OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Markwelchita

La markwelchita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom del Dr Mark D. Welch (n. 1960), del Museu d'Història Natural de Londres, un conegut cristal·lògraf mineralògic que ha investigat una àmplia gamma de minerals, molts dels quals tenen estructures complexes i una química cristal·lina inusual.

## Característiques

La markwelchita és una sulfosal de fórmula química TlPbSbS₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d’abril de l'any 2024, i publicada el mes següent. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4. És l'anàleg amb antimoni de la richardsollyita. Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «02.HD: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb Tl».
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de la Universitat de Florència, a Itàlia, amb el número de catàleg: 3739.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Jas Roux, situat entre les localitats de La Chapèla i Gap, al departament dels Alts Alps (Provença-Alps-Costa Blava, França). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Markwelchite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 juliol 2024].
* 1 2 Bindi, Luca; Biagioni, Cristian; Förster, Hans-Jürgen; Adelmann, Holger Georg «Markwelchite, TlPbSbS3, a new Tl–Pb sulfosalt from the hydrothermal deposit of Jas Roux, Hautes-Alpes, France». Mineralogical Magazine, 88, 4, 8-2024, pàg. 503–509. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2024.43 [Consulta: 21 octubre 2024].
* 1 2 3 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 79». European Journal of Mineralogy, 36, 3, 25-06-2024, pàg. 525–528. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-525-2024 [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With Tl». Mindat. [Consulta: 10 juliol 2024].
# Kvačekita

La kvačekita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom de Milan Kvaček (13 de febrer 1930 - 21 de maig de 1993), un mineralogista txec i autor de les primeres descripcions exhaustives de selenits de Moràvia occidental, així com de més de seixanta publicacions en els camps de la mineralogia, la química i la geoquímica.

## Característiques

La kvačekita és un sulfur de fórmula química NiSbSe. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de gener de l'any 2024, i publicada en el mes d'abril del mateix any. Cristal·litza en el sistema isomètric. És l'anàleg de seleni de la ullmannita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del departament de mineralogia i petrologia del Museu Nacional de Praga, a la República Txeca, amb el número de catàleg: P1P 26/2023.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Bukov, a prop de la localitat homònima, uns 35 quilòmetres al sud-oest de Nové Město na Moravě, dins el districte de Žďár nad Sázavou (regió de Vysočina, República Txeca). Aquesta mina txeca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kvačekite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 febrer 2024].
* 1 2 Pauliš, Petr; Dolníček, Zdeněk; Sejkora, Jiří; Pour, Ondřej; Laufek, František; Ulmanová, Jana; Vymazalová, Anna «Kvačekite, NiSbSe, a new selenide mineral from Bukov, Czech Republic». Mineralogical Magazine, 25-04-2024, pàg. 1–11. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2024.32 [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 77». European Journal of Mineralogy, 36, 1, 06-02-2024, pàg. 165–172. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-165-2024 [Consulta: 21 febrer 2024].
# Clogauïta

La clogauïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom de la mina Clogau, a Gal·les, la seva localitat tipus.

## Característiques

La clogauïta és una sulfosal de fórmula química PbBi₄Te₄S₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d’octubre de l'any 2023, i publicada l'any següent. Cristal·litza en el sistema trigonal.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu d'Història Natural de Londres (Anglaterra), amb el número de registre: E.1309, i al Museu Nacional de Gal·les, a Cardiff, amb els números de mostra: NMW 90.37 G.M1, M2a i b.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Clogau St Davids, una antiga mina que fou explotada per extreure'n or i coure, situada al municipi de Llanelltyd, dins el comtat de Gwynedd (Gal·les). Aquesta mina del nord de Gal·les és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Clogauite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 76». European Journal of Mineralogy, 35, 6, 04-12-2023, pàg. 1073–1078. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-1073-2023 [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ Cook, Nigel J.; Ciobanu, Cristiana L.; Yao, Jie; Stanley, Christopher J.; Liu, Wenyuan; Slattery, Ashley; Wade, Benjamin «Clogauite, PbBi4Te4S3, a new member of the aleksite series». Mineralogical Magazine, 88, 4, 8-2024, pàg. 461–472. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2024.46 [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Clogau St Davids Mine (Clogau Mine; St David's Mine), Llanelltyd, Gwynedd, Wales, UK». Mindat. [Consulta: 16 desembre 2023].
# Nikita Xurxin

Nikita Aleksàndrovitx Xurxin (en rus Никита Александрович Шуршин) (Tula, 8 d'abril de 1993) és un ciclista rus, especialista en el ciclisme en pista. Va participar en els Jocs Olímpics de 2016 a la prova de velocitat.

