dades d'altres autors perduts i aclareix dubtes del llibre cinquè de l'obra anterior, que ha arribat molt corrupte. Alguns autors pensen que De Arboribus va ser un primer esbós del llibre De Re Rustica. Cassiodor diu que Columel·la va escriure setze llibres. Els llibres conservats estan escrits en un llatí molt correcte i senzill, però exuberant i poc didàctic.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 814.

## Enllaços externs

* De re rustica al Somni
# Luci Juni Brutus

Luci Juni Brutus (en llatí: Lucius Junius Brutus) va ser el fundador de la República a Roma el 509 aC, després de l'expulsió dels tarquins de Roma. Va ser un dels dos primers cònsols el mateix 509 aC.

## Els orígens

Segons la tradició, Marcus Brutes, que era molt ric, estava casat amb la germana de Tarquini el Superb. Quan va enviudar li van quedar dos fills petits. El fill gran va ser assassinat per ordre de Tarquini que desitjava les seves possessions, mentre que el més jove es va salvar fent-se passar per idiota (i va rebre el sobrenom de Brutus, equivalent a 'dement'). Tarquini es va apoderar també de la seva herència.

## L'expulsió dels tarquinis

Un dia, Tarquini es va alarmar per un fet inexplicable: va veure una serp que s'arrossegava des de l'altar al palau reial, i va enviar els seus dos fills, Tit i Arrunt a consultar a l'oracle de Delfos, i van portar amb ells a Juni Brutus. Després de consultar sobre la visió del rei, van preguntar a la Pítia qui regnaria a Roma després de Tarquini i l'oracle va respondre que aquell que primer fes un petó a la seva mare en arribar a Roma. Els dos germans van decidir fer-s'ho a sorts, però Brutus va interpretar millor l'oracle i quan va arribar va besar la terra, mare de tots. No va tardar gaire a produir-se el rapte de Lucrècia i Brutus va acompanyar al pare d'aquesta a Roma i va ser present al moment de la mort de la noia. En qualitat de tribú celerum, càrrec que exercia i que tenia el mateix valor davant del rei que el càrrec de magister equitum davant del dictador, va revoltar el poble i va aconseguir l'expulsió dels Tarquinis. Va ser elegit cònsol als comicis centuriats junt amb Luci Tarquini Col·latí. Els seus dos propis fills van conspirar contra la República acabada de néixer (junt amb altres nobles) per restaurar als Tarquinis, i el pare va ordenar la seva execució. Va obligar el seu col·lega Luci Tarquini a renunciar al càrrec, i va ser expulsat de Roma perquè no quedés ningú de la família. Quan Veios i Tarquínia van voler restablir els Tarquinis per la força, Brutus va marxar contra aquestes ciutats i al bosc de Silva Àrsia va morir combatent contra Arrunt, fill de Tarquni, que també va morir.
Li fou erigida una estàtua al Capitoli, amb l'espasa desembeinada i entre les dels reis, per simbolitzar que era l'heroi que havia expulsat els Tarquinis, segons relat de Plutarc a les Vides paral·leles.
Aquest relat té greus dificultats cronològiques, perquè Tarquini se suposa que va regnar durant 25 anys, i Brutus era un nen quan Tarquini ja era rei, però, acabat el regnat, ja tenia dos fills grans. Tampoc és probable que es pogués fer passar per dement i tanmateix arribés a tribú celerum. Sembla que, en llatí arcaic, Brutus podia significar 'idiota', però també era sinònim de gravis ('fort, prudent'), similar a Severus ('sever, auster'), o podria també ser equivalent a 'esclau' (i suposadament derivaria el seu nom del poble dels brutis).

## Referències

* ↑ Titus Livi, Ab urbe condita, 2.6-7
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 507-508.
# Luci Juni Brutus (tribú de la plebs 493 aC)

Luci Juni Brut (en llatí Lucius Junius Brutus) va ser un dels líders dels plebeus en la secessió del Mons Sacer l'any 494 aC, quan aquests es van revoltar contra els patricis i es van fer forts en aquell turó.
Hauria pres el nom en honor del primer cònsol de Roma, Luci Juni Brut i hauria estat després de la pau, el primer tribú de la plebs i edil plebeu l'any que Coriolà va ser portat a judici. Aquest Luci Juni Brut no és mencionat per cap autor antic, excepte per Dionís d'Halicarnàs i per Plutarc, que el copia. Alguns autors suposen que aquest personatge és fictici.

