OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marc Horaci Barbat

Marc Horaci Barbat (Marcus Horatius M.F.M.N. Barbatus) va ser un dels principals opositors del segon decemvirat quan aquest grup de magistrats va decidir mantindre's al poder després de l'any que s'havia previst. Era membre de la gens Horàcia, una família patrícia de les més antigues.
En els disturbis que van seguir a la mort de Virgínia, Publi Valeri Publícola I (o Poplícola) i Horaci Barbat es van posar al front del moviment popular, i quan els plebeus es van apoderar del Turó Sagrat van ser enviats tots dos pel senat com a únics ambaixadors acceptables per negociar els termes de la pau. Es va restituir als plebeus el dret d'apel·lació davant dels tribunals i es va dictar una amnistia. El decemvirat va cessar en les seves funcions i va ser abolit i Valeri Poplícola i Horaci Barbat van elegits cònsols pel 449 aC.
Les Valeria Horatiae Leges van confirmar encara més les llibertats dels plebeus. Horaci va obtenir també una gran victòria sobre els sabins que els va deixar tan debilitats que no van tornar a lluitar contra Roma en els 150 anys següents, però el senat li va refusar el triomf. Horaci llavors el va celebrar igualment sense permís del senat, però amb el suport del poble.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 461.
# Masutomilita

La masutomilita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la mica trioctaedral. Rep el seu nom del Dr. Kazunosuke Masutomi per la seva contribució als minerals del Japó.

## Característiques

La masutomilita és un silicat de fórmula química (K,Rb)(Li,Mn$^{3+}$,Al)₃(AlSi₃O$_{10}$)(F,OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la masutomilita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1976 a Tanakami-yama, ciutat d'Otsu, a la prefectura de Shiga (Regió de Kinki, Japó).

## Referències

* ↑ «Masutomilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 agost 2016].
# Masvingo United Football Club

El Masvingo United Football Club és un club de futbol zimbabuès de la ciutat de Masvingo.

## Història

El club nasqué l'any 1997 com a resultat de la compra del Zimex, patrocinat aleshores per Cold Storage Commission.

## Palmarès

* Copa zimbabuesa de futbol:
** 2002, 2005
* Trofeu de la Independència de Zimbàbue:
** 2006, 2007
* OK Woza Bhora:
** 2005

## Referències

* 1 2 3 «Zimbabwe - List of Cup Winners». RSSSF.
# Marmosa andina colombiana

La marmosa andina colombiana (Marmosa phaea) és un marsupial nocturn, arborícola i principalment solitari de la família dels didèlfids. És originària dels vessants occidentals dels Andes de Colòmbia, l'Equador i el Perú, on viu a altituds d'entre 0 i 1.500 msnm. Viu principalment en jungles de terres baixes i selves nebuloses montanes, tot i que se l'ha observat en boscos secs a l'extrem meridional del seu àmbit de distribució.

## Referències

* 1 2 Solari, S.; Patterson, B. Marmosa phaea. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 març 2009.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Mas Roca (Pontós)

El Mas Roca és una obra de Pontós (Alt Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Aquest edifici està situat al veïnat de Romanyà, a sota de l'església de Sant Medir. És una petita masia molt restaurada recentment, però que conserva la base del mur septentrional, d'època més antiga que la resta de la construcció. L'aparell d'aquest mur el formen còdols escapçats, no molt grans i de forma allargada. Es disposen de forma inclinada en opus spicatum.

## Referències

* ↑ «Mas Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Margherita Durastanti

Margherita Durastanti (professionalment activa entre 1700-1734) va ser una cantant veneciana del segle xviii. Vocalment, ella es descrivia millor com a soprano, encara que més endavant en la seva carrera la seva tessitura va canviar a ser mezzosoprano. Professionalment, va començar a Màntua el 1700 però ella és especialment recordada per la seva associació amb Händel, el gran compositor del barroc.
Després de cantar a Venècia, Parma, Florència i Nàpols va arribar a Londres el 1720. Allà li van oferir un contracte en la Royal Academy of Music de Händel. Els papers que Handel va escriure per a ella durant els següents cinc anys demostren unes habilitats considerables com a cantant i actriu.