## Palmarès

* 2013
** Campió de Rússia en Velocitat per equips
* 2014
** Campió d'Europa sub-23 en Velocitat
** Campió d'Europa sub-23 en Keirin

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Llibreria Documenta

La Llibreria Documenta és una llibreria de Barcelona fundada el 1975 al carrer del Cardenal Casañas, 4 de Barcelona. Des del 2014 està ubicada al carrer de Pau Claris, 144. Organitza anualment el Premi Documenta de Narrativa.

## Història

El juny de 1975, Josep Cots i Ramon Planes van obrir una llibreria especialitzada en literatura, art i ciències humanes al carrer del Cardenal Casañas, 4 de Barcelona.
El 1980 van convocar la primera edició del Premi Documenta de Narrativa per a escriptors menors de 35 anys.
Posteriorment, Planes va deixar l'empresa i Cots va continuar amb el negoci en solitari. El 2013, en apropar-se a la jubilació i augmentar el preu del lloguer del local, va anunciar que cercava un substitut, ja que la seva jubilació estava a punt d'arribar. Aleshores, una emissió de participacions preferents i una campanya de micromecenatge, van permetre que Èric del Arco hi entrés com a soci i la refundació de la llibreria en un nou local de 200 m², situat al carrer de Pau Claris, 144.
La nova Documenta va obrir les portes el juny del 2014. La crítica de cinema Núria Vidal va realitzar un documental per a deixar testimoni de tot el procés de trasllat.
El 9 de gener de 2015 s'hi va celebrar una festa per a commemorar el 40è aniversari del projecte.

## Referències

* 1 2 3 «La llibreria Documenta celebra el 40è aniversari». Ara, 09-01-2015.
* ↑ «Qui som». Llibreria Documenta.
* ↑ «La llibreria Documenta necessita 40.000 euros per continuar oberta». betevé, 23-12-2013.
* ↑ «La llibreria Documenta es traslladarà a l'Eixample». betevé, 30-01-2014.
* ↑ «La nova llibreria Documenta ja és una realitat gràcies al micromecenatge». betevé, 19-06-2014.
* ↑ Gutiérrez, Sílvia. «Un documental retrata el trasllat de Documenta, una llibreria amb 40 anys d'història». betevé, 11-01-2015.

## Enllaços externs

* Llibreria Documenta - Lloc web oficial
# Telemonegal

Telemonegal va ser un programa de televisió dedicat a la crítica televisiva. El seu creador i director, Ferran Monegal, hi feia cada setmana un repàs dels continguts i del tractament de les imatges que l'espectador veia per televisió, i l'acompanyava d'una anàlisi crítica i, sovint, irònica, convidant així a la reflexió i al distanciament de la realitat televisiva. El programa s'emetia per Barcelona Televisió i, en diferit, per les cadenes de la Xarxa de Televisions Locals, així com per Televisió de Mallorca abans del tancament.

## Història

Telemonegal va ser el primer programa de crítica de televisió des de la televisió. Creat, presentat i dirigit pel periodista Ferran Monegal, va començar la seva emissió el setembre del 2003 amb la idea inicial de transformar la seva columna d'El Periódico de Catalunya, «Tu i jo som tres», en un programa televisiu. El 28 de juny del 2013 es va emetre el seu últim programa. El presentador va declarar que «són 10 anys d'emissió ininterrompuda i una dècada és el moment perfecte per tancar el cercle».
Als seus inicis el programa tenia una durada de vint-i-dos minuts i constava de diversos vídeos amb la seva crítica corresponent. Amb el temps el programa es va anar ampliant, tant en continguts com en durada, i va passar a durar una hora i mitja: durant la primera mitja part del programa es feia una crítica de vídeos relacionats amb l'actualitat televisiva, i a la segona part es feia una entrevista a un personatge relacionat amb el món de la comunicació. El primer convidat a Telemonegal va ser Mikimoto, i posteriorment hi van anar passant tota una sèrie de personalitats de fora i de dins de l'àmbit televisiu, entre altres: Pepe Rubianes, Jordi Pujol, Jordi Hereu, José Manuel Lara Bosch, Jaume Roures, Juan Luis Cebrián, Mònica Terribas, Luis del Olmo, Olga Viza, Júlia Otero, Josep Cuní, Pilar Rahola, Lorenzo Milá, Àngels Barceló, Jon Sistiaga, Carles Francino, Javier Gurruchaga, Ángel Martín, Chelo García-Cortés, Constantino Romero, Jordi González, Fernando Sánchez Dragó, Isabel Coixet, Juan Echanove, Leo Bassi, Boris Izaguirre, Javier Sardá, Pilar Rahola, Risto Mejide, Josep Tomàs i Miqui Puig.