## Referències

* ↑ Johnson, Allan Chester; Pharr, Clyde. Ancient Roman Statutes (en anglès). The Lawbook Exchange, 1961, p. 8. ISBN 1584772913.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 508.
# Luci Juni Brutus Damasip

Luci Juni Brutus Damasip (en llatí: Lucius Junius Brutus Damasippus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la família dels Juni Brutus, una branca d'origen plebeu de la gens Júnia. El cognom Damasip segurament deriva del fet que havia estat adoptat per un membre de la gens Licínia, perquè aquest cognomen era propi dels membres d'aquesta gens.
Es va dedicar a la política activa i va ser un dels primers partidaris de Màrius el Jove. Quan Màrius era a Preneste assetjat per Sul·la l'any 82 aC, va creure que segurament moriria i va decidir que els seus enemics moririen amb ell: va enviar una lletra a Brutus, que llavors era pretor urbà a Roma, i li va encarregar d'anar al senat amb un fals pretext i allí assassinar Publi Antisti, Gai Papiri Carbó Arvina, Luci Domici Ahenobarb i el pontífex màxim Escèvola. Brutus va complir l'ordre, i els quatre designats van ser assassinats i els seus cossos tirats al riu Tíber.
Tot seguit, va fer un assaig (no reeixit) d'aixecar el setge de Preneste. El cònsol Gneu Papiri Carbó va fugir a Àfrica, però Brutus i els altres van decidir marxar a Roma i presentar batalla a Sul·la. Van ser derrotats amb facilitat, i Brutus va ser fet presoner i executat per ordre de Sul·la.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 511.
# Lupara

Lupara és una paraula italiana utilitzada per referir a un escopeta retallada de tipus obert. Tradicionalment associada amb la Cosa Nostra, grup italià de crim organitzat dominant en Sicília, que la utilitzava en les vendettas com a defensa—tot i que també es va utilitzar contra l'exèrcit de Mussolini quan aquest va decidir trencar amb la xarxa mafiosa siciliana. També és utilitzada en la caça.
Els canons retallats de la lupara la fan més fàcil de manejar en zones boscoses, i més fàcil també de conciliar en zones interiors o àrees urbanes. La manca d'estàrter contribueix a un tir més ample de l'arma quan aquesta és accionada.

## Terminologia

La paraula lupara significa literalment "per al llop", reflectint el seu ús tradicional en la caça de llop. La paraula va aconseguir reconeixement més ampli a través de Mario Puzo i la seva novel·la best-seller d’El Padrí on la lupara és utilitzada extensament per la màfia siciliana, incloent sobretot el guardaespatlles Michael Corleone.
De la paraula lupara ve l'expressió italiana lupara bianca (blanca lupara), un terme especialment utilitzat per periodistes per referir a un estil de desfer-se d'un cos d'una víctima el qual és intencionadament ocultat.

## Ús famós

Un exemple primerenc d'ús criminal de l'arma en els Estats Units fou l'assassinat del cap de policia de Nova Orleans, David Hennessy, l'octubre de 1890. La motivació fou la rivalitat entre bandes de gàngsters sicilians pels contractes dels estibadors d'una companyia de fruita per tal que no caiguessin sota l'auspici de la unió d'estibadors local. Una pila d'escopetes retallades van ser mostrades després de l'assassinat, incloent una pistola casolana amb un estoc de ferro plegable, i un altre amb un ganxo en el seu accionari que es tirava contra el braç quan es volia recarregar. La reacció anti-italiana, va prosseguir amb la persecució del grup d'un dels sospitosos, que va resultar en un assalt motí a la presó de New Orleans Parish Prison i el subsegüent linxament de molts presoners italians.
Una escopeta retallada de doble canó obert va ser utilitzada per Dylan Klebold durant la seva participació en la Massacre de Columbine.