## Referències

* ↑ Dean Winton: "Durastanti, Margherita", ed Grove Music Online L. Macy (accés el 16 de gener de 2007), grovemusic.com Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine., cal subscripció.
* ↑ Dean, W.; Merrill Knapp, J.: Handel's Operas 1704–1726 (Oxford, 1987), p 668
* ↑ Donald Burrows, Helen Coffey, John Greenacombe, Anthony Hicks: George Frideric Handel, Collected Documents, Cambridge, 2015
* ↑ LaRue, C S: Handel and his Singers (Oxford, 1995), pp 80–104

## Enllaços externs

* Margherita Durastanti: Llista d'obres en les quals va cantar PDF
* Margherita Durastanti: Llista d'obres en les quals va cantar.
# Masia Can Roig (Corbera de Llobregat)

Masia Can Roig és una obra de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia que està edificada sobre una planta baixa que nivella el carrer davanter amb el carrer posterior i que forma en el seu sostre un pati davant de l'entrada. S'accedeix al pati per un portal adovellat. Els estucats realitzats en la última reforma emmarquen les diferents obertures.

## Referències

* ↑ «Masia Can Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# María del Carmen Félix

María del Carmen Félix (31 d'octubre de 1982) és una actriu mexicana, més coneguda pel seu paper de Leticia Cabral a la sèrie de Telemundo La Doña (2016-2017).
Els seus primers papers destacats van ser en la versió mexicana de Drunk History de la sèrie estatunidenca amb el mateix nom, on va interpretar a la seva bestia María Félix. Entre els altres papers destacats en televisió destaquen Su nombre era Dolores, la Jenn que yo conocí, sèries biogràfiques sobre la cantant mexicana Jenni Rivera, i Enemigo íntimo.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2018 | Sacúdete las penas | Esposa de Martin del Campo | |

### Sèries de televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2006 | Marina | Elizabeth | Paper recurrent |
| 2016 | Drunk History | María Félix | Episodis: «El eclipse de Colón», «Agustín Lara y María Félix» i «La espada de Bolívar» |
| 2016-2017 | La Doña | Leticia Cabral | Paper recurrent (temporada 1); 90 episodis |
| 2017 | Su nombre era Dolores, la Jenn que yo conocí | Yahaira | Episodi: «Sufriendo a solas» |
| 2018-present | Enemigo íntimo | Ana Mercedes Calicio «La Puma» | Paper recurrent (temporada 1); 41 episodis |
| 2019 | The Unknown Hitman: The Story of El Cholo Adrián | La Coty | Paper principal (temporada 2); 8 episodis |
| 2020 | ZeroZeroZero | Esposa de Jacinto | Episodis: «En el mismo camino» i «Same Blood» |

## Referències

* ↑ «María del Carmen Félix, la sexy nieta de ‘La Doña’» (en castellà). Caras. Arxivat de l'original el 2019-12-16. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ Galván, Tania. «¿Quién es quién? Ella es María del Carmen Félix la bella sobrina nieta de 'La Doña'» (en castellà). Hola.
* ↑ Roldán, Itzel «María del Carmen Félix, actriz que no para de crecer» (en castellà). La Vanguardia. Arxivat de l'original el 2020-05-12 [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ «Ella es "La Doñita", la atractiva sobrina nieta de María Félix» (en castellà). Yo soi tu. Las silla rota. Arxivat de l'original el 2020-11-27. [Consulta: 22 agost 2020].
# Masia l'Estrella

La masia l'Estrella és un edifici de Llorenç del Penedès (Baix Penedès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia està formada per un grup d'edificis, entre els quals destaca l'habitatge dels amos. Presenta una sèrie de cossos quadrats i rectangulars, d'una, dues o tres plantes, i rematats per una barana que presenta forats rectangulars. Totes les obertures, portes i finestres, acostumen a ser d'arc molt rebaixat. Destaca l'alta torre que es troba al darrere de la casa, la qual és rematada per merlets. Tot l'edifici és arrebossat i emblanquinat.

