OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tot per Terrassa

Tot per Terrassa és un partit polític local de la ciutat de Terrassa. El president i cap de llista és l'exalcalde del PSC, Jordi Ballart i Pastor, que va crear el partit després d'abandonar l'alcaldia i el PSC en oposar-se a l'aplicació de l'article 155. En les eleccions municipals del 2019 al 26 de maig va aconseguir 10 regidors, esdevenint la força més votada a la ciutat. Van revalidar l'alcaldia a les eleccions municipals de 2023, després d'haver arribat a un acord tripartit amb Junts i ERC.

## Ideologia

Es defineixen com un partit progressista. Sobre el procés independentista, Ballart va declarar: «No som ni independentistes, ni unionistes, som terrassenquistes». Ha rebut el suport de personalitats com l'actriu Rosa Boladeras, la fotoperiodista Joana Biarnés, la nedadora paralímpica Sarai Gascón, la poetessa Marta Pessarrodona, o el waterpolista Iván Pérez, entre d'altres.
En el procés d'elaboració del programa electoral de la formació política van participar 800 ciutadans més 70 experts en reunions que es van dur a terme a tots els barris i districtes de la ciutat.

## Referències

* ↑ Palau, La torre del. «Ballart crea el partit «Tot per Terrassa» | La torre del Palau». [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ «Jordi Ballart presenta Tot per Terrassa: "No somos ni independentistas ni unionistas, somos egarentistas"» (en castellà). El Periódico, 15-12-2018. [Consulta: 27 gener 2019].
* ↑ Palau, La torre del. «El partit de Ballart dona la sorpresa i guanya les eleccions amb 10 regidors a Terrassa | La torre del Palau». [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ 324cat. «Constituïts els ajuntaments de Catalunya, amb cares renovades a les capitals», 16-06-2023. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ Palau, La torre del. «Ballart: «No som ni independentistes, ni unionistes, som terrassenquistes» | La torre del Palau». [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ «Programa electoral de Tot x Terrassa a les eleccions municipals de 2019 | Wikipedia». [Consulta: 2 juny 2019].
# Evgeny Postny

Evgeny Postny (Novossibirsk, 3 de juliol de 1981) és un jugador d'escacs israelià, que té el títol de Gran Mestre des de 2002.
A la llista d'Elo de la FIDE del setembre del 2020, hi tenia un Elo de 2600 punts, cosa que en feia el jugador número 7 (en actiu) d'Israel, i 236è del món. El seu màxim Elo va ser de 2678 punts, a la llista de l'octubre de 2008 (posició 49 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 2001, amb 18 anys, guanyà el Campionat nacional de la joventut d'Israel, obtingué la seva primera norma de GM i s'endugué un premi de 3.200 dòlars.
Al Campionat d'Europa de 2011 fou 5è (15è al desempat) amb 8 punts d'11, a mig punt del campió Vladímir Potkin i obtingué el bitllet per a participar en la Copa del Món de 2011, on fou eliminat a la primera ronda per Peter Heine Nielsen. Dos anys més tard, obtingué de nou un bon resultat al Campionat d'Europa de 2013 amb 7½ punts d'11, i així de nou es classificà per la Copa del Món de 2011 on fou eliminat a la primera ronda per Li Chao.

### Participació en olimpíades d'escacs

Postny ha participat, representant Israel, en tres Olimpíades d'escacs entre els anys 2008 i 2014, amb un resultat de (+23 =11 –7), per un 63,0% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a les Olimpíada del 2012 en puntuar 5½ de 7 (+5 =1 -1), amb el 78,6% de la puntuació, amb una performance de 2739.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Evgeny Postny» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Israel"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 13 setembre 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Evgeny Postny «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «CHESS; Young Man in a Hurry Puts An Old Gambit to Good Use». [Consulta: 6 novembre 2015]. (anglès)
* ↑ «12th European Individual Chess Championship». chessdom.com. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2015. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
# Arboroharamiya

Arboroharamiya és un gènere extint de mamaliaformes de l'ordre dels haramíyides que visqueren des del Juràssic mitjà fins al Juràssic superior en allò que avui en dia és la Xina.
És el haramíyida més gros conegut, amb un pes de 350 g. Vivia als arbres i tenia els dits i la cua llargs. Les dents indiquen que A. jenkinsi era omnívor o granívor. La morfologia de l'orella mitjana i el maxil·lar inferior el situa al grup terminal dels mamífers.