## Vegeu també

* Lupara bianca

## Referències

* ↑ Chalker, Dennis; Dockery. One Perfect Op : an Insider’s Account of the Navy Seal Special Warfare Teams. Nova York: Morrow, 2002, p. 251. ISBN 0-671-02465-5.
* ↑ Puzo, Mario. The Godfather. Nova York: NAL, 2002, p. 192, 203, 329, 335, 337, 349. ISBN 978-0-451-20576-6.
* ↑ «Lupara bianca - Nuovi Dizionari Online Simone» (en italià). Dizionario Giuridico Indice L. Arxivat de l'original el 19 de gener 2019. [Consulta: 21 gener 2016].
* ↑ Smith, Tom. The Crescent City Murders. The Lyons Press, 2007. ISBN 1-59228-901-0.
* ↑ Chief Hennessy avenged, The New York Times, March 15, 1891
* ↑ Anti-Italian Mood Led to 1891 Lynchings Arxivat 2012-02-19 a Wayback Machine., Times Picayune Newspaper, March 14, 1991

## Enllaços externs

* La definició de diccionari de lupara a Wiktionary
# Líquid binari

Un líquid binari és una combinació química que crea una reacció o característica especial com a resultat de la mescla de dues substàncies químiques líquides, normalment inerts o que no tenen cap funció per sí soles. Es produeix una sèrie de productes químics com a resultat de mesclar dues substàncies en un líquid binari, com ara les escumes de plàstic i alguns explosius.

## Bibliografia

* Wei, I Chien; Rowley, Richard L. «Binary liquid mixture viscosities and densities». Journal of Chemical & Engineering Data, 29, 3, 1984, pàg. 332–335. DOI: 10.1021/je00037a032. ISSN: 0021-9568. (anglès)

## Enllaços externs

* Separació de fases d'una mescla de líquid binari en medis porosos estudiada per crioporometria de ressonància magnètica nuclear. (anglès)
# Llista de municipis del districte de Žarnovica

Llista de tots els municipis del districte de Žarnovica de la regió de Banská Bystrica.
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Municipi | Població | Superfície km² | Densitat | Altitud | Codi postal | Codi territorial | |
| Brehy | 1.030 | 12,4 | 83,33 | 221 | 968 01 (pošta Nová Baňa) | SK032C581607 | Modifica les dades a Wikidata |
| Hodruša-Hámre | 2.076 | 46,2 | 44,98 | 260 | 966 61 | SK032C516759 | Modifica les dades a Wikidata |
| Horné Hámre | 658 | 19,7 | 33,45 | 272 | 966 71 | SK032C516805 | Modifica les dades a Wikidata |
| Hrabičov | 568 | 13,2 | 43,03 | 358 | 966 78 | SK032C516813 | Modifica les dades a Wikidata |
| Hronský Beňadik | 1.122 | 9,2 | 121,56 | 192 | 966 53 | SK032C516830 | Modifica les dades a Wikidata |
| Kľak | 180 | 22,8 | 7,89 | 650 | 966 77 (pošta Ostrý Grúň) | SK032C516902 | Modifica les dades a Wikidata |
| Malá Lehota | 814 | 22,8 | 35,64 | 596 | 966 42 | SK032C517062 | Modifica les dades a Wikidata |
| Nová Baňa | 7.007 | 61,3 | 114,39 | 442 | 968 01 | SK032C517097 | Modifica les dades a Wikidata |
| Orovnica | 543 | 14,3 | 38,11 | 325 | 966 52 (pošta Tekovská Breznica) | SK032C580546 | Modifica les dades a Wikidata |
| Ostrý Grúň | 539 | 16,7 | 32,26 | 450 | 966 77 | SK032C517119 | Modifica les dades a Wikidata |
| Píla (Žarnovica) | 125 | 25,6 | 4,88 | 380 | 966 81 (pošta Žarnovica) | SK032C517127 | Modifica les dades a Wikidata |
| Rudno nad Hronom | 538 | 19,3 | 27,9 | 220 | 966 51 | SK032C517232 | Modifica les dades a Wikidata |
| Tekovská Breznica | 1.213 | 29,8 | 40,69 | 215 | 966 52 | SK032C517291 | Modifica les dades a Wikidata |
| Veľká Lehota | 1.069 | 18,6 | 57,44 | 650 | 966 41 | SK032C517330 | Modifica les dades a Wikidata |
| Veľké Pole | 421 | 35,6 | 11,82 | 556 | 966 74 | SK032C517348 | Modifica les dades a Wikidata |
| Voznica | 633 | 17,2 | 36,85 | 220 | 966 81 (pošta Žarnovica) | SK032C517356 | Modifica les dades a Wikidata |
| Žarnovica | 5.830 | 31 | 188,07 | 252 | 966 81 | SK032C517381 | Modifica les dades a Wikidata |
| Župkov | 876 | 10,3 | 84,72 | 315 | 966 71 | SK032C517399 | Modifica les dades a Wikidata |
# Olga Rubtsova

Olga Nikolaevna Rubtsova (en rus: Ольга Николаевна Рубцова), (20 d'agost de 1909 – 13 de desembre de 1994), fou una jugadora d'escacs soviètica, quarta Campiona del Món d'escacs, i primera Campiona del Món d'escacs postals.