## Història

Sembla que la masia data del 1700, segons una rosa dels vents que hi ha a la casa. D'acord amb el propietari, el conjunt que forma la masia fou construït en quatre etapes: 1700, 1800, 1930 i 1970. Primer foren edificades les cases dels masovers.
Antigament era el molí de l'oli del poble. La casa ha canviat molt de propietaris, la qual cosa originà molts canvis en l'estructura de l'edifici i la pèrdua de documents mitjançant els quals hom podria conèixer la història de la masia. Els propietaris actuals (1982) la van comprar en els anys 60 del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 «Masia l'Estrella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Masia l'Estrella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Zonal i meridional

Els termes zonal i meridional s'utilitzen per descriure direccions en un globus. Zonal significa "al llarg d'un paral·lel" o "en la direcció est-oest"; mentre que meridional significa "al llarg d'un meridià" o "en la direcció nord-sud". Aquests termes es fan servir sovint en ciències atmosfèriques i ciències de la Terra per descriure fenòmens globals, com "flux de vent meridional", o "temperatura zonal". (Parlant estrictament, zonal significa més que una direcció perquè també implica un grau de localització en la direcció meridional, de manera que el fenomen en qüestió queda localitzat en una zona del planeta.) Per camps vectorials (com la velocitat del vent), el component zonal (o la coordenada x) es denota com a u, mentre que el component meridional (o coordenada y) es denota com a v. El terme, de vegades abreujat com a "Mer.", s'utilitzava antigament en astronomia per indicar la direcció sud al globus celestial, juntament amb septentrional ("Sep.") pel nord, Oriental ("Ori.") per l'est i Occidental ("Occ.") per l'oest.

## Notes

* ↑ Robert Hooke, 1666. Volume 1. Philosophical Transactions
# Centre de Medicina Regenerativa de Barcelona

El Centre de Medicina Regenerativa de Barcelona (CMRB) és un centre d'investigació científica en medicina regenerativa i cèl·lules mare que es va crear el 2004 a través d'un conveni de col·laboracio científica entre el Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya i l'Institut de Salut Carlos III (ISCIII) del Ministeri de Sanitat i Consum. S'hi estudien els mecanismes genètics i cel·lulars del desenvolupament embrionari i de l'autorenovació i diferenciació de les cèl·lules mare. L'objectiu és entendre com la capacitat de les cèl·lules així com dels diversos models animals capaços de regenerar els seus òrgans, poden ser la base per a futures teràpies de regeneració.
El CMRB el formen un equip de científics provinents d'arreu del món i està ubicat a l'Hospitalet de Llobregat (Barcelona), dins l'entorn del Campus Bellvitge, on s'agrupen diversos centres d'investigació capdavanters en recerca biomèdica.
Dins del CMRB s'hi troba integrat com una unitat funcional, el Banc de Línies Cel·lulars de Barcelona (BLCB). EL BLCB treballa en la derivació, manteniment, caracterització i preservació de cèl·lules mare pluripotents (embrionàries i induïdes o iPSC) amb la finalitat de desenvolupar activitats de recerca en l'àrea de la medicina regenerativa. Infraestructuralment el banc es compon de laboratoris de cultiu cel·lular, caracterització i criobiologia.
Des del gener de 2014 el director del centre és el professor d'investigació ICREA Ángel Raya, substituint al Dr. Juan Carlos Izpisúa.

## Referències

* ↑ «Missió - CMR[B Centre de Medicina Regenerativa de Barcelona]». Arxivat de l'original el 2017-02-16. [Consulta: 16 febrer 2017].
* ↑ «Signatura conveni de creació del Centre d'Investigació de Medicina Regenerativa». president.cat. Arxivat de l'original el 2017-02-16 [Consulta: 16 febrer 2017]. Arxivat 2017-02-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Què és el Banc de Línies Cel·lulars de Barcelona? - CMR[B Centre de Medicina Regenerativa de Barcelona]». Arxivat de l'original el 2017-02-16. [Consulta: 16 febrer 2017].
* ↑ Científicas, SINC Servicio de Información y Noticias «Ángel Raya, nuevo director del Centro de Medicina Regenerativa de Barcelona» (en castellà). , 15-01-2014.