## Referències

* 1 2 Entrada «Arboroharamiya» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Perkins, S. «Fossils throw mammalian family tree into disarray» (en anglès). Nature News, 7 agost 2013 [Consulta: 7 agost 2013].
# Tyrannochthonius hypogeus

Tyrannochthonius hypogeus és una espècie d'aràcnid de l'ordre Pseudoscorpionida de la família Chthoniidae que es troba de forma endèmica a Kentucky (Estats Units).

## Referències

* ↑ (anglès) Texas A&M University
# Kal Khan

Kal Khan fou kan de Coràsmia, nomenat després dels dos anys d'ocupació bukhariana (1538-1540) quan els ocupants foren derrotats i expulsats. El cap de les forces militars era Din Muhammad, senyor de Derud, però segons la tradició familiar el kan havia de ser el príncep de més edat. Aquest devia ser el fill més gran viu d'Avanek Khan (que era el seu quart fill), i germanastre de Din Muhammad, Kal Khan. S'especula que aquest no fos el seu nom sinó el títol, ja que sembla que el Kalkhan era el príncep hereu entre els uzbeks.
Va governar set anys que foren de gran prosperitat originant el proverbi "Kal Khan va pujar al tron i el pa es pot comprar per ben poc". No s'esmenten altres fets del seu regnat. A la seva mort el va succeir el seu germà Akatai (Aqatai) o Aghatai Khan.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Clyde King

Clyde Whitlock King (Montezuma, Iowa, 6 de setembre de 1898 - Mill Valley, Califòrnia, 20 d'agost de 1982) va ser un remer estatunidenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla d'or en la competició del vuit amb timoner del programa de rem.
El 1922 es va graduar a l'Acadèmia Naval dels Estats Units i va servir, amb el rang contraalmirall, durant la Segona Guerra Mundial i la Guerra de Corea.

## Referències

* 1 2 «Clyde King Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Cichla intermedia

Cichla intermedia és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 55 cm de longitud total i els 3 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca de l'Orinoco a Veneçuela.

## Referències

* ↑ Bloch, M. E. & J. G. Schneider 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae iconibus cx illustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. Systema Ichthyol.: i-lx + 1-584, Pls. 1-110.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ IGFA, 2001. Database of IGFA angling records until 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Estats Units.
# Punta La Marmora

Punta La Marmora (sard: Perdas Capìas) és una muntanya del massís de Gennargentu a l'illa de Sardenya.
La muntanya es troba a la província de Nùgoro, a la zona muntanyosa de Barbàgia, a l'interior de l'illa. Amb el seu cim a una cota de 1.834 msnm, és el cim més alt de Sardenya. Dedicat al geògraf Alberto Ferrero della Marmora, pertany als territoris comunals de Desulo i Arzana. Punta La Marmora es troba just a l'est del centre aproximat de Sardenya i el cim ofereix bones vistes de tota l'illa. En un dia clar, la major part de la costa i tots els cims dels voltants són visibles.

## Referències

* ↑ «ARPAS, IMC - Nota tecnica 2». [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Europe Ultra-Prominences: peaklist.org». [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «AVENTURA'T: Punta Marmora a Sardenya», 11-09-2018. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Punta la Marmora, el techo de Sardegna - Discovery Snow» (en castellà), 18-06-2021. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Punta La Marmora: Climbing, Hiking & Mountaineering». SummitPost. [Consulta: 22 octubre 2024].
# Ivan Joseph Martin Osiier

Ivan Joseph Martin Osiier (Copenhaguen, 16 de desembre de 1888 - Copenhaguen, 23 de desembre de 1965) va ser un tirador danès d'origen jueu, que va competir durant més de 40 anys. Era un tirador polivalent, que va dominar les tres armes i aconseguí una gran quantitat de medalles, sobretot en floret i sabre. És amb la tercera arma, l'espasa, que guanyà la medalla de plata als Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912.
Als campionats nacionals de Dinamarca Osiier guanyà vint-i-cinc títols en les tres armes. Deu en floret, deu en sabre deu i cinc en espasa. També es proclamà tretze vegades campió d'Escandinàvia, sis en sabre, sis en floret i una en espasa. Alhora va prendre part en set edicions dels Jocs Olímpics, entre el 1908 i el 1948, amb l'excepció dels de Berlín de 1936, que va boicotejar. En aquestes set participacions guanyà una medalla de plata en la prova d'espasa individual als Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912. També destaquen dues quartes posicions, el 1920 i 1932 en floret per equips.
Es va casar amb Ellen Osiier, també tiradora i medallista olímpica.