## Resultats destacats en competició
### Campionats soviètics

Fou quatre cops Campiona de l'URSS els anys 1927, 1931, 1937 i 1948.

### Campionats mundials

Rubtsova va ser segona al Campionat del món de 1950, un punt per sota de Liudmila Rudenko. Va guanyar el títol el 1956, per damunt de Rudenko i de Ielizaveta Bíkova en un torneig triangular celebrat a Moscou. El 1958 va perdre el títol contra Bykova en matx individual a catorze partides, que quedà 8,5 a 5,5 (+4 -7 =3).

### Participacions en olimpíades d'escacs

Mentre era la campiona del món regnant, va participar, representant l'URSS, i fent equip amb la WIM Kira Zvorykina, a la 1a Olimpíada d'escacs femenina, el setembre de 1957, a Emmen, (Països Baixos), on l'equip soviètic quedà primer (de 21 equips). Rubtsova va fer 9,5 punts de 14 partides (+6 =7 -1), per un total del 67,9% de la puntuació.

## Escacs per correspondència

Rubtsova també va jugar a escacs per correspondència, i va esdevenir la primera Campiona del món en aquesta modalitat, l'any 1972 (fou segona en el següent campionat, perdent el títol contra Lora Jakovleva en el desempat, i cinquena en el següent campionat posterior).
Fins al 2006, va ser l'única persona, entre homes i dones, que havia estat Campiona del món en ambdues modalitats dels escacs.
La seva filla, Elena Fatalibekova, també WGM, continuà amb la tradició familiar i fou Campiona de l'URSS el 1974, i candidata al títol mundial

## Notes i referències

* 1 2 3 «Petita biografia d'Olga Rubtsova (Olga (Nikolajewa) Rubzowa)» (en alemany). www.koenig-plauen.de. Christian Hörr, 06-11-2001. [Consulta: 17 abril 2010].
* ↑ «Nota biogràfica de Olga Rubtsova» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 16 abril 2010].
* ↑ «Campionat del món femení, Moscou, 1950, classificació i partides» (en anglès). 365chess.com. [Consulta: 16 abril 2010].
* ↑ «Campionat del món femení, Moscou, 1958, Resultats i partides del matx» (en anglès). 365chess.com. [Consulta: 17 abril 2010].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ «Equip de l'URSS a la I Olimpíada Femenina (Emmen 1957)» (en anglès). olimpbase.org. [Consulta: 17 abril 2010].
* ↑ «Actuació d'Olga Rubtsova a la I Olimpíada Femenina (Emmen 1957)» (en anglès). olimpbase.org. [Consulta: 17 abril 2010].
# Eduardo Madero

Eduardo Madero (Buenos Aires, 1823 - 1894) va ser un comerciant argentí del segle xix. És recordat principalment per ser el promotor del projecte per al Port de Buenos Aires que duria el seu nom: Puerto Madero.
# Cumbal

El Cumbal és un estratovolcà que es troba al departament de Nariño, al sud-est de Colòmbia. Històricament ha estat el volcà actiu situat més al sud de Colòmbia. El seu cim s'eleva fins al 4.764 msnm.
Existeixen diverses fumaroles al cim, tot i que no se li coneix cap mena d'activitat des de la darrera erupció, el 1926. En el passat s'extreia sofre de les seves fumaroles i cràter usant métodes tradicionals de mineria. Els miners també explotaven el gel, que en algunes estacions cobreix el seu cim, per oferir-lo al mercat d'Ipiales.
El 28 de gener de 2002 el vol TAME Flight 120 s'hi va estavellar mentre s'aproximava a Tulcán. Els 92 passatgers van morir-hi.

## Referències

* ↑ «Cumbal» (en castellà). Ingeominas. Arxivat de l'original el 2011-09-05. [Consulta: 7 novembre 2011].
* ↑ «Siniestro del HC-DLF, BOEING 727-100 de TAME» (en castellà). rescate.com. Arxivat de l'original el 2011-11-06. [Consulta: 7 novembre 2011].

