OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Le Martyre de l'obèse

Le Martyre de l'obèse és una pel·lícula francesa dirigida per Pierre Chenal, estrenada el 1933.
Es tracta de l'adaptació de la novel·la de Henri Béraud Le Martyre de l'obèse, publicada el 1922 , que va guanyar el Premi Goncourt el mateix any.

## Sinopsi

En una parella angoixada, l'esposa intenta fer posar gelós el seu marit fent veure que l'enganya amb un home obes, Canabol. Aleshores intenta baixar de pes.

## Repartiment

* André Berley : Antoine Cannabol
* Jacques Maury : Henry Léger
* Suzet Maïs : Angèle Léger, la dona d'Enric
* Colette Darfeuil: xicota d'Henry
* Paulette Dubost: Babette
* Léon Larive: Ballu
* Curnonsky: un convidat del club "cent kilos".
* Jacques Beauvais: majordom del club
* Mila Parély: la jugadora de ping-pong
* Roger Blin: un convidat
* Henri Kerny: Ferdinand, el valet
* Edna Laure: la criada
* Marcel La Montagne: el boxejador
* Léon Albric: un convidat del club “cent kilos”.
* Doctor Robinne: un convidat del club "cent kilos".
* Marc Ziboulsky: Ciboule
* Claude May
* Gine Nancy
* Guitte Valette

## Crítiques

Per a Jean Tulard, la pel·lícula és una adaptació reeixida de la novel·la de Henri Béraud. «Per al seu primer llargmetratge, Chenal aconsegueix un treball inusual i personal»

## Notes i referències

* ↑ Le Martyre de l'obèse a unifrance.org
* ↑ Le Martyre de l'obèse a cinefil.com
* ↑ Le Nouveau guide des films - Intégrale, Jean Tulard

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Lanteira

Lanteira és un municipi espanyol pertanyent a la província de Granada, en la comunitat autònoma d'Andalusia. En l'any 2006 tenia 528 habitants. La seva extensió superficial és de 53 km² i té una densitat de 9,96 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 10′ N, 3° 8′ O. Està situada a una altitud de 1.278 metres.

## Enllaços externs

* Microweb turística de Lanteira realitzada pel Patronat de Turisme de Granada Arxivat 2008-02-29 a Wayback Machine.
# Lasarte

«Lasarte» té aquests significats:
* Lasarte (restaurant), restaurant a Barcelona
* Toponímia:
** Lasarte (Àlaba), poble pertanyent al municipi de Vitòria
** Lasarte-Oria, municipi de Guipúscoa, de la comarca del Donostialdea
* Biografies:
** Erasme de Lasarte i de Janer (Barcelona, 1865- 1938), pintor
** Joan de Lasarte i Karr (Barcelona, 1892 – 1960), professor i enginyer elèctric, especialitzat en electrònica i luminotècnia
** José María Lasarte Arana (Sant Sebastià, 1912-1974), advocat i polític basc, militant del PNB i d'ELA-STV
** Josep Maria de Lasarte i de Janer (Barcelona, 1857- 1921), advocat, poeta, escriptor, autor teatral i periodista
** Julio de Lasarte Pessino (Trubia, 1862 - Barcelona, 1932), capità de cavalleria de l'exèrcit espanyol
** Manuel de Lasarte i Rodríguez-Cardoso (Barcelona, 1830- 1901), periodista, polític, poeta i dramaturg
** Martín Lasarte (Montevideo, Uruguai, 1961), futbolista i entrenador de futbol
** Nicolás Lasarte Arana (Villabona, 1917 - Sant Sebastià, 1994), advocat i polític basc, alcalde de Sant Sebastià durant el franquisme
# Barchon