## Referències

* ↑ Gort, Gerard. «Telemonegal - El Campanaret», 30-11-2005. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Televisiones públicas de todo el mundo analizan estos días "TeleMonegal"» (en castellà), 07-05-2006. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Premi Ciutat de Barcelona per al crític Ferran Monegal», 02-02-2008. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Monegal apagará el 28 de junio 'Telemonegal' en BTV» (en castellà), 05-06-2013. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «'Telemonegal' cerró con Sardà tras 10 años de críticas de TV» (en castellà), 29-06-2013. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «'Telemonegal' | Les millors entrevistes, a betevé», 18-11-2022. [Consulta: 21 octubre 2024].
# Bretó cerdà

El bretó cerdà és el subgrup de cavalls de l'agrupació hipermètrica pirinenca fenotípicament més ben definit de manera que té característiques prou homogènies perquè es pugui considerar un grup racial. És propi de la Cerdanya.
El seu aspecte és una mica més esvelt i menys massís que el de l'agrupació. Potser tenen una major influència genètica del cavall català que la resta de població. És un cavall de cap pesant i front llarg. Té una talla d'uns 1,53 m i una longitud d'uns 1,54 m i pesa uns 610 kg. Hi ha, a més, el costum de tallar-los les crins que els dona un aspecte més diferent.
L'Associació de Criadors de Cavalls de la Cerdanya vetlla pel manteniment de la raça.

## Referències

* ↑ Vilaró i Parés, 1993, p. 50.
* ↑ Vilaró i Parés, 1993, p. 49.

## Bibliografia

* Vilaró, T.; Parés, P.-M. «Cavall bretó cerdà: el nom d'una raça». Revista de Girona, 157, 1993, pàg. 48-50.
# Platja dels Cárabos

La platja dels Cárabos està situada a la ciutat autònoma de Melilla, Espanya. Posseeix una longitud d'al voltant de 300 metres i una amplada mitjana de 100 metres. Rep el seu nom pels cárabos, petites embarcacions pesqueres rifeñas de pesca, amb els quals traslladaven queviures i objectes per a vendre'ls. Estava ocupada per barraques fins que entre novembre de 1926 i febrer de 1927 van ser derrocades a causa de l'alta possibilitat que fossin destruïdes pels temporals.

## Referències

* ↑ «Catálogo de playas - Guía de Playas Los Cárabos». Arxivat de l'original el 24 de octubre de 2017. [Consulta: 14 octubre 2017].
* ↑ Historia de Melilla a través de sus calles y barrios. Asociación de Estudios Melillenses, 1997.
* ↑ Lechado Granados, Mª del Carmen; Melero Pascual; Cabanillas Gutierréz; Amar Salat; Atencia Andreu. MELILLA GUÍA TURÍSTICA. Galland Books, 2015, p. 75. ISBN 978-84-16200-16-0.
* ↑ Bravo Nieto, Antonio. Guía de Melilla. León: EDITORIAL EVERGRAFICAS S.L., 2002, p. 69. ISBN 84-241-9300-8.
# Musical.ly

Musical.ly va ser una aplicació mòbil i xarxa social per crear vídeos, enviar missatges i retransmetre en directe. Creada per Alex Zhu i Luyu Yang, el primer prototip de l'aplicació es va llançar el 14 d'abril de 2014, i la versió oficial es va llançar l'agost d'aquell any. A través de l'app, els usuaris podien enregistrar vídeos de 15 segons, escollint cançons per acompanyar-los i fent servir diverses opcions de velocitat, filtres i efectes.

## Història

Creada per dos amics de fa molts anys, Alex Zhu i Luyu Yang. Abans de llançar Musical.ly, Zhu i Yang s'ajuntaren per a desenvolupar una aplicació mòbil de servei de xarxa social educativa, a través de la qual els usuaris podien tant ensenyar com aprendre diferents matèries amb vídeos curts de tres a cinc minuts de durada. Després de tenir inversors, tardaren sis mesos a fer el producte. Així i tot, una vegada llançat el producte, aquesta plataforma d'autoaprenentatge no va tindre prou èxit perquè no enganxava prou. Amb part dels diners sobrants de la inversió inicial, Zhu i Yang començaren a cercar noves idees.
El juliol de 2016, musical.ly tenia més de 90 milions d'usuaris registrats i una mitjana de 12 milions de vídeos nous per dia. La seu de musical.ly es troba a Xangai, Xina, i té oficines a San Francisco, Califòrnia. El 24 de juliol de 2016, durant la VidCon, musical.ly va llançar oficialment live.ly, una nova plataforma de live streaming.
L'agost de 2018, l'aplicació Musical.ly es va integrar amb TikTok.

## Referències

* 1 2 3 Spangler, Todd. «Musical.ly’s Live.ly Is Now Bigger Than Twitter’s Periscope on iOS (Study)». Variety, 30-09-2016. [Consulta: 2 octubre 2016].
* ↑ Usborne, Simon. «'It's crazy, for sure': meet the stars of Musical.ly». The Guardian, 10-12-2016. [Consulta: 3 gener 2017].
* ↑ 'Baby Ariel' Talks Musical.ly, the Explosively Popular App for Teens. ABC News. Retrieved 20 June 2016.
* ↑ Carson, Biz «How a failed education startup turned into Musical.ly, the most popular app you've probably never heard of». Business Insider, 28-05-2016 [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ Rys, Dan. Fresh Off a Big Funding Round, Musical.ly Signs Its First Major Label Deal with Warner Music. Billboard. Retrieved 29 June 2016.
* ↑ Wallenstein, Andrew. Musical.ly May Be the Spoiler in Livestream Race with Launch of Live.ly. Variety. Retrieved 24 June 2016.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* musical.ly a Tumblr
# Xenacodon mutilatus

Xenacodon mutilatus és una espècie de petit mamífer prehistòric pertanyent a la família Leptictidae i l'ordre Leptictida. Se n'han trobat restes fòssils a Colorado (Estats Units).

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Quadratomus

Quadratomus és un gènere de rosegador extint de la família dels isquiròmids que visqué durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils a Colorado, Wyoming i Texas (Estats Units).

## Referències

* 1 2 The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
* W. W. Korth. 1984. Bulletin of Carnegie Museum of Natural History 24
# Prothryptacodon

Prothryptacodon és un gènere de mamífer extint de la família dels arctociònids que visqué durant el Paleocè. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units i el Canadà.

## Referències

* 1 2 The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
* G. G. Simpson. 1935. Proceedings of the United States National Museum 83
# Comoteri

Comotherium és un gènere de teri extint de la família dels driolèstids que visqué durant el Juràssic. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units.

## Referències

* 1 2 The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
* D. R. Prothero. 1981. New Jurassic mammals from Como Bluff, Wyoming, and the interrelationships of non-tribosphenic Theria. Bulletin of the American Museum of Natural History 167(5):277–326
# Ursulus stehlini

Ursulus stehlini és una espècie de carnívor extint de la família dels ossos (Ursidae) que visqué durant el Plistocè. Se n'han trobat restes fòssils a Hongria. Segons l'obra de referència Mammal Species of the World, el gènere Ursulus és sinònim del gènere modern Ursus.

## Referències

* 1 2 The Paleobiology Database. Informació taxonòmica i de distribució sobre el registre fòssil.
* ↑ Don E. Wilson i DeeAnn M. Reeder (editors). Mammal Species of the World : A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. The Johns Hopkins University Press, 2005, p. 588. ISBN 978-0801882210.
# Zhangolestes jilinensis

Zhangolestes jilinensis és una espècie de mamífer extint de la família dels zalambdalèstids que visqué durant el Cretaci. Se n'han trobat restes fòssils a la Xina.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Kekenodon onamata

Kekenodon onamata és una espècie de cetaci extint de la família dels kekenodòntids (Kekenodontidae) i el clade dels pelagicets que visqué en l'Oligocè. Se n'han trobat restes fòssils a Nova Zelanda.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Macropodiformes

Els macropodiformes (Macropodiformes) és un dels tres subordres del gran ordre de marsupials dels diprotodonts. Els cangurs, ualabis i afins, així com els cangurs rata, pertanyen a aquest subordre.

## Classificació

* Família Hypsiprymnodontidae
** Gènere Hypsiprymnodon
*** Cangur rata mesquer, Hypsiprymnodon moschatus
** Gènere Ekaltadeta †
** Gènere Jackmahoneyi †
** Gènere Propleopus †
* Família Macropodidae: cangurs, ualabis i afins
* Família Potoroidae
** Gènere Wakiewakie †
** Gènere Purtia †
** Gènere Palaeopotorous †?
** Subfamília Bulungamayinae †
*** Gènere Wabularoo †
**** Wabularoo hilarus †
**** Wabularoo naughtoni †
*** Gènere Bulungamaya †
** Subfamília Potoroinae
*** Gènere Aepyprymnus
**** Cangur rata vermellós, Aepyprymnus rufescens
*** Gènere Bettongia
**** Cangur rata de Tasmània, Bettongia gaimardi
**** Cangur rata de Lesueur, Bettongia lesueur
**** Cangur rata de cua d'escombra, Bettongia penicillata
**** Cangur rata septentrional, Bettongia tropica
**** Bettongia moyesi †
*** Gènere Caloprymnus †
**** Cangur rata del desert, Caloprymnus campestris
*** Gènere Potorous
**** Cangur rata de peus llargs, Potorous longipes
**** Cangur rata de cara ampla, Potorous platyops †
**** Cangur rata de musell llarg, Potorous tridactylus
**** Cangur rata de Gilbert, Potorous gilbertii
*** Gènere Gumardee †
**** Gumardee pascuali †
*** Gènere Milliyowi †
**** Milliyowi bunganditj †

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Informació taxonòmica i de distribució sobre el registre fòssil.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Ichthyolestes pinfoldi

Ichthyolestes pinfoldi és una espècie de cetaci extint de la família dels pakicètids que visqué en l'Oligocè. Se n'han trobat restes fòssils al Pakistan.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Himalayacetus subathuensis

Himalayacetus subathuensis és una espècie de cetaci extint de la família dels ambulocètids que visqué durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils a l'Índia.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Dalanistes ahmedi

Dalanistes ahmedi és una espècie de cetaci extint de la família dels remingtonocètids que visqué durant l'Eocè. Se n'han trobat restes fòssils al Pakistan i l'Índia.

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Machairodus

Machairodus fou un gènere de dents de sabre maquerodontins de grans dimensions que visqueren a Europa, Àsia, Àfrica i Nord-amèrica entre el Miocè i el Plistocè, des de fa 11,6 milions d'anys fins a en fa 126.000. Conté una vintena curta d'espècies diferents.

## Referències

* ↑ Antón, J. «Per què tens els ullals tan llargs, dents de sabre?». El País, 21-06-2019. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Soricinis

Els soricinis (Soricini) són una tribu de musaranyes de la subfamília dels soricins. La tribu conté quatre gèneres, dels quals només Sorex encara existeix avui en dia. Dels gèneres extints, Deinsdorfia i Paenesorex visqueren a Europa durant el Pliocè i Petenyia visqué a Europa, Àsia i Nord-amèrica entre el Pliocè i el Plistocè.

## Referències

* 1 2 Entrada «Soricinis» de la Paleobiology Database (anglès)
# Orophodon hapaloides

Orophodon hapaloides és una espècie extinta de peresós terrestre de la família dels milodòntids, l'única del gènere Orophodon.
Fou descrit per Ameghino el 1895 i assignat a la família dels milodòntids per Carrol el 1988.
Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina.

## Referències

* ↑ R. L. Carroll. 1988. Vertebrate Paleontology and Evolution. W. H. Freeman and Company, Nova York 1-698
* ↑ T. J. Gaudin. 1995. The ear region of edentates and the phylogeny of Tardigrada (Mammalia, Xenarthra). Journal of Vertebrate Paleontology 15(3):672-705
* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Fradmó

Fradmó (en llatí: Phradmon, en grec antic: Φράδμων) va ser un escultor grec nadiu d'Argos. Plini el Vell el situa cap a l'olimpíada 90, és a dir a l'entorn del 420 aC, i el fa contemporani de Miró, Policlet, Pitàgores de Règion i Escopes de Paros. El seu nom apareix també com a Fragmó (Phragmon).
Devia ser encara bastant jove quan va participar en un concurs en el qual diversos artistes havien de fer una estàtua d'una amazona per al temple d'Àrtemis a Efes i Fradmó va obtenir el cinquè lloc.
Pausànies esmenta la seva estàtua del guanyador olímpic Amertes. Un epigrama de l'Antologia grega també fa referència a un grup escultòric de Fradmó format per dotze bous, dedicat a Atena.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phradmon». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 6 setembre 2023].
# Jang Ri-ra

Jang Ri-ra (4 de maig de 1969) és una ex-jugadora d'handbol sud-coreana que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics de Barcelona, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol.

## Referències

* ↑ «Jang Ri-Ra Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 13 desembre 2019].