## Referències

* ↑ «Ivan Osiier». jewishsports.net.
* ↑ Taylor, Paul. Jews and the Olympic Games: The Clash Between Sport and Politics – With a Complete Review of Jewish Olympic Medalists. Sussex Academic Press, 2004.
* 1 2 «Ivan Osiier Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 d'octubre 2010. [Consulta: 15 gener 2017].
# Bohumil Mořkovský

Bohumil Mořkovský (Valašské Meziříčí, 14 de desembre de 1899 - Valašské Meziříčí, 16 de juliol de 1928) va ser un gimnasta artístic txecoslovac que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà les nou proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de bronze en la competició del salt sobre cavall. Fou sisè en la d'anelles, mentre en les altres set proves aconseguí uns resultats més discrets.

## Referències

* ↑ «Bohumil Mořkovský Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 5 abril 2018].
# Nesomins

Els nesomins (Nesomyinae) són una subfamília de rosegadors de la família dels nesòmids. Inclouen unes 25 espècies repartides en 9 gèneres, totes endèmiques de Madagascar, on són els únics muroïdeus no introduïts. Els nesomins ocupen una gran nombre d'hàbitats i han desenvolupat una enorme varietat de fesomies. Hypogeomys antimena, el representant més gros d'aquest grup, té un aspecte i un comportament similars als dels conills, però també n'hi ha espècies que recorden els jerbus petits, els arvicolins o les rates.

## Referències

* ↑ Entrada «Nesomyinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Cletrionominis

Els cletrionominis (Clethrionomyini) són una tribu de rosegadors de la família dels cricètids i la subfamília dels arvicolins. Tant les espècies vivents d'aquest grup com les espècies extintes tenen una àmplia distribució per Europa, Àsia i Nord-amèrica. Els fòssils més antics d'aquesta tribu s'han trobat prop de Kastorià (Grècia) i daten de Pliocè superior, fa 3,2 milions d'anys. Anteriorment es coneixia com la tribu dels miodinis (Myodini), però fou reanomenada en establir-se que Myodes era un sinònim més modern de Lemmus.

## Referències

* 1 2 Entrada «Myodini» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Mammal Diversity Database «Mammal Diversity Database (Version 1.11) [Data set]» (en anglès). Zenodo, 2023. DOI: 10.5281/zenodo.7830771.
# Ferran IV de Castella

Ferran IV de Castella, anomenat l'Emplaçat (Sevilla, 1285 - Jaén, 1312), fou rei de Castella (1295-1312).

## Orígens familiars

Fill del rei Sanç IV de Castella i Maria de Molina, i net d'Alfons X el Savi.

## Regència de Maria de Molina

Maria de Molina, a la mort del rei Sanç, assumí la tutoria i la regència de l'infant Ferran, que llavors tenia nou anys. Ferran fou proclamat rei a Toledo el mateix any 1295 i la regència de la seva mare va durar fins al 1301.
Fou una regència difícil, marcada per lluites internes i rivalitats, principalment, de l'infant Joan de Castella, oncle del jove rei, i d'Alfons de la Cerda, net d'Alfons X el Savi. Aquestos dos enemics aconseguiren el suport dels reis Alfons IV de Portugal, Jaume II el Just de Catalunya-Aragó, a canvi dels drets sobre el Regne de Múrcia, i Felip IV de França. A poc a poc i gràcies a les maniobres polítiques de Maria, aconseguí desarmar als enemics, per a mantenir la pau en el tron i poder lliurar-lo al seu fill en condicions favorables.

## Ascens al tron

El 1295 conquerí Gibraltar. Assolida ja la majoria d'edat, una de les decisions importants del nou rei fou l'acord de fronteres amb la Corona d'Aragó el 1304 mitjançant la Sentència Arbitral de Torrelles, tot i que aquest fou un conveni poc favorable per a Castella. Després volgué apaivagar les pretensions del seu cosí Alfons de la Cerda cedint-li privilegis en moltes vil·les i llocs. Més tard s'uní amb Jaume II el Just mitjançant el Tractat d'Alcalá de Henares per a la conquesta del Regne de Granada, però el pla resultà un fracàs.