Barchon (Bårxhon, Bår'hon en való) és un nucli del municipi belga de Blegny a la província de Lieja a la regió valona.
Es troba al marge del Bacsay, també anomenat el Ways, un petit afluent del Bolland a una altitud de 178 metres sobre el nivell mitjà del mar. Fins que el 1878 va esdevenir un municipi, era una partida de Cheratte. A la fi de 1976, abans la fusió amb Blegny, tenia 666 habitants.
* Entrada del Fort de Barchon
* Església de Climent d'Alexandria
* Cementiri

## Notes

* ↑ Jean Haust, Dictionnaire liégeois, Liège, Editorial H. Vaillant-Carmanne, 1933, pàgina 65
* ↑ «Mapa detallat del nucli dins de Blegny». Arxivat de l'original el 2013-10-07. [Consulta: 28 juny 2012].
* ↑ «www.earthtools.org». Arxivat de l'original el 2013-01-29. [Consulta: 28 juny 2012].

## Bibliografia

* Paul Bolland i Victor Counet, Blegny Autrefois: Barchon, Blegny-Trembleur, Housse, Mortier, Saint-Remy, Saive. Liège, Noir Dessin productions, 2011, 194 pàgines, ISBN 978-2873512378
# Basílica de Damous El Karita

La basílica de Damous El Karita (àrab: داموس الكريطة, Dāmūs al-Karīṭa, del llatí Domus Caritatis o ‘Casa de la Caritat’) fou la basílica més gran de l'antiga Cartago, les poques restes de la qual estan avui situades a la moderna Carthage, molt properes al Cementiri dels Pares Blancs. En el seu temps fou un complex religiós situat a la perifèria de la Cartago romana, compost per una capella tricònica, un baptisteri i una rotonda inferior.

## Basílica

El conjunt fou excavat per Pierre Delattre el 1878, que hi va trobar nombroses inscripcions funeràries, tot i que moltes trencades. Les excavacions van posar a la llum diversos períodes d'ocupació. En el primer, la basílica mesurava 65 x 45 metres i estava orientada de nord-est a sud-oest. Estava formada per nou naus i onze sales creuades, amb una nau central d'una amplada de deu metres, i tot pavimentat amb mosaic que s'ha conservat. Al segon període va canviar l'orientació i l'absis es va moure al sud-est. El nombre de naus va augmentar a onze, amb nou sales creuades. En el tercer període, es va ampliar el frontal.
Al nord-est, hi havia un gran atri semicircular rodejat per un pòrtic i amb un tricori al mig, i a l'altre costat hi havia un baptisteri hexagonal coronat per un badoquí amb quatre columnes, que ocupava la meitat de la sala hipòstila de 36 x 24 metres.
A l'est, hi ha les restes de la basílica de Sant Cebrià, de set naus, dedicada al bisbe Tasci Ciprià, que va patir martiri el 258 sota Valerià I, i el modern convent de Santa Mònica de les mares agustines, amb una església. Més al nord, hi ha la basílica de Mcidfa, identificada com la Basilica Maiorum, de la qual només queden els fonaments, que és el lloc on les santes Perpètua i Felicitat i els seus companys foren enterrats.

## Història

En aquesta basílica, es van celebrar diversos concilis al segle v i ha estat identificada com la Basilica Fausti on va predicar sant Agustí.

## Referències

* ↑ Liliane Ennabli, Carthage, une métropole chrétienne du IV$^e$ à la fin du VII$^e$ siècle, éd. CNRS, Paris, 1997, pp. 123-126
# Tulku

Tulku (tibetà: སྤྲུལ་སྐུ, Wylie: sprul SKU; ZWPY: Zhügu, també Tulku, trulku) és el terme utilitzat en el budisme tibetà i en la religió bon per referir-se a aquell mestre que ha aconseguit tenir el control parcial o total en la mort sobre el lloc on renaixerà. A més, un tulku és considerat com l'emanació de la ment d'un mestre amb nivells importants de realització.
L'exemple més famós és el del Dalai Lama, que porta ja tretze reencarnacions i que ha seguit fins als nostres dies: Tenzin Gyatso (1935). Un altre exemple és el dels karmapes, que va començar amb Düsum Khyenpa (1110-1193) fins phurba Kwan Rinpoche (1974).

## Vegeu també

* Chokyi Dronma

## Enllaços externs

* http://www.rimeshedrubling.dreamhosters.com/site/direcció veuen Yonge Khachab Rinpoche Arxivat 2010-06-05 a Wayback Machine.
* direcció veuen Yonge Khachab Rinpoche
# Carl Wilhelm Borchardt

Carl Wilhelm Borchardt (1817-1880) va ser un matemàtic alemany.

## Vida i Obra

Borchardt era fill d'un ric comerciant jueu, molt ben considerat, de Berlín. De nen va estudiar amb tutors privats, entre els quals estava Julius Plücker. El 1836 va ingressar a la universitat de Berlín on va estudiar amb Dirichlet i el 1839 va traslladar-se a la universitat de Königsberg on es va doctorar el 1843 supervisat per Jacobi.
El 1848 va ser escollit membre de l'Acadèmia Prussiana de les Ciències i a partir de 1855, en morir el seu fundador August Leopold Crelle, va ser editor del Journal de Crelle (títol oficial: Journal für die reine und angewandte Mathematik), fins a la seva mort el 1880.
Tot i haver obtingut la seva habilitació a la universitat de Berlín el 1848, no hi va donar gaires classes per la seva mala salut, dedicant el seu patrimoni al suport del Journal de Crelle.
Les seves obres, uns vint-i-cinc articles i altres breus ressenyes, van ser publicades el 1888 per G. Hettner sota el títol de Gesammelte werke. Auf veranlassung der Königlich Preussischen Akademie der Wissenschaften. Entre els articles destaquen alguns dedicats als arbres d'expansió d'un graf complet, teoria dels invariants i mitjanes aritmètic-geomètriques.

## Referències

* ↑ Vogt, pàgina 52.
* ↑ Vogt, pàgina 51.

## Bibliografia

* Ocagne, Maurice d' «C. W. Borchardt et son œuvre» (en (francès)). Revue des questions scientifiques, 1890. ISSN: 0035-2160.
* Vogt, Annete. «Berlin». A: Birgit Bergmann, Moritz Epple, Ruti Ungar (eds.). Transcending Tradition: Jewish Mathematicians in German Speaking Academic Culture (en (anglès)). Springer, 2012, p. 44-55. ISBN 978-3-642-22463-8.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Carl Wilhelm Borchardt» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Scriba, Christoph J. «Borchardt, Carl Wilhelm». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 12 gener 2017].
# Silvia Navarro Giménez

Silvia Navarro Giménez, coneguda com a Silvia Navarro (València, 20 de març de 1979) és una jugadora valenciana d'handbol, guanyadora d'una medalla olímpica. Membre del Ro'Casa Gran Canària ACE de la Divisió d'Honor en el qual ja porta 7 temporades, va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en derrotar en el partit pel tercer lloc a la selecció de Corea del Sud. Al llarg de la seva carrera ha aconseguit una medalla de bronze al Campionat del Món d'handbol.
Ocupa la posició de portera i sol realitzar una gran quantitat de parades decisives al llarg dels partits. Entre les seves característiques principals destaquen una gran elasticitat, concentració, anticipació i intuïció per parar els llançaments més complicats.
És internacional absoluta amb la selecció Espanyola d'handbol, amb la qual va aconseguir la medalla de bronze en els Jocs Olímpics de Londres 2012. En 2011 va aconseguir també amb la selecció, la medalla de bronze en el Campionat del Món disputat a Brasil. En 2014 es va proclamar amb la mateixa subcampiona en el Campionat Europeu d'Handbol d'Hongria i Croàcia 2014. En el Mundial de 2019 del Japó celebrat en la regió de Kumamoto va aconseguir la medalla de Plata després de jugar la final contra els Països Baixos.

## Palmarès
### Selecció espanyola

* 1 medalla de bronze als Jocs Olímpics de Londres 2012
* 1 medalla d'argent als Campionat del món d'handbol femení: 2019
* 1 medalla de bronze als Campionat del món d'handbol femení: 2011
* 1 medalla d'argent als Campionat d'Europa d'handbol femení: 2014

## Referències

* ↑ «2014 European Championship Roster». EHF. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 7 desembre 2014].
* ↑ «Silvia Navarro Gimenez Profile». European Handball Federation. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ «Silvia Navarro acompañará Sandy Barbosa en el Oltchim». Area Balonmano. Arxivat de l'original el 16 juliol 2012. [Consulta: 14 maig 2012]. Arxivat 16 de juliol 2012 at Archive.is
* ↑ «Leading Players – Goalkeepers». london2012.com. Arxivat de l'original el 6 de juny 2013. [Consulta: 11 agost 2012].
* ↑ España - Holanda: dónde y cuándo ver la final del Mundial femenino de balonmano, El País, 14 de desembre de 2019

## Enllaços externs

* Fitxa olímpica london2012.com
* Fitxa federativa rfebm.es
* Notícies de Silvia Navarro a El País
# Teresa de Lleó

Teresa de Lleó, infanta de Lleó i reina consort de Navarra (943-970).
Filla de Ramir II de Lleó i la seva primera esposa Adossenda Gutiérrez, i germana dels reis de Lleó Ordoni III i Sanç I.
Es casà vers el 943 amb Garcia II Sanxes I de Navarra, vidu de la seva primera muller Andregot Galindes. D'aquesta unió nasqueren:
* l'infant Ramir de Viguera (? -981), primer rei del Regne de Viguera
* la infanta Urraca de Navarra (?-1041), casada vers el 960 amb el comte de Castella Ferran González i vers el 972 amb Guillem I de Gascunya
# Túnel de Markusbierg

El Túnel de Markusbierg (en luxemburguès: Tunnel Markusbierg; en alemany: Tunnel Markusberg) és el nom que reben un parell de túnels paral·lels, que formen la part més oriental de l'autopista A13 a través de Luxemburg, prop del poble de Schengen. Els túnels tenen 1.575 metres de longitud i descendeixen cap a l'est, cap a la frontera alemanya en un gradient del 5%. L'extrem oriental del túnel es dirigeix directament a un viaducte que creua el riu Mosel·la que forma la frontera amb Alemanya. Els treballs de construcció es van iniciar el 15 de setembre de 1997 i els túnels es van obrir al tràfic el 24 de juliol de 2003, juntament amb la resta de A13. Els costos totals de la construcció van ser de € 65M, incloent 15 milions d'euros per a la instal·lació de sistemes de seguretat addicionals.

## Referències

* ↑ «Artikel im Luxemburger Wort vom 18. November 2008» (en alemany). Arxivat de l'original el 2008-11-18. [Consulta: 11 gener 2014].
# Un robatori molt boig

Un robatori molt boig (títol original:Bank Shot ) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Gower Champion, estrenada el 1974. Ha estat doblada al català.

## Argument

Walter Upjohn Ballantine és un conegut atracador que està confinat en un penal d'alta seguretat. L'alcaide de la presó, al que tots anomenen Buldog, el vigila de prop però Ballantine aconsegueix escapar per participar en un pla per robar un banc situat en una caravana, en companyia del seu vell soci, una jove capitalista, un ex agent de l' FBI i un expert en obrir panys.

## Repartiment

* George C. Scott: Walter Upjohn Ballentine
* Joanna Cassidy: Eleonora
* Sorrell Booke: Al G. Karp
* G. Wood: Andrew Constable
* Clifton James: Streiger
* Bob Balaban: Victor Karp
* Bibi Osterwald: Mums Gornik
* Frank McRae: Hermann X
* Jack Riley: Jackson

## Referències

* ↑ esadir.cat. Un robatori molt boig. esadir.cat.
* ↑ «The bank shot». The New York Times.
# Turbogenerador refrigerat amb hidrogen

Un turbogenerador refrigerat amb hidrogen és un turbogenerador que té hidrogen gas com a refrigerant. Els turbogeneradors refrigerats amb hidrogen estan dissenyats per proveir d'una atmosfera amb baixa resistència aerodinàmica i refrigeració per aplicacions de cicles combinats i simples, en combinació amb turbines de vapor. A causa de l'elevada conductivitat tèrmica i d'altres propietats favorables de l'hidrogen gas, aquest tipus de turbogenerador és el més comú en el seu camp en l'actualitat.

## Referències

* ↑ Development of world's largest hydrogen-cooled turbine generator (anglès)

## Vegeu també

* Hidrogen
* Tecnologies de l'hidrogen
# Universitat Carnegie Mellon

La Universitat Carnegie Mellon (en anglès: Carnegie Mellon University, CMU) es troba a la ciutat de Pittsburgh i és un dels més destacats centres d'investigació superior dels Estats Units en l'àrea d'informàtica i robòtica.
Els seus orígens es remunten a les Escoles Tècniques Carnegie fundades per l'empresari i filantrop Andrew Carnegie l'any 1900. El 1912 les escoles es van convertir en l'Institut Carnegie de Tecnologia i el 1967 l'institut es va incorporar a l'Institut Mellon d'Investigació per a donar pas a la Universitat Carnegie Mellon. Actualment la institució compta amb un altre campus a Qatar i diversos a l'estat de Califòrnia.
Al departament National Robotics Engineering Center (Centre nacional d'enginyeria robòtica) van desenvolupar des del 2004 el Dragon Runner, un petit robot mòbil que es fa servir en missions de detecció i de desactivació d'explosius.

## Referències

* ↑ «Dragon Runner» (en anglès). National Robotics Engineering Center. [Consulta: 4 abril 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial de la Universitat Carnegie Mellon (anglès)
# Una hija más

Una hija más és una sèrie de televisió, estrenada per Televisió espanyola el 1991.

## Argumento

La vida de la família Sánchez Valle, formada pel pare Demetrio la mare Ángeles, els seus fills Júnior (de 18 anys) i Dani (d'11 anys) més l'assistenta Nati, es veu alterada amb l'arribada de Amanda, una jove estudiant estatunidenca que arriba a Espanya en intercanvi d'estudis. El xoc cultural provocarà no poques situacions esperpèntiques que conformen el fil argumental d'aquesta sèrie.

## Repartiment

* Miguel Rellán…Demetrio
* Mercedes Sampietro…Ángeles.
* Patricia Overly...Amanda.
* Beatriz Carvajal…Nati.
* Achero Mañas…Junior.
* Zoe Berriatúa...Dani.
* Emilio Laguna

## Referències

* ↑ Los adosados, a escena El País. 24 de febrer de 1991. Vist el 22 d'abril de 2009.

## Enllaços externs

* Una hija más a RTVE a la carta
* Una hija más a filmaffinity
# Un kurabiyesi

L'un kurabiyesi (Kurabiye de farina en turc) és un tipus de kurabiye que es fa amb mantega, oli de gira-sol, sucre glas, midó de blat de moro, vainilla en pols i farina de blat. És originari de la Regió de l'Egeu de Turquia, especialment d'Esmirna.

## Besni kurabiyesi

Besni kurabiyesi o Fıstıklı un kurabiyesi és una varietat d'un kurabiyesi fet a Besni, Província d'Adıyaman. S'omple amb festucs.

## Vegeu també

* Acıbadem kurabiyesi
* Un helvası
* Cuina turca

## Referències

* ↑ http://www.izmirbakkallarodasi.org.tr/sayfalar/32/meshur-izmir-yemekleri.aspx
* ↑ http://www.afiyetle.com/2120-Antep_Fistikli_Un_Kurabiyesi_tarifi.html

## Enllaços externs

* Imatges de "unkurabiyesi a Google.tr
* Recepta (en anglès)
# Un lac

Un lac és una pel·lícula francesa el 2008 dirigida per Philippe Grandrieux, protagonitzada per Dmitri Kubasov, Natálie Rehorová i Aleksei Solontxev. La pel·lícula va guanyar una menció especial a la secció Orizzonti al Festival de Cinema de Venècia de 2008.

## Argument

Alexi és un home amb un cor pur, llenyataire i presa de convulsions epilèptiques. Està totalment obert a la natura que l'envolta i molt a prop de la seva germana petita, Hege. La seva mare cega, el seu pare i el seu germà petit són els testimonis silenciosos del seu amor aclaparador. Arriba un desconegut, un jove amb prou feines més gran que l'Alexi.

## Repartiment

* Dmitri Kubasov (Дмитрий Кубасов) : Alexi
* Natálie Řehořová : Hege
* Aleksei Solontxev (Алексей Солончев) : Jurgen
* Simona Hülsemann : Liv
* Vitali Kísxenko (Виталий Кищенко) : Christiann
* Arthur Semay : Johannes

## Distincions

* 66a Mostra Internacional de Cinema de Venècia : « Orizzonti / Mentione Speciale »que premia pel·lícules que obren noves tendències per al cinema
* Festival Internacional de Cinema de Las Palmas de Gran Canària (selecció oficial): “Millor fotografia” + “Menció especial a la innovació”

## Referències

* ↑ Los sueños de Philippe Grandrieux, Público, 22 d'abril de 2009
* ↑ Un lac a unifrance.org
* ↑ «Alekseï Solontchev». kinoglaz.fr.
* ↑ VENEZIA 65 – "Un lac", di Philippe Grandrieux (Orizzonti), a sentieriselvaggi.it
* ↑ El Festival de Cine de Las Palmas cumple 10 años, Precriticas.com, 6 de març de 2009

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Univers compartit

Un univers compartit és un conjunt d'espais i normes bàsiques que ambienten obres de ficció de diferents personatges i sovint autors. Es tracta d'un món ficcional complet on s'insereixen obres independents o sagues que fan referència a elements d'altres obres, de manera que es puguin llegir com episodis d'un relat coral. Abunda en la fantasia i la ciència-ficció. Va més enllà de la fanfiction, tot i que la inclou, ja que els diferents autors poden ser igual de canònics, i no estan supeditats a un model original, malgrat l'univers compartit hagi sorgit d'una sola persona als seus inicis.
L'univers compartit pot afectar diversos formats, com llibres, videojocs, pel·lícules, música o jocs de tauler ambientats en el mateix món. La coherència interna entre les obres varia segons l'univers, el nombre d'autors implicats i l'acceptació popular, que recrea nous episodis. Els seus orígens històrics poden buscar-se en els cicles de l'èpica.
Alguns exemples d'universos compartits són l'Univers Marvel, Els Regnes Oblidats (Forgotten Realms), la saga Star Trek o el món dels Mites de Cthulhu.

## Referències

* ↑ Nielsen, Jakob. Multimedia and Hypertext: The Internet and Beyond. Morgan Kaufmann, 1995, p. 120–. ISBN 978-0-12-518408-3 [Consulta: 5 agost 2015].
* ↑ Reynolds, Richard. Super Heroes: A Modern Mythology. University Press of Mississippi, Mar 1994. ISBN 978-0-87805-694-1.
* ↑ Magnussen, Anne and Hans-christian Christiansen, eds.. Comics & Culture: analytical and theoretical approaches to comics. Museum Tusculanum Press, Apr 2000. ISBN 978-87-7289-580-2.
* ↑ Smith, Harvey L. «Contingencies of Professional Differentiation». The American Journal of Sociology, 63, 4, 01-01-1958, pàg. 410. DOI: 10.1086/222264.

## Bibliografia

* James Lowder. Shared Worlds // The Greenwood Encyclopedia of Science Fiction and Fantasy: Themes, Works, and Wonders / Edited by Gary Westfahl. Advisory Board Richard Bleiler, John Clute, Fiona Kelleghan, David Langford, Andy Sawyer, and Darrell Schweitzer. — Westport, Connecticut: Greenwood Press, 2005. — 1395 pp. ISBN 0-313-32950-8, ISBN 978-0-313-32950-0
# V de Vivienda

V de Vivienda va ser un moviment a favor del dret a l'habitatge a Espanya nascut el maig de 2006. El grup va arribar a tenir el suport de Miloon Kothari, responsable de l'ONU de l'àrea per a l'habitatge digne, que el novembre del 2006 va dir que Espanya tenia un problema real amb l'habitatge. També denunciaven el Pacte Nacional per a l'Habitatge que va signar el govern de José Luis Rodríguez Zapatero, acusant-la de mesura fortament electoralista.
Ada Colau va participar activament en la formació d'aquest moviment i amb el seu company –Adrià Alemany– van crear un personatge a l'estil d'un superheroi que apareixia en mítings i altres actes públics per denunciar els problemes amb l'habitatge. El personatge es feia dir Supervivienda. V de Vivienda va organitzar dues manifestacions, el març i l'octubre de 2007, a les principals capitals espanyoles, que es van convertir en una de les primeres reaccions ciutadanes públiques al problema de l'habitatge. V de Vivienda es considera el precedent de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca.

## Referències

* ↑ Colau, Ada; Alemany, Adrià. ¡Sí se puede! Crónica de una pequeña gran victoria. Destino, 2013, p. 12. ISBN 978-84-233-4690-5.
* ↑ Clavijo, Laura «cargo de la ONU juzga grave el problema». El País, 29-11-2006 [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ «Jóvenes de toda España reclaman el derecho a una vivienda digna». El País, 06-10-2007 [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ «Cuando Ada Colau boicoteaba mítines de ICV». El País [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ Blanchar, Clara «"Hay que actuar como héroes para tener una vivienda digna"». El País, 27-05-2007.

## Enllaços externs

* V de Vivienda
# Vegueria de Tortosa

La vegueria de Tortosa va ser una antiga divisió administrativa del Principat de Catalunya (15.393 habitants el 1718). Comprenia les terres més meridionals de Catalunya a la dreta de l'Ebre (límit de la vegueria: de Berrús i Riba-roja d'Ebre a Móra d'Ebre i Benissanet) i, a l'esquerra, Ginestar (Ribera d'Ebre), Rasquera i tot el sector del terme general de Tortosa d'aquesta banda de riu (és a dir, fins al coll de Balaguer). A partir del 1716 esdevingué corregiment de Tortosa.
La bandera de la Vegueria de drap de grana està presidida per les armes quadribarrades verticalment de gules sobre camp d'or, i a banda i banda, sengles torres, amb una porta, dues finestres i quatre merlets, en plata.

## Notes

* ↑ En heràldica el color roig.

## Referències

* ↑ «Vegueria de Tortosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Franquet Bernis, Josep Maria. «Tortosa i la vegueria del Renaixement». A: Les terres de l'Ebre un problema de debò. 1a ed.. Tortosa: Franquet Bernis, 2009, p.135-140. ISBN 9788493036454.

## Bibliografia

* Sabaté, Flocel «El veguer i la vegueria de Tortosa i de la ribera d’Ebre al segle xiv». Recerca. Recerca, 2, 1997, pàg. 113 [Consulta: 6 gener 2023].
# Barcial del Barco

Barcial del Barco és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 348 | 301 | 313 | 307 |