OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Difosfat de farnesil

El difosfat de farnesil (antigament anomenat pirofosfat de farnesil) o és compost orgànic un intermedi de la ruta del mevalonat en la biosíntesi de terpens, terpenoides i esterols, essent el precursor dels sesquiterpens, els triterpens o els esteroides (entre els quals destaca el colesterol).

## Biosíntesi

La farnesil pirofosfat sintasa (una prenil transferasa) catalitza les reaccions de condensació seqüencials de difosfat de dimetilal·lil amb dues unitats de 3-isopentenilfosfosfat per formar el difosfat de farnesil, tal com es mostra en les següents etapes:
* El difosfat de dimetilal·lil reacciona amb el pirofosfat de 3-isopentenil per formar difosfat de geranil:
* Seguidament, el difosfat de geranil reacciona amb una altra molècula de difosfat de 3-isopentenil per formar el difosfat de farnesil:

## Compostos relacionats

* Farnesè
* Farnesol
* Geranil pirofosfat

## Referències

* ↑ McKee, T., McKee, J. Bioquímica, la base molecular de la vida. McGraw Hill, 2003 (castellà)
* ↑ Kulkarni RS, Pandit SS, Chidley HG, Nagel R, Schmidt A, Gershenzon J, Pujari KH, Giri AP i Gupta VS, 2013, Characterization of three novel isoprenyl diphosphate synthases from the terpenoid rich mango fruit. Plant Physiology and Biochemistry, 71, 121–131 (anglès)
# Calcena

Calcena és un municipi d'Aragó a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca d'Aranda.

## Referències

* ↑ «Calcena» (en espanyol europeu). [Consulta: 9 novembre 2024].
# Tokuhei Sada

Tokuhei Sada (japonès: 佐田徳平) (Nagoya, 1909 - Toyonaka, 17 de desembre de 1933) va ser un nedador japonès que va competir durant la dècada de 1920. Sada va créixer a Nagoya i es graduà a la Universitat de Meiji.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va disputar els 4x200 metres lliures del programa de natació. En ella va guanyar la medalla de plata, formant equip amb Nobuo Arai, Katsuo Takaishi i Hiroshi Yoneyama.

## Referències

* ↑ «Tokuhei Sata Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 d'agost de 2011. [Consulta: 22 octubre 2018].
# Pere Genescà i Girbau

Pere Genescà i Girbau (Granera, 1952) és empresari del sector de la restauració i alcalde de Granera entre 2003 i 2023.
Ha treballat de mecànic, de transportista i de cap de manteniment de maquinària portuària. En l'actualitat compatibilitza la seva tasca municipal amb la direcció de L'Esclopet, un restaurant de gestió familiar. En el mandat municipal entre el 1979 i 2003 va ser regidor i primer tinent d'alcalde, càrrecs que hagué d'exercir amb gran dedicació a causa del delicat estat de salut de l'alcalde Josep Torra i Mundet, que l'impedia d'exercir les seves funcions en plenitud. En les següents eleccions Torra es retirà i Genescà es presentà com a cap de llista de CiU a Granera. Va ser escollit alcalde al 25 de juny del 2003, i revalidà el càrrec a les eleccions del 2007, 2011, 2015 i 2019. Per la reduïda població del municipi és alcalde de consell obert.

## Referències

* ↑ Campàs, Queralt. «“Tota la vida he treballat per diners. Ara, per vocació”», 22-05-2024. [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ «Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat)». [Consulta: 8 novembre 2024].
# Toos Beumer

Toos Beumer (Koog aan de Zaan, 5 de juliol de 1947) és una nedadora neerlandesa, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio on va disputar dues proves del programa de natació. Fent equip amb Pauline van der Wildt, Winnie van Weerdenburg i Erica Terpstra va guanyar la medalla de bronze en la prova dels 4x100 metres lliures, mentre en els 100 metres lliures quedà eliminada en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, quedà eliminada en sèries en els 100 metres lliures del programa de natació.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or, en els 4x100 metres estils, i una de bronze, en els 4x100 metres lliures al Campionat d'Europa de natació de 1966. Va formar part de l'equip neerlandès que millorà el rècord d'Europa dels 4×100 metres lliures i els 4×100 metres estils el 1964 i 1966 respectivament. El 1965 guanyà el campionat nacional dels 100 metres lliures.

## Referències

* ↑ Toos Beumer a Sports Reference (arxivat)
* 1 2 3 «Olympedia – Toos Beumer». [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ EUROPEAN SWIMMING CHAMPIONSHIPS (WOMEN). gbrathletics.com
* ↑ «Zwemmen in de Polder - Toos Beumer», 02-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-02. [Consulta: 23 maig 2021].
# Defensa Agrària (la Selva del Camp)

La Defensa Agrària és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local a la Selva del Camp (Baix Camp).

## Descripció

L'edifici de la Defensa Agrària fou construït entre 1926 i 1927, seguint els dictats del noucentisme. Es tracta d'un equipament cultural de factura sòlida però senzilla, sense ornaments. Consta de dos recintes diferents: la zona del teatre i altres dependències que acullen diferents serveis. El conjunt de la planta és de forma trapezoïdal. El teatre fa uns 30 metres de llargada en un costat i a l'altre uns 40. L'amplada és de 15,50 metres. Hi ha tres nivells. A la planta baixa es troba el vestíbul, el pati de butaques amb la platea a dos nivells. La part més alta de la platea està envoltada per una llotja. L'escenari està emmarcat per una motllura que ressalta força. A sota hi ha un soterrani on hi ha els camerinos i un magatzem. L'estructura de la sala del teatre i la decoració que emmarca l'escenari són clarament noucentistes, i s'han mantingut sense modificacions. L'annex al teatre destinat a ús social està format per dos nivells: la planta baixa, on hi ha el bar, la cuina, sales i lavabos. A la planta primera hi ha dues sales i l'habitatge del conserge. Aquest annex data de la dècada 1930, ja que l'edifici anterior va ser malmès per una ventada. Al llarg del temps ha patit diverses remodelacions. La façana principal de l'edifici presenta decoració a base de motllures horitzontals i està modulada per pilastres que sobresurten de l'alineació de la façana. Les façanes secundàries no presenten cap tipus d'ornamentació, tenen obertures petites i col·locades de forma desordenada.

## Història

La Defensa Agrària era una entitat que va néixer el 1926 a la Selva del Camp a redós del catalanisme polític d'esquerres. El projecte per a la seu de la Defensa Agrària presentava un immoble de grans dimensions i dins dels cànons del noucentisme. L'arquitecte treballà de franc com a mostra d'adhesió als postulats de la nova entitat. Es conserven la planta i l'alçat del projecte original a l'arxiu municipal. L'ajuntament va posar entrebancs davant d'aquesta iniciativa i per això el projecte inicial fou retallat i també va haver-hi problemes per tenir accés a l'aigua.

## Referències

* «Defensa Agrària». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Defensa Agrària». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Fluvoxamina

La fluvoxamina és un medicament antidepresiu inhibidor selectiu de la recaptació de la serotonina (ISRS). Està indicat pel tractament dels trastorn depresiu major i trastorn obsessiu compulsiu (TOC) i trastorn per estrès posttraumàtic. És un medicament que actua al sistema nerviós central. Abbott Healthcare fabrica Fluvoxamina maleat en comprimits recoberts amb el nom de Dumirox.

## Presentació i dosi

A Espanya està comercialitzat com a EFG i Dumirox.
Es presenta en forma de comprimits de 100 mg. La dosi habitual és de 100 mg. una vegada al dia (depenent de la patologia a tractar i la seva gravetat).

## Referències

* ↑ David P. Figgitt, Karen J. McClellan: Fluvoxamine An Updated Review of its Use in the Management of Adults with Anxiety Disorders, Drugs October 2000. Adis Drug Evaluation, volumen 60, páginas 925–954
* ↑ US-FDA: Fluvoxamine
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2024.
* ↑ Prospecte de Fluvoxamina Arxivat 2016-11-15 a Wayback Machine. editat pel Ministeri de Sanitat

## Enllaços externs

* Prospectes de medicaments amb fluvoxamina
# Olívio Dutra

Olívio Dutra (Bossoroca, 10 de juny de 1941) és un polític brasiler, membre fundador del Partido dos Trabalhadores.

## Biografia

Va ser empleat de banca i, com a membre d'un sindicat va ser líder d'una important vaga l'any 1979. Va guanyar un escó de diputat federal en les eleccions a l'assemblea constituent de 1986. Va abandonar el càrrec quan va guanyar les eleccions a l'alcaldia de Porto Alegre per a la legislatura de 1989 a 1992.
El 1999 accediria al lloc de governador de Rio Grande do Sul. No va optar a la reelecció, doncs el seu partit va apostar per un altre candidat, Tarso Genro. El 2006 sí que va poder-s'hi presentar: va aconseguir el segon lloc en la primera ronda amb el 27,39% dels vots (superant per la mínima a Germano Rigotto, governador sortint), però va caure davant Yeda Crusius en la segona volta, en obtenir poc més del 45% dels vots vàlids.
Entre 2003 i 2005 va ser nomenat Ministre de Ciutats, una nova cartera creada durant el primer mandat de Lula da Silva. Dutra va concórrer a les eleccions al Senat del Brasil de 2014 i 2022, però no va aconseguir l'escó en cap dels dos comicis.

## Referències

* ↑ «1999-2003» (en portuguès brasiler). Palácio Piratini, 14-05-2021. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «Biografia do(a) Deputado(a) Federal OLÍVIO DUTRA» (en portuguès brasiler). Cambra dels Diputats del Brasil. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Vasconcelos, Luciana. «Yeda Crusius, do PSDB, é eleita governadora do Rio Grande do Sul» (en portuguès brasiler). Agência Brasil, 29-10-2006. [Consulta: 31 gener 2010].
* ↑ «Tucana Yeda Crusius é eleita governadora do RS; leia perfil». Folha de S.Paulo, 30-10-2006. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Reforma: Lula demite Olívio, mas adia anúncio por pressão do PT» (en portuguès brasiler). Folha de S.Paulo, 20-07-2005. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «Ex-governador do RS, Olívio Dutra vai concorrer ao Senado» (en portuguès brasiler). g1. Grupo Globo, 28-05-2014. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «Vereadora de Viamão será suplente de Olívio Dutra para o Senado» (en portuguès brasiler). Jornal do Comércio, 03-10-2022. [Consulta: 16 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Olívio Dutra - Perfil Arxivat 2010-11-29 a Wayback Machine.(portuguès)
# Toru Goto

Toru Goto (japonès: 後藤暢) (Fukuoka, 26 de juny de 1934) és un nedador japonès, ja retirat, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va disputar dues proves del programa de natació. Formant equip amb Hiroshi Suzuki, Yoshihiro Hamaguchi i Teijiro Tanikawa guanyà la medalla de plata en els 4x200 metres lliures, mentre en els 100 metres lliures fou quart.

## Referències

* ↑ Toru Goto a Sports Reference (arxivat)
# Jaciment de Can Font

El jaciment de Can Font es troba als planells de les masies de Can Font i Can Guardiola (en zona de conreu), a la carretera de Vidreres a la Costa Brava, tot dominant la transició de la plana de Llagostera a la Costa Brava pel corredor del Ridaura. Fou descobert per F. Vergés (membre del Museu Arqueològic de Llagostera).
El total de peces del conjunt es troba repartit en dues col·leccions particulars: la del Sr. Vergés i la del Sr. Planella. Entre ambdós es compta amb un total de 639 peces, totes fortament patinades. Les matèries primeres en són el sílex (95,5%) i en molta menys mesura el quars (2,7%) i el cristall de roca (1,8%). El conjunt compta amb un 3% de nuclis, un 75% d'ascles i un 22% de peces retocades, com raspadors làmines de dors, becs, burins i esclats.
Cronològicament, s'ha situat el conjunt als inicis del Paleolític Superior. Ara bé, l'any 1976 Soler considera la possibilitat que els materials corresponguin a dues ocupacions diferents, ja que no es pot determinar clarament si és es tracta d'un jaciment aurinyacià o gravetià.
El material recollit aquí podria provenir de dos jaciments diferents, però estan tan junts i són tan difícils de delimitar que se'ls considera com un sol de sol. L'any 1989 Canal i Carbonell estableixen paral·lelismes entre Can Font i el jaciment arqueològic de Can Crispins.

## Bibliografia

* Pere Cantón Playà. "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots". Diputació de Girona, Associació Arqueològica de Girona. 2001

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya
# Diplogrammus randalli

Diplogrammus randalli és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical (24 °C-28 °C) i demersal que viu entre 1-10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1865. On a new family type of fishes related to the blennioids. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 8 (art. 15). 141-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i H. Debelius, 1997. Meerwasser atlas. Mergus Verlag GmbH, Postfach 86, 49302, Melle, Alemanya. 1216 p. 3a edició.
* ↑ Baensch, H.A. i H. Debelius, 1997.
* ↑ Goren, M. i M. Dor, 1994. An updated checklist of the fishes of the Red Sea (CLOFRES II). The Israel Academy of Sciences and Humanities, Jerusalem, Israel. 120 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ca l'Amar de la Torre

Ca l'Amar de la Torre és una obra del municipi d'Arenys de Munt declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Masia fortificada amb una torre de defensa quadrada, situada en un context rural i amb camps de conreu al seu voltant. Consta de tres cossos i tres pisos: planta baixa, primer pis i golfes. La torre situada al costat esquerre té un pis més que la resta, i és acabada amb merlets. Sobre la porta d'entrada d'aquesta, allindanada, hi ha un escut de pedra amb l'emblema de la família, una torre representada. L'entrada a la casa és adovellada, de pedra granítica. La resta d'obertures són allindanades. És una de les poques torres de defensa que queden al poble.

## Història

Algunes masies per tal de fer front al perill turc i el creixent bandolerisme, optaren per fer-se construir torres de defensa com la de Ca n'Amar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Amar de la Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Font del Tritó

La Font del Tritó s'erigeix a la Plaça Barberini en el Quirinal (Roma, Itàlia), prop de la Fontana de Trevi (IT-RO_type: landmark 41° 54′ 13″ N, 12° 29′ 18″ E﻿ / ﻿41.90361°N,12.48833°E﻿ / 41.90361; 12.48833). Va ser realitzada pel genial mestre del Barroc italià, Gianlorenzo Bernini. Aquesta espectacular font, està ubicada al centre de la Plaça Barberini, prop de l'entrada al Palau Barberini (que avui hi ha la Galeria d'Art Antiga), que Bernini va ajudar a redissenyar pel seu patró, Maffeo Barberini, que s'havia convertit en papa amb el nom d'Urbà VIII.
Queda a només unes illes de l'obra de Borromini San Carlo alle Quattro Fontane. A la font, que Bernini va executar a travertí a 1642-43, el déu marí Tritó apareix llançant un raig d'aigua a través d'un caragol, assegut sobre una enorme petxina sostinguda per quatre dofins que s'entrellacen la tiara papal amb claus creuades i les abelles heràldiques dels Barberini en les seves cues escamoses. El Tritó, la primera de les fonts de Bernini, es va erigir per a proporcionar aigua de l'aqüeducte de Acqua Felice, que Urbà havia restaurat, en una celebració dramàtica. Va ser l'últim gran encàrrec del seu gran mecenes.
El triomfal passatge d'Ovidi en Les metamorfosi Llibre I, evocant un control similar al déu sobre les aigües i descrivint l'assecat després del diluvi universal, que Urbà li va donar a Bernini per il·lustrar, era ben conegut per a tots els contemporanis romans il·lustrats:
| « | Ja Tritó, a la seva crida, apareix Per sobre de les ones; llueix roba tiretes; I a la mà una trompeta retorçada porta. El sobirà li demana que inspiri pacífics sons, I doni a les ones el senyal per a retirar-se. La seva retorçada petxina agafa; la estreta obertura Creix a poc a poc fins fer-se gran, Llavors bufa, el toc amb so redoblat, Recorre l'ampli circuit del món sencer: El sol el va sentir el primer, en la seva hora aquest, I trobar els ecos vibrants a l'oest. Les aigües, escoltant el rugir de la trompeta, Obeeix el mandat, i abandona la riba. | » |
La Font del Tritó és una de les evocades en l'obra de Ottorino Respighi Fontane di Roma. La llegenda aplicada a la Fontana de Trevi s'ha estès també a aquesta: que qualsevol visitant que llança una moneda a l'aigua té garantit el seu retorn a Roma.
Dos esbossos en terracota que es troben en el Detroit Institute of Arts, s'han atribuït amb seguretat a Bernini, i reflecteixen la seva exploració dels temes de la font dels dofins entrellaçats i el musculós Tritó, amb cola escamosa.

## Notes

* ↑ Els dofins estan representats en la forma heràldica convencional, no com són al natural.
* ↑ Números d'accés 52.218 i 52.219.
# André Puccinelli

André Puccinelli ComMM (Viareggio, 2 de juliol 1948) és un metge i polític ítalo-brasiler, afiliat al Moviment Democràtic Brasiler (MDB). Va ser el primer estranger en la història del Brasil en ser alcalde d'una capital estatal. Va ser secretari de Salut de l'Estat de Mato Grosso do Sul, diputat estatal, diputat federal, alcalde de Campo Grande per dos mandats (1997-2004) i governador de l'Estat també en dues legislatures (2007-2014). André Puccinelli va néixer en Itàlia i va mudar-se al Brasil amb la seva família quan encara era nen.
Arriba al Brasil el 1953 i va viure amb la família, inicialment en Porto Alegre (Rio Grande do Sul), i posteriorment en Curitiba (Paraná). El 1966, va ingressar en el curs de Medicina de la Universitat Federal del Paranà, diplomant-se el 1971. L'any següent va fer residència mèdica en l'Hospital de Clíniques de la capital paranaense. El 1973 es va transferir a Fátima del Sud (Mato Grosso do Sul), llavors en l'antic estat de Mato Grosso, fent-se metge de l'Hospital La nostra Senyora de Fátima, en aquesta ciutat.
Un cop va deixar el govern de Mato Grosso do Sul, va veure's implicat en diversos casos de corrupció. Després de passar un any en presó preventiva, va ser alliberat. Les acusacions van ser retirades i el jutge fou apartat del cas acusat de persecució i parcialitat.

## Referències

* ↑ Ioris, Antonio Augusto Rossotto. Kaiowcide: Living Through the Guarani-Kaiowa Genocide (en anglès). Rowman & Littlefield, 2021-11. ISBN 978-1-7936-4640-8.
* ↑ «Empresário colombiano pode se tornar primeiro estrangeiro prefeito de capital» (en portuguès brasiler). [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ «Biografia do(a) Deputado(a) Federal ANDRÉ PUCCINELLI». Portal da Câmara dos Deputados. [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ «André Puccinelli: candidato do MDB ao governo do Mato Grosso do Sul» (en portuguès brasiler). Gazeta do Povo, 29-08-2022. [Consulta: 5 novembre 2022].
* 1 2 «Saiba quem é: André Puccinelli, candidato ao governo de MS» (en portuguès brasiler). Correio do Estado, 06-09-2022. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ «Ex-governador de MS e filho são presos na 5ª fase da operação Lama Asfáltica» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 14-11-2017. [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «Puccinelli diz que decisão de afastar juiz "não repara a injustiça" feita» (en portuguès brasiler). JNE Diário, 31-01-2022. Arxivat de l'original el 2022-11-27. [Consulta: 27 novembre 2022].
# Bibi Jones

Bibi Jones (Oklahoma City, 23 de juliol de 1991) és el nom artístic de Britney Maclin, una exactriu pornogràfica estatunidenca.

## Carrera

Va començar a actuar professionalment al novembre de 2010. En 2011 va ser l'actriu més jove a signar amb Digital Playground Bibi Jones va debutar com stripper a Phoenix, Arizona. A l'edat de 19 anys, va esdevenir l'actriu més jove en signar per Digital Playground al desembre de l'any 2010, després d'actuar en diverses escenes com Britney Beth. Va ser portada de l'edició de juliol de 2011, de la revista Hustler.
El 17 de juliol de 2012, es va anunciar a través de YouTube, Facebook i Twitter que Britney es volia retirar de la indústria del cinema per a adults. El mes de febrer de 2013, va tractar de complir amb els tres anys restants del seu contracte amb Digital Playground. Jones viu a Scottsdale, Arizona, i es desplaça fins a la ciutat de Los Angeles per gravar les pel·lícules. Jones també va actuar juntament amb l'actor Peter North. A l'octubre de 2013, va anunciar que estava embarassada del seu primer fill, que va néixer el 23 d'abril de 2014.

## Premis

* 2012 – Premi AVN – Fan Award - Hottest Sex Scene – Babysitters 2 (amb Jesse Jane, Riley Steele, Kayden Kross, Stoya i Manuel Ferrara).

## Referències

* ↑ «More photos of Rob Gronkowski and porn star Britney Maclin, aka Bibi Jones, surface on Twitter» (en anglès). Daily News [Nova York], 20-09-2012 [Consulta: 11 juny 2013].
# Toshio Irie

Toshio Irie (japonès: 入江稔夫) (Takatsuki, 5 de novembre de 1911 - Takatsuki, 8 de maig de 1974) va ser un nedador japonès, especialista en proves d'esquena, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Amsterdam, on fou quart en els 100 metres esquena del programa de natació. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla de plata en la mateixa prova, en quedar rere el seu compatriota Masaji Kiyokawa.
El 1928 va establir el rècord mundial en els 200 metres esquena. Es diplomà en ciències i enginyeria a la Universitat de Waseda.

## Referències

* ↑ Asahi Shimbun,　入江 稔夫氏」, 10 maig 1974, pàg. 19
* 1 2 Toshio Irie a Sports Reference (arxivat)
# Jaciment de Can Nadal

El jaciment de Can Nadal es troba als camps de la Masia de Can Nadal, a prop de la carretera de Vidreres a la Costa Brava i ocupant part de les planes de transició entre la plana de Llagostera i la Costa pel corredor del Ridaura. Possiblement està relacionat amb Can Roure i Can Font, ja que ocupa els mateixos planells. Fou descobert per J. Calvet i P. Sais (membres del Museu Arqueològic de Llagostera) i es tracta del primer dels jaciments en superfície que fou conegut a Llagostera. El jaciment disposa únicament de 10 peces, trobades pels descobridors: 9 fragments de sílex i 1 fulla amb secció triangular i una petita escotadura lateral. A partir d'aquest material ha sigut considerat conjunt del Leptolític.

## Bibliografia

* Pere Cantón Playà. "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots". Diputació de Girona, Associació Arqueològica de Girona. 2001

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya

## Enllaços externs

* Extranet eGIPCI.Generalitat de Catalunya.