## Enllaços externs

* Lloc web del CMRB Arxivat 2016-11-14 a Wayback Machine.
# York (Dakota del Nord)

York és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 26 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, York tenia 26 habitants, 11 habitatges, i 7 famílies. La densitat de població era de 43,6 hab./km².
Dels 11 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,7% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,9% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 19,2% entre 25 i 44, un 30,8% de 45 a 60 i un 23,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 111,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.917 $ i la renda mediana per família de 49.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.125 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 22.529 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- York». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- York». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Nàrtex

El nàrtex o galilea d'una església és l'atri, vestíbul o pòrtic d'entrada situat davant de la porta d'entrada, sovint a l'extrem occidental de la nau, o a l'extrem oposat respecte de l'altar principal de l'església.
Tradicionalment el nàrtex era una part de l'edifici, però no es considerava part del temple. Era una àrea interior separada de la nau per una pantalla o barana, o bé una estructura externa com un porxo. La funció del nàrtex era allotjar a les persones «no admissibles per al culte», especialment catecúmens i penitents, per tal que poguessin sentir i seguir el servei religiós sense entrar al temple.
El nàrtex sovint disposava d'una pica baptismal de manera que els infants es poguessin batejar abans d'ingressar a la nau. Així mateix, al nàrtex o galilea és on generalment hi havia tombes de personatges importants, pràctica que fou seguida fins al segle xiv, quan es permeteren els enterraments a l'interior de l'església. Reformes posteriors varen eliminar aquest requisit d'exclusió dels serveis a les persones que no fossin membres de ple dret de la congregació. Els arquitectes d'esglésies continuaven, això no obstant, construint un espai abans de l'entrada de la nau. Aquest espai es pot anomenar vestíbul interior (si és arquitectònicament part de l'estructura de la nau) o un porxo (si és una estructura oberta i externa).
Com a exemple modern, es pot parlar d'un nàrtex a la façana de la Passió de la basílica de la Sagrada Família de Barcelona, format per un porxo amb una cornisa i un frontó o porxo superior.

## Referències

* 1 2 «Nàrtex». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.111. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
* ↑ «El frontó de la façana de la Passió: la victòria de Jesús sobre la mort». Blog de la Sagrada Família, 27-11-2017. [Consulta: 17 octubre 2024].
# Aromes de la Segarra

Aromes de la Segarra és un licor que s'elabora des de la dècada dels 1970 que sorgeix de la tradició de fer ratafies i licors casolans. És licor d'herbes d'un color groc verd de gust forts amb olors penetrants on hi domina l'aroma de la farigola i la camamilla amb un percentatge de 26% d'alcohol.
Per elaborar-lo s'utilitzen herbes aromàtiques, aiguardent, aigua i sucre. Es destil·la en una maceració d'aiguardent d'unes vint herbes diferents (camamilla, farigola, timó, menta fresca...) que es deixa en repòs durant 40 dies dins un recipient d'acer per treure l'essència del licor. Cap al final del repòs, s'hi afegeix el sucre i després de 3 o 4 dies es filtra. més, ja es pot filtrar.
Se sol consumir molt fred amb un glaçó o bé fred de la nevera. Es comercialitza dins d'ampolles de vidre i es pot trobar principalment als cellers i botigues de la Segarra o bé en botigues especialitzades arreu de Catalunya.

## Referències

* ↑ Contreras, Jesús; Juanjo Cáceres, Elena Espeitx. Els Productes de la terra. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 2003. ISBN 84-393-6213-7.
* ↑ «Aromes de la Segarra». Gastroteca.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2015].
# Pepsi Max

Pepsi Max és un refresc sense sucre i baix en calories fabricat per PepsiCo com a alternativa a Pepsi i Pepsi Light. Una variant d'aquesta beguda, amb el mateix nom però alguns ingredients diferents (com el ginseng i nivell superior de cafeïna), es ven als Estats Units.
La seva competència és la Coca-Cola Zero, un refresc de cola sense sucre de The Coca-Cola Company que es comercialitza de manera similar.

## Història

Pepsi Max va debutar al Regne Unit i Itàlia a l'abril de 1993. Es va expandir a Irlanda el següent mes de setembre, i a França, Grècia, Espanya, Països Baixos i Austràlia, el mes de desembre. A finals del 1994, Pepsi Max es venia en aproximadament vint països i un any després aquesta xifra s'havia duplicat.
El 28 de maig del 1994, a Blackpool Pleasure Beach d'Anglaterra, el parc d'atraccions va obrir la muntanya russa d'acer Pepsi Max Big One patrocinada per Pepsi. Era la muntanya russa més alta i ràpida del món. Aquests registres es van trencar posteriorment en altres llocs, però fins ara, continua sent la muntanya russa més alta del Regne Unit, i una de les més altes i llargues d'Europa.
A principis de 2005, es va llançar Pepsi Max Twist (amb addició de sabor llima-llimona) al Regne Unit i Austràlia. A la tardor del mateix any va aparèixer Pepsi Max Punch al Regne Unit per a la temporada festiva. Conté gingebre i canyella, el producte va ser similar en gust de Pepsi Holiday Spice, una varietat amb sucre de Pepsi que es comercialitza als EUA.

## Contingut

El producte no va estar disponible als Estats Units fins fa relativament poc (Estats Units és el mercat més gran de PepsiCo, i el consumidor més gran de begudes amb gas), on un dels seus principals ingredients encara no havia estat aprovat per l' Administració d'Aliments i Medicaments.
L'ingredient en qüestió, acesulfame de potassi, que combinat amb l'aspartam proporciona dolçor a la beguda, mentre que algunes altres gasoses dietètiques són endolcides únicament amb aspartam.

## Vegeu també

* Pepsi
* PepsiCo
# Catedral de la Nativitat de Crist a Chișinău

La catedral de la Nativitat de Crist (en romanès: Catedrala Mitropolitană Nașterea Domnului) és la catedral principal de l'Església Ortodoxa Moldava al centre de Chisinau, Moldàvia. Va ser encarregat pel governador de Nova Rússia, el príncep Mikhail Semyonovich Vorontsov i el metropolità Gavril Bănulescu-Bodoni el 1830.
La catedral va ser construïda a la dècada de 1830 amb un disseny neoclàssic d'Abram Melnikov (que havia dissenyat una església similar a Bolhrad). La catedral va ser bombardejada durant la Segona Guerra Mundial, i el seu campanar va ser destruït pels comunistes locals el 1962. El nou campanar es va construir l'any 1997. Durant l'època soviètica es va prohibir el culte i la catedral es va transformar en un centre d'exposicions.
La façana és molt senzilla i clara, amb sis columnes dòriques per a l'entrada. A causa de les nombroses destruccions que va patir la catedral al llarg del temps, l'edifici ha rebut diverses restauracions i canvis de forma. Per exemple, la cúpula de zinc actual i la seva creu a la part superior són ambdues un afegit de 1997 construït sobre l'estructura anterior. L'interior estava completament en blanc durant el període soviètic, però avui dia té les parets pintades en pur estil ortodox.
* Durant unes protestes al 2009
* Campanar d'espadanya
* Iconòstasis
* La bandera moldava davant de la catedral.

## Bibliografia

* Centrul istoric al Chișinǎlui, La începutul secolului al XXI-LEA, Chișinǎu, Editura ARC, 2009.

## Referències

* 1 2 AGERPRES. «BISERICI ȘI CATEDRALE: Catedrala Mitropolitană Nașterea Domnului din Chișinău» (en romanès). Arxivat de l'original el 2022-01-05. [Consulta: 5 gener 2022].