OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kara Nogai

Kara Nogai (Kara Nughai, Nukai) fou un possible kan de l'Horda d'Or només esmentat per Hajji Abdul Ghassar; hauria governat vers 1361. Howoth l'identifica al Tukai o Tughai (o Toghai de Beshdeshe) de les cròniques russes. Fill, segons Abdul Ghassar, de Zekireh Nughai (Nogai), aquest és identificat amb el Sibachi de Khuandemir (Shahican en la lectura de De la Croix) i Howorth especula que Zekireh, Sibachi, Shahican i Saricha fossin variacions dels mateix nom. Els russos esmenten a Tughai el 1361 com a cap a la regió dels morduins, a la zona de la moderna Naruchat, al que després fou el govern de Penza, i va atacar i cremar Riazan, però fou derrotat pel príncep local Oleg II el Gran (1349-1371) aliats als prínceps de Pronsk i Koselsk, en una sagnant batalla a la riba del Woinova. Toghai es va retirar amb molt pocs homes. Von Hammer li atribeuix la fundació de Taghai al que després fou el govern de Simbirsk. No hi ha monedas amb el nom Toghai o les seves variants.
Segons el relat d'Hajji Abdul Ghassar, l'elecció de Mahmud Khizr com a kan havia provocat la guerra civil i es suposa que es van aixecar altres pretendents, si no estaven aixecats ja abans. Zekireh Nughai (Nogai), de sang reial, que manava les hordes de l'ala esquerra, va conspirar per agafar la corona no per a ell mateix sinó pel seu fill Kara Nogai, que Khuandemir esmenta com Nukai fill de Sibachi i antecessor de Barzarchi (Bazarji). Reunit Kara Nogai amb la seva gent el jove príncep va decidir que a l'alba entraria al palau de Khizr i el mataria. Khizr va poder fugir però Kara Nogai fou proclamat kan. La sultana Taidula, protectora de Khizr, va lamentar haver perdut un amant però aviat el va oblidar davant un nou company de llit; tot i que ja era gran conservava els seus impulsos sexuals i es va enamorar d'un jove de la casa de Genguis Kan de nom Bazarji al que va oferir la corona si li corresponia sexualment; ho va acceptar i la reina, que tenia gran influència entre els notables, va aconseguir fer-lo proclamar kan al lloc de Kara Nogai.

## Notes

* ↑ ciutat que va quedar despoblada per la pesta negra el 1346, i que correspondria al modern poble de Wesedef a la riba d'un dels braços del Volga o segons una altra teoria a Beshtau a Circàssia on se sap que Uzbeg Khan va tenir una horda i que pertanyia a les terres de pastura de la branca de Tuka Timur
* ↑ Howorth en la pàg. 200 del volum II, part I, escriu que era el germà de Mamai; unes línies més avall l'assimila a Saricha, fill de Tuka Timur, del que abans havia dit que Mamai era el seu nebot

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# La presó de Lleida

La presó de Lleida és una cançó tradicional catalana.

## Característiques

La presó de Lleida és una típica cançó d'inspiració medieval, repetitiva en l'estructura, en compàs de 3 per 4 i amb una lletra de llargada considerable. El dramatisme del seu tema, la inspiració de la melodia, trista i melangiosa, en mode menor i sense sensible fan que sigui considerada una de les cançons catalanes tradicionals més emotives.
Com passa sovint en la música tradicional, hi ha moltes variants d'aquesta cançó. Tot i que la majoria situen la història a Lleida, n'hi ha que la situen a Tortosa, Les versions recollides a les illes Balears la situen a Nàpols i les del País Valencià a Tibi. Segons el floklorista Aureli Capmany, es troben variants de la cançó al nord d'Itàlia i també a Provença i a altres zones de França.

## Versions modernes

Es poden trobar arranjaments per a veu i piano, harmonitzacions per a cor, i fins i tot hi ha un poema simfònic per a dues cobles compost per Joaquim Serra a partir de la melodia de la cançó.
Un dels primers enregistraments de La presó de Lleida és la de Josep Maria Espinàs. També Joan Manuel Serrat en feu una versió l'any 1967. Posteriorment ha estat enregistrada i interpretada per grups de folk catalans i estrangers, sovint amb la història escurçada. La presó de Lleida també ha estat enregistrada per Xavier Baró al disc La cançó de l'udol, l'any 1998.
El 2015, Aranjazza va enregistrar el disc Carabassejant (Quadrant Records), on hi apareix una versió instrumental en jazz llatí. L'any 2018, Roba Estesa en va incloure al seu disc Desglaç una versió, adaptada per Marina Rossell, com a un cant a la lluita feminista: «una lluita que ve de fa molt de temps, d'un govern feixista i franquista; la república serà feminista o no serà».

## Referències

* ↑ Joan Amades. Folklore de Catalunya. Cançoner. Pag. 598
* ↑ Josep Maria Espinàs, Cançons tradicionals catalanes (1962) Edigsa, CