OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Explotació social

Una explotació social és una relació social asimètrica o desequilibrada, que pot ser acceptada o legitimada pels costums o per les lleis, en la que algunes persones —generalment definides com a membres d'alguna categoria o jerarquia, o que posseïxen un estatus o paper social específic— abusen o utilitzen unes altres en una posició relativa més vulnerable.

## Orígens i evolució del concepte

L'anàlisi sobre la desigualtat social i econòmica, que és l'origen de l'explotació social, comença en un període anterior a la modernitat. Per a Aristòtil era una situació "natural", producte de les diferències entre els éssers humans; per a Jean-Jacques Rousseau, el problema s'origina per la divisió del treball, que origina la pèrdua de l'"estat natural" original".
Les primeres temptatives d'entendre l'explotació com categoria d'anàlisi político-social es troben al pensament utòpic de Babeuf, Robert Owen i Henri de Saint-Simon. Aquestes primeres anàlisis fonamenten l'obra de Karl Marx i Friedrich Engels, els quals van desenvolupar una teoria filosòfica completa sobre la matèria, que molts consideren científica.
Se'n van derivar dues percepcions: la percepció ètica i la percepció econòmica, introduïda per Karl Marx en el marc de l'economia clàssica.

### Explotació a l'economia clàssica

Els economistes clàssics cercaven explicar un fenomen central: l'expansió de la producció econòmica i la caiguda de preus que observaven en aqueix període, l'inici de la Revolució Industrial, el que Marx i d'altres anomenaren capitalisme.
Adam Smith representà això anterior amb el seu cèlebre exemple de la fabricació d'agulles (inspirat en L'Encyclopédie de Diderot i d'Alembert): Segons Smith, el preu d'un monopoli és en cada ocasió el més alt que es pugui aconseguir. El preu natural o el preu de la lliure competència. al contrari, és el més baix que es pugui prendre.
Aqueix mínim és el del cost de producció. D'on prové aqueix guany extra?
La solució, que és òbvia en l'opinió de Smith i Marx, és que algun o alguns dels factors que incideixen en la producció no estan sent o no han estat pagats
Marx anomena plusvàlua aquesta diferència entre el que els treballadors produeixen i el que reben com a salaris i considera que representa el muntant físic a mida de l'explotació.

## Referències

* ↑ veure: J-J. Rousseau "Discurs sobre l'origen de la desigualtat entre els homes".
* ↑ Centesimus Annus: Sobre la cuestión social punto 41 sección IV. LA PROPIEDAD PRIVADA Y EL DESTINO UNIVERSAL DE LOS BIENES
* ↑ A. Smith: An Inquiry into the Nature and Causes of the Wealth of Nations: Book 1, Chapter 7 (Of the Natural and Market Price of Commodities) párrafo 27 (en inglés en el original)

## Bibliografia

* Marx, Karl: Manuscrits econòmics i filosòfics de 1844.
* Marx, Karl: Elements fonamentals per a la crítica de l'economia política (Grundrisse), I-III.
* Marx, Karl: El capital.
* Zygmut Bauman: Treball, consumisme, i nous pobres.
* Goldthorpe, J.H: Ordre i Conflicte al Capitalisme Contemporani.
* Wright, E. O.: Classe, crisi i Estat.
# Igor Astarloa Askasibar

Igor Astarloa Askasibar (Ermua, 29 de març de 1976) és un ciclista basc, professional des del 2000 al 2009. Bon corredor de clàssiques, hagué de marxar a córrer a l'estranger perquè a Espanya no trobà equip. La seva principal victòria fou el Campionat del món de ciclisme en ruta de 2003. Aquell mateix any guanyà la Fletxa Valona.
A partir d'aquell moment la seva progressió quedà estancada i en cap moment ha igualat els excel·lents resultats obtinguts durant el 2003, tot i el triomf a la Milà-Torí de 2006.
Durant la seva carrera professional ha estat involucrat en diferents casos de dopatge, tot i que mai ha donat positiu en cap control. El 2004 abandonà l'equip Cofidis després que esclatés un cas de dopatge en el si de l'equip. El 2008 fou expulsat del Team Milram per un suposat cas de dopatge després d'una anàlisi interna de l'equip. El 2009 el seu equip fou exclòs de la París-Roubaix per no aportar el passaport biològic dels seus ciclistes i la Unió Ciclista Internacional l'està investigant per possible dopatge en presentar anomalies les seves anàlisis de sang del passapart biològic.

## Palmarès

* 1993
** Campió d'Espanya de ciclocròs júnior
* 1994
** Campió d'Espanya de ciclocròs júnior
* 1999
** 1r al Gran Premi Inda
* 2001
** 1r a la Klasika Primavera
* 2002
** 1r al Brixia Tour i vencedor d'una etapa
* 2003
** Campionat del món de ciclisme en ruta
** 1r a la Fletxa Valona
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat Valenciana
* 2004
** Vencedor d'una etapa del Brixia Tour
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Burgos
* 2006
** 1r a la Milà-Torí

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. 53è de la classificació general
* 2004. 56è de la classificació general
* 2008. No surt (2a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. No surt (11a etapa)

## Referències

* ↑ El Milram expulsa a Igor Astarloa por supuesto dopaje a marca.com (29 de maig de 2008) (castellà)
* ↑ El Amica Chips, excluido de la París-Roubaix al no presentar el pasaporte biológico a marca.com (13 de març de 2009) (castellà)
* ↑ La UCI investiga a Astarloa, Serrano y Lobato por posibles dopajes a marca.com (17 de juny de 2009) (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa d'Igor Astarloa a sitiodeciclismo.net
* Web personal Arxivat 2010-07-20 a Wayback Machine.
# Yoko Shinozaki

Yoko Shinozaki (en japonès 篠崎 洋子 Shinozaki Yōko; Saitama, 29 de gener de 1945) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaquen dues victòries al Campionat del Món de voleibol, el 1962 i 1967.

## Referències

* ↑ «Yoko Shinozaki Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2012. [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ «Women Volleyball IV World Championship 1962 Moscow (URS) 13-25.10 Winner Japan». [Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ «Women Volleyball V World Championship 1967 Tokyo (JPN) 27-29.01 - Champion Japan». [Consulta: 22 novembre 2017].
# Museu d'Art Ciclàdic

El Museu d'Art Ciclàdic, també conegut com a Museu Goulandris d'Art Ciclàdic, és un museu situat a la ciutat d'Atenes, a Grècia.
El museu, que pertany a la «Fundació Goulandris», el crearen al 1986, per a albergar la col·lecció d'art ciclàdic i de l'antiga Grècia, Nikolaos i Ecaterini Goulandris. L'edifici principal, que té quatre plantes amb àrees d'exposició, oficines, magatzems i laboratoris, el va dissenyar Ioannis Vikelas el 1985. Des del 1991 el museu inclou també un altre edifici d'estil neoclàssic construït el 1895 per Ernst Ziller que es coneix com la «mansió Statatos». Tots dos edificis estan comunicats per dins.

## Col·leccions

L'edifici principal conté una de les més importants col·leccions d'art ciclàdic del món, amb objectes realitzats en el tercer mil·lenni abans de la nostra era, i entre els quals destaquen les estatuetes ciclàdiques. D'aquestes, n'hi ha exemples de tots els diferents estils de les Illes Cíclades que han existit.
D'altra banda, hi ha una col·lecció d'objectes de l'antiga Grècia des de l'edat del bronze fins al període romà tardà, amb peces de ceràmica, escultures, objectes de bronze, de vidre i joies.
També hi ha una secció amb objectes procedents de la col·lecció de Karolos i Rita Politis, que la donaren a la Fundació Goulandris el 1989 i que es compon d'escultures de marbre, estatuetes, joies i cascs.(2)
Respecte a l'edifici Statatos, conté una col·lecció d'art grec procedent de l'Acadèmia d'Atenes, i exposicions temporals.
* Ídol ciclàdic femení del període ciclàdic antic II (2800-2300 ae)
* Alguns dels cascos que hi ha al museu.
El 2022 s'anuncià un acord amb el Museu Metropolità d'Art de Nova York (Estats Units) ratificat pel Parlament Hel·lènic mitjançant el qual retornaran a poc a poc a Grècia les peces de la col·lecció d'art ciclàdic de Leonard Stern, composta per 161 peces.

## Referències

* ↑ «Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού | Ίδρυμα Νικολάου Π. Γουλανδρή - Μουσείο Κυκλαδικής Τέχνης». [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ «Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού | Ίδρυμα Νικολάου Π. Γουλανδρή - Μουσείο Κυκλαδικής Τέχνης». [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ «Τα Κτήρια» (en grec). [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ Torres, Rafael Agusti «EL ARTE CICLÁDICO». Academia, espanyol.
* ↑ Grecia firma acuerdo con EEUU para la repatriación de antigüedades, article de La Razón. (espanyol.)
# Hadropareia middendorffii

Hadropareia middendorffii és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 106-115.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 0-60 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Schmidt P. J., 1904. Fishes of the eastern seas of the Russian Empire. Scientific results of the Korea--Sakhalin Expedition of the Emperor Russian Geographical Society 1900-1901. St. Petersburg. Fish. East. Seas Russian Empire . i-xi + 1-466.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Matiuixin, V. M «A review of the genus Hadropareia (Zoarcidae) with description of a new species, Hadropareia semisquamata Andriashev et Matjushin sp. nov. from the littoral zone of the Kuril Islands» (en rus amb traducció a l'anglès). Voprossi Ikhtiologui, 29, 4, 1989, pàg. 524–531.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Die Harmonie der Welt

Die Harmonie der Welt (títol original en alemany, en català L'harmonia del món) és una obra dramaticomusical en cinc actes composta per Paul Hindemith sobre un llibret en alemany del mateix compositor, basat en Harmonices Mundi de Johannes Kepler. Es va estrenar l'11 d'agost de 1957 al Prinzregententheater de Múnic.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. [Consulta: 18 maig 2018].
# Masonetta

Masonetta floridana és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Masonetta.
És un endemisme dels Estats Units, concretament es pot trobar als estats de Florida i Geòrgia.
Fou descrita per primera vegada per Ralph Vary Chamberlin & Vaine Wilton Ivie in 1939,
És sinònim de Caseola floridana ( Ivie & Barrows, 1935) i Ceratinopsis tybeensis (Chamberlin & Ivie), 1944.

## Referències

* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ «Gen. Masonetta Chamberlin & Ivie, 1939». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Chamberlin, R. V.; Ivie, W. «Studies on North American spiders of the family Micryphantidae». Verhandlungen, VII. Internationaler Kongress für Entomologie, Berlin, vol. 1, 1939, pàg. 56–73.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Expomanga

El Salón Internacional del Manga de Madrid, més conegut amb el nom d'Expomanga, és un certamen de còmic enfocat al manga, l'anime i la cultura japonesa que se celebra anualment a Madrid des del 2002. És el segon major esdeveniment de tot l'estat espanyol, només superat pel Saló del Manga de Barcelona.