## Enllaços xexterns

* Cumbal Arxivat 2012-04-15 a Wayback Machine. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
# André Coumans

André Jules Marie Coumans (Lieja, 10 d'abril de 1893 – 8 de març de 1958) va ser un genet belga que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla de plata en la prova de salts d'obstacles per equips del programa d'hípica amb el cavall Lisette i formant equip amb Henri Laame, Herman d'Hestroy i Herman d'Oultromont.

## Referències

* ↑ «André Coumans Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2012. [Consulta: 31 agost 2017].
# Rivne (Pervomàiske)

* Per a altres significats, vegeu «Rivne».
Rivne (en (ucraïnès): Рівне, en rus: Ровное, Róvnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 99 habitants. Pertany al districte rural de Pervomàiske.

## Referències

* ↑ «Телефонные коды городов Крыма после присоединения». Предложения по отдыху в Крыму. Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Rivne (desambiguació)

«Rivne» té aquests significats:
Poblacions:
* Rivne, ciutat de la província de Rivne, a Ucraïna
* Rivne (Pervomàiske), poble de la República Autònoma de Crimea
Altres:
# Rivoli

Rivoli és un municipi italià a la ciutat metropolitana de Torí (regió del Piemont). L'any 2004 tenia 50.694 habitants.

## Llocs d'interès

El Castell de Rivoli és una de les residències de la casa reial de Savoia declarades Patrimoni de la Humanitat per la Unesco el 1997. Actualment és seu del Museu d'Art Contemporani de Torí.

## Personatges il·lustres

* Sergio Dogliani
* Fabio Basile, judoka, medalla d'or als Jocs Olímpics de 2016

## Ciutats agermanades

* Mollet del Vallès
* Ravensburg
* Kranj
* Montélimar
* Roman
# Robert Terradas i Via

Robert Terradas i Via (Barcelona, 1 de novembre de 1916 - 20 de juny de 1976) fou un arquitecte racionalista català, director de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona entre 1960 i 1967.

## Biografia

Fill de l'enginyer, físic i matemàtic Esteve Terradas i Illa i de Maria Lluïsa Via Freixas (1887-1977), l'any 1942 Robert Terradas obtingué el títol a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona i inicià la seva activitat com a professor. Dominà idiomes com l'alemany, el francès i l'anglès, fet que li va permetre ampliar coneixements en els seus viatges, i que posteriorment transmeté als seus alumnes. L'any 1954 fou nomenat catedràtic de projectes arquitectònics. Fou director de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona entre 1960 i 1967, en l'etapa que ell qualificà com la més feliç de la seva vida. També va ser vicepresident de l'Institut Politècnic Superior de Barcelona (1969), vicerector de la UPC, director de l'Institut de Ciències de l'Educació i conseller nacional d'educació entre 1961 i 1967.
Entre les seves obres hi ha, a Barcelona, els edificis del Reial Club de Polo, l'Escola Suïssa, l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona (1964), el Col·legi de Metges (1975) i la Facultat de Filosofia i Lletres. També fou autor de la torre de control de l'aeroport de Barcelona, del Reial Club de Golf El Prat i de l'església de Sant Pere i Sant Pau al Prat de Llobregat (1966) i de moltes cases particulars. A Igualada fou autor de les fàbriques de Punto Blanco i Thoisa, de l'Escola Emili Vallès i de l'Escola Sant Jordi (1972), actualment Hospital de Dia Sant Jordi.
Casat amb Carme Muntañola, tingué dues filles, Glòria i Helena, i dos fills, els arquitectes Robert (1944) i Esteve Terradas i Muntañola (1950). Va morir sobtadament el juny de 1976 mentre explicava en què consistia la professió d'arquitecte a uns alumnes de batxillerat de l'IES de Falset. L'any 2000 el Col·legi d'Arquitectes de Catalunya li va dedicar una exposició.
* Antiga torre de control de l'Aeroport de Barcelona, T2
* Edifici de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona
* Col·legi Oficial de Metges de Barcelona
* Fàbrica Punto Blanco (Igualada)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Robert Terradas Vía». [Consulta: 17 desembre 2017].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Robert Terradas i Via». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Llibre "Una escola, una il·lusió. Escola Sant Jordi (1972-1994)", Igualada
* ↑ COAC, TERRADAS I VIA, Robert 1916-1976
* ↑ La Vanguardia, 22/06/1976, Esquela de Robert Terradas i Via
* ↑ «Terradas Arquitectes». [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ El País, 31/01/2000, El Colegio de Arquitectos exhibe la obra racionalista de Robert Terrades