## Núpcies i descendents

El 1302 es casà a Valladolid amb Constança de Portugal, filla de Dionís I de Portugal i Elisabet d'Aragó. D'aquesta unió en nasqueren:
* La infanta Elionor de Castella (1307-1359), casada de facto el 1319 amb el príncep Jaume d'Aragó i el 1329 amb el germà d'aquest, Alfons IV d'Aragó.
* La infanta Constança de Castella (1308-1310).
* L'infant Alfons XI de Castella "el Just" (1311-1350), rei de Castella i rei de Lleó.

## Referències

* ↑ Masià i de Ros, Àngels. Relación castellano-aragonesa desde Jaime II a Pedro el Ceremonioso (en anglès). CSIC-Dpto. de Publicaciones, 1994, p. vol.1, p.67. ISBN 8400074459.
* ↑ (castellà) Juan de Mata Carriazo, En la frontera de Granada, p.161
# Cal Valentines (Torà)

Cal Valentines és una casa de Torà, a la comarca del Solsonès, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Destaca per la seva singular tribuna i la balustrada que corona l'edifici.
A la planta baixa observem dues portes de garatge amb arc escarser i un sòcol de mig metre al llarg de la façana. Al primer pis trobem l'element més destacat d'aquest edifici, la tribuna. Aquesta tribuna està situada al bell mig de la façana i presenta cinc cares iguals amb finestra semicircular i balustre d'obra. Els dos cossos laterals són simètrics i estan dividits per dues pilastres a banda i banda. Cadascun d'aquest té una finestra rectangular amb motllura i una barana d'obra que segueix el mateix patró que la galeria. Als extrems de la façana veiem dues pilastres estriades que funcionen com a marc de l'edifici.
A la capçalera s'aixeca un cos central amb una cornisa ondulant i als laterals una barana d'obra amb gerros als extrems. Al centre d'aquest cos apareix un relleu on distingim la data "1947" i les inicials entrelligades "RP". Sota aquestes baranes trobem elements decoratius geomètrics que donen magnificència a la façana.
Es troba totalment arrebossada i pintada amb una tonalitat grogosa, quasi desapareguda, a excepció de les decoracions ornamentals de pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Valentines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 135. ISBN 84-607-0408-4.
# Sobirà

El Sobirà és una masia del municipi de Borredà a la comarca del Berguedà, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia d'estructura clàssica. La planta és de tipus basilical de tres crugies, estructurada en planta baixa i dos pisos superiors. La coberta és de pedres de grans dimensions, irregulars i sense treballar. Les obertures són petites, allindanades i alineades amb les de la resta de plantes. Destaquem la porta d'entrada, un arc de mig punt adovellat. A l'esquerra hi ha una capella annexa d'una sola planta d'alçada. La coberta és a dues aigües amb teula àrab.

## Història

La masia de Sobirà és una de les grans pairalies de Borredà, important des del punt de vista agrícola i ramader, però també per l'arquitectura i antiguitat. Actualment és el museu etnogràfic de la comarca. La família ha tingut cura de recuperar l'edificació i d'altres masies properes i va recuperar mobiliari renaixentista i barroc, estris de cuina, ceràmica catalana, utillatge del camp o la casa, etc. A la mateixa masia també es conserva un arxiu amb documentació familiar que es remunta al segle xiv, que la vincula al monestir de Ripoll.

## Referències

* 1 2 3 «Sobirà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
Viccionari
# Amniotes

Els amniotes (Amniota) són un clade de vertebrats terrestres, els primers que s'independitzaren totalment del medi aquàtic. Han desenvolupat una cuirassa d'escames que els impermeabilitza de l'exterior i que en els ocells ha evolucionat a plomes i en els mamífers a pèls. També perderen la necessitat de pondre els ous a l'aigua gràcies a l'aparició dels ous clistoics, que permeten l'intercanvi de gasos com ara l'oxigen (O₂) i el diòxid de carboni (CO₂) sense perdre aigua i que en els teris han evolucionat fins al punt que el fetus es desenvolupa, totalment o parcial, a l'interior de les femelles.

## Avantatges evolutius de l'ou clistoic

Es caracteritzen pel fet que l'embrió desenvolupa tres embolcalls: 1. El còrion, 2. Els al·lantoides i 3. l'amni. Això permet l'existència d'un medi aquós en el qual pot respirar i del qual pot alimentar-se. Aquesta és una adaptació evolutiva que, a diferència del que passa amb els amfibis, permeté la reproducció ovípara en un medi sec. D'altra banda i de forma independent, alguns amfibis, com les pipas o gripaus de Surinam (Pipa pipa), han desenvolupat altres mecanismes per a superar aquesta limitació.

## Aparició i evolució

Sembla que els primers amniotes sorgiren durant el Carbonífer mitjà a partir dels tetràpodes reptiliformes. Transcorreguts alguns milions d'anys, dos dels llinatges més importants dels amniotes, foren diferenciant-se: per una banda els avantpassats dels éssers humans, els sinàpsids, i per una altra els sauròpsids, dels quals evolucionaren els dinosaures, els rèptils i les aus.
Tenint en compte l'escassetat de dades disponibles sobre fòssils de vertebrats procedents d'aquests temps, és possible que l'evolució d'aquests animals comencés abans.

## Taxonomia

* Reptiliomorpha
** Clade Amniota
*** Casineria
*** Classe Synapsida
**** Classe Mammalia
*** Classe Sauropsida
**** Batropetes
**** Clade Eureptilia
***** Família Captorhinidae
***** Família Protorothyrididae
****** Hylonomus
**** Subclasse Diapsida
***** Classe Aves

### Arbre filogenètic

En la classificació zoològica, Amniota és un microembrancament que comprèn els sinàpsids (mamífers actuals i els rèptils mamiferoides) i els sauròpsids (el llinatge que originà els rèptils i ocells).
| Amniota | Synapsida (mamífers i parents extints) Sauropsida Mesosauridae † Reptilia Parareptilia Millerettidae † unnamed Pareiasauria † unnamed Procolophonoidea † Testudines (tortugues) Eureptilia Captorhinidae † Romeriida Protorothyrididae † Diapsida (sargantanes, serps, crocodilians, ocells, etc.) |

## Referències

* ↑ Entrada «Amniota» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 193.
* ↑ Palaeos Amniota
* ↑ «Palaeos Varanopseidae». Arxivat de l'original el 2008-05-11. [Consulta: 6 gener 2008].

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.

## Vegeu també

* Anamniota
# Bohuslav Karlík

Bohuslav Karlík (Praga, 25 de novembre de 1908 - Praga, 29 de setembre de 1996) fou un piragüista txecoslovac que va competir durant les dècades de 1930, 1940 i 1950.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la competició del C-1, 1.000 metres del programa de piragüisme. El 1952 va participar en els Jocs de Hèlsinki, on fou sisè en la prova C-2, 10.000 metres del programa de piragüisme.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del món en aigües tranquil·les i una al Campionat del món de piragüisme d'eslàlom.

## Referències

* 1 2 3 «Bohuslav Karlík Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 15 maig 2019].
# Coenraad Hiebendaal

Coenraad Christiaan Hiebendaal (Gorinchem, Holanda Meridional, 10 d'abril de 1879 – Amsterdam, 3 de juny de 1921) va ser un remer neerlandès que va competir cavall del segle xix i el segle xx.
Va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1900 de París, on guanyà una medalla de plata en la prova de quatre amb timoner com a membre de l'equip Minerva Amsterdam.

## Referències

* ↑ «Coenraad Hiebendaal Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 19 setembre 2015].
# Cichla ocellaris

Cichla ocellaris és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.
Els adults poden assolir 74cm de longitud total i els 6,800 kg de pes. Es troba a Sud-amèrica: Surinam, Guaiana Francesa i Guaiana.

## Referències

* ↑ Bloch, M. E. & J. G. Schneider 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae iconibus cx illustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. Systema Ichthyol.: i-lx + 1-584, Pls. 1-110.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lowe-McConnell, R. H. 1969. The cichlid fishes of Guyana, South America, with notes on their ecology and breeding behaviour. Zool. J. Linn. Soc. 48: 255-302.