## Trajectoria

L'assistència a Expomanga ha anat augmentant al llarg dels anys des dels seus inicis l'any 2002. L'organitza l'Asociación Española de Amigos del Cómic (AEAC), després d'unes primeres edicions amb canvis d'ubicacio, a partir de l'any 2007 es fa als pavellons de congressos de la Casa de Campo. L'any 2016 AEAC va vendre Expomanga a la companyia Easyfairs i van passar a ser col·laboradors de l'esdeveniment, Un altre canvi va ser novament el de la ubicació, de la Casa de Campo, al recinte ferial IFEMA de Madrid.
| 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 |
| s.d. | s.d. | s.d. | s.d. | s.d. | s.d. | s.d. | s.d. | 27.816 | 29.024 | 31.347 | 29.876 | 40.412 | 46.213 | 50.000+ |

## Referències

* ↑ (10/01/2016) European network Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine., Expomanga
* ↑ (11/05/2011), "...frente a los 27.816 del año pasado", Amaranto consultores.
* ↑ (11/05/2011). Éxito de Expomanga, consigue superar los 29.000 visitantes, Amaranto consultores.
* ↑ (14/05/2012) Expomanga consigue reunir a 31.347 visitantes, El Economista.
* ↑ (12/05/2013) Expomanga 2013 cierra con más de 29.000 visitantes Arxivat 2013-06-23 a Wayback Machine., El Economista.
* ↑ (19/05/2014) Expomanga 2014 cierra con gran éxito, ABC
* ↑ (11/05/2015) Expomanga 2015, AEAC
* ↑ (9/05/2016) Expomanga cierra on más de 50.000 visitantes. IGN

## Enllaços externs

* Expomanga, pagina oficial de l'esdeveniment. (castellà)
* AEAC Arxivat 2016-07-18 a Wayback Machine., organitzadors de les primeres edicions (castellà)
* Twitter oficial de Expomanga(castellà)
# Sergio Barbero

Sergio Barbero (Sala Biellese, Piemont, 17 de gener de 1969) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1993 i 2007. Especialitzat en semiclàssiques italianes, destaquen les seves victòries al Giro de Lazio i els Tre Valli Varesine de 1999. Junt amb Claudio Chiappucci té el rècord de victòries a la Japan Cup, amb tres.
El 2001 donà positiu per EPO en un control antidopatge i fou suspès per sis mesos.

## Palmarès

* 1991
** 1r al Giro d'Oro
** 1r al Gran Premi de la Indústria del marbre
* 1992
** 1r a la Coppa Varignana
** 1r al Trofeu Sportivi di Briga
* 1997
** 1r al Giro de Toscana
** Vencedor d'una etapa del Giro di Puglia
* 1999
** 1r al Giro de Lazio
** 1r als Tre Valli Varesine
** 1r a la Japan Cup
** Vencedor d'una prova del Trofeo dello Scalatore
* 2000
** 1r al Gran Premi de la Indústria i el Comerç de Prato
** Vencedor d'una etapa del Giro de Trentino
* 2002
** 1r a la Japan Cup
* 2003
** 1r a la Coppa Bernocchi
** 1r a la Japan Cup
* 2007
** Vencedor de la classificació de la muntanya del Tour del Llac Qinghai

### Resultats al Tour de França

* 1998. Abandona (15a etapa)
* 1999. 124è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1997. 43è de la classificació general
* 2000. 73è de la classificació general
* 2001. Abandona (12a etapa)
* 2002. 66è de la classificació general
* 2003. 59è de la classificació general
* 2006. Abandona (18a etapa)

## Referències

* ↑ Barbero suspendu Arxivat 2006-10-22 a Wayback Machine. a Velo101.com, 29 setembre 2001. (italià)

## Enllaços externs

* Fitxa de Sergio Barbero a sitiodeciclismo.net
# Yoshiko Matsumura

Yoshiko Matsumura (en japonès 松村 好子 Matsumura Yoshiko; 9 de desembre de 1941) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. Anteriorment havia guanyat el Campionat del Món de voleibol de 1962.

## Referències

* ↑ «Yoshiko Matsumura Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2012. [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ «Women Volleyball IV World Championship 1962 Moscow (URS) 13-25.10 Winner Japan». [Consulta: 21 novembre 2017].
# Alonso Ramírez de Vargas y Mendoza

Alonso Ramírez de Vargas y Mendoza (Madrid) va ser un noble i militar castellà.
Nascut a la vila de Madrid. Va ser el quart fill de Gaspar Ramírez de Vargas i de Mayor de Mendoza y Luna. Va esdevenir senyor de la segona casa i majorat dels Ramírez de Madrid, que va heretar del seu pare el 1578. Va participar en les campanyes militars encapçalades per Joan d'Àustria en el llevant mediterrani, com a capità d'infanteria primer, prenent part a la batalla de Lepant, per la qual va ser llorejat juntament amb altres soldats destacats, i després amb el mateix Joan d'Àustria també va ser capità de cavalleria. D'altra banda, va ser regidor de l'Ajuntament de Madrid, i alcaid de la fortalesa d'Arbeteta, càrrec del qual va prendre possessió a través de Juan de Salinas el 29 d'agost de 1578.

## Referències

* ↑ López de Haro, Alonso. Nobiliario genealógico de los reyes y títulos de España (en castellà). Madrid: Viuda de Fernando Correa de Montenegro, 1622, p. 61.
* 1 2 3 Quintana, Jerónimo de. A la muy antigua, noble y coronada villa de Madrid: historia de su antigüedad, nobleza y grandeza (en castellà). Madrid: Imprenta del Reyno, 1629, p. 266.
* 1 2 3 4 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 31.
* ↑ Gil Dorregaray, José (ed.). Historia de las órdenes de caballería y de las condecoraciones españolas (en castellà). Madrid: Imprenta de Tomás Rey, 1864, p. XLVI.
# Louis Cane

Louis Cane (Bèuluec de Mar, 13 de desembre de 1943 - París, 4 de novembre de 2024) va ser un artista pintor i escultor francès.

## Biografia

L'any 1961, Louis Cane entrà a l'École nationale des arts décoratifs, de Niça, després estudià dos anys a l'École nationale supérieure des arts décoratifs de París.
Els anys 1967-1968, exposà amb Benjamin Vautier, Noël Dolla i Patrick Saytour, al saló obert per ell a Niça. Va ser cofundador de la revista Peinture, cahiers théoriques (1971). Va fer les primeres exposicions en solitari a les galeries Daniel Templon i Yvon Lambert.
El 1975 i 1976, va practicar amb pintures semi-abstractes: primers dibuixos sobre les Menines. De la pintura abstracta va tornar al figurativisme, el 1978, i Louis Cane va fer pintures sobre figures emblemàtiques (Anunciacions, Le Déjeuner sur l'herbe). Cane no amagà pas les seves fonts d'inspiració: Picasso, Manet, Monet, Goya, Rembrandt Matisse, així com Frank Stella, Jackson Pollock, a més de Willem de Kooning. L'activitat escultòrica l'inicià l'any 1978, amb estàtues femenines clàssiques però també burlesques i patètiques, d'un expressionisme barroc. Es pot citar la sèrie de les Ménines.

## Notes

* ↑ Louis Cane Arxivat 2016-03-08 a Wayback Machine. a la web del Centre Pompidou.
* ↑ «Louis Cane | MAMAC de Nice» (en francès). [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ «Louis Cane» (en francès). [Consulta: 8 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial de Louis Cane (francès)
* «Louis Cane» a l'Encyclopédie audiovisuelle de l'art contemporain Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
# Anzor Azhiev

Anzor Magomedovich Azhiev (en rus: Анзо́р Магомедович Ажи́ев, Grozni, ASSR de Txetxènia-Ingúixia 20 de Setembre, 1990) és un lluitador d'MMA polonès amb d'origen txetxè. Va competir com pes mosca a la promotora polonesa KSW.

## Referències

* ↑ «Анзор Ажиев | WSPORT-SHATOY» (en rus), 18-02-2014. [Consulta: 1r octubre 2024].
# Ferrat de potassi

El ferrat de potassi és el compost químic amb la fórmula K₂FeO₄. És una sal porpra i és paramagnètic, i un rar exemple de compost amb ferro(VI). Reflectint el seu alt estat d'oxidació, el FeO₄$^{2−}$ és un potent agent oxidant.
Georg Ernst Stahl (1660 – 1734) va descobrir que el residu format cremant una mescla de nitrat de potassi i ferro dissolta en aigua va donar una solució porpra.

## Propietats i aplicacions

La principal dificultat amb l'ús de K₂FeO ₄ és que sovint és massa reactiva, com ho indica el fet que es descompon en contacte amb l'aigua, especialment en aigua àcida :
    4 K₂FeO₄ + 4 H₂O → 3 O₂ + 2 Fe₂O₃ + 8 KOH
A alts pH, les solucions aquoses són estables. Les solucions morades profundes són similars en aparença a permanganat de potassi (KMnO 4). Es tracta d'un agent oxidant més fort que l'anterior. Com un sòlid sec, K₂FeO₄ és estable.
A causa que els productes secundaris de les seves reaccions redox són òxids de ferro a l'oxidació, K $_2$ FeO₄ ha estat descrita com un " green oxidant". S'ha utilitzat en la llista de tecnologies de tractament d'aigües residuals com a oxidant per a contaminants orgànics i com a biocida. Convenientment, el producte de reacció resultant és oxihidròxid de ferro (III), un excel·lent floculant. En síntesi orgànica, K ₂ FeO ₄ oxida primària alcohol. En canvi, els oxidants relacionats, com ara cromat, es consideren perillosos per al medi ambient
K ₂ FeO $_4$ també ha cridat l'atenció com a potencial material càtode en una "bateria de súper ferro".
S'han proposat formes estabilitzades de ferrat de potassi per a l'eliminació d'espècies transuràniqus, tant dissoltes com suspeses, a partir de solucions aquoses. Es van proposar quantitats de càrrega per ajudar a remeiar els efectes de Chernoybil a Belarús. Aquesta nova tècnica es va aplicar amb èxit per a l'eliminació d'una àmplia gamma de metalls pesants.
S'ha proposat com un tap d'hemorràgies per a ferides fresques.

## Referències

* ↑ Schreyer, J. M.; Thompson, G. W.; Ockerman, L. T. "Potassium Ferrate(VI)" Inorganic Syntheses, 1953 volume IV, pages 164-168.
* ↑ Holleman, AF; Wiberg, E. "Química inorgànica" Premsa acadèmica: San Diego, 2001. ISBN 0-12-352651-5.
* ↑ Green, JR "Ferrate de potassi "Enciclopèdia dels reactius per a la síntesi orgànica 2001, John Wiley. doi: 10.1002 / 047084289X.rp212.
* ↑ «How WoundSeal Works». WoundSeal, 2016.
* ↑ John Hen; Talmadge Kelly Keene & Mark Travi, "Hemostatic device and method", WO application 2014153566, publicada 2014-09-25
# Yrjö Lehtilä

Yrjö Lehtilä (Turku, 19 de novembre de 1916 - 27 de març de 2000) va ser un atleta finlandès, especialista en el llançament de pes, que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on fou sisè en la prova del llançament de pes del programa d'atletisme.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en la prova del llançament de pes del Campionat d'Europa d'atletisme de 1946 rere Gunnar Huseby i Dmitriy Goryainov. També guanyà quatre campionats nacionals de pes, el 1943, 1944, 1945 i 1947.

## Millors marques

* Llançament de pes. 15,85 metres (1944)

## Referències

* ↑ «Yrjö Lehtilä Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Suuri olympiateos. [12. Urheilukunniamme puolustajat : Suomen olympiaedustajat 1906-2000]. Jyväskylä: Graface, 2001, p. 169. ISBN 951-98673-1-7.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 21 abril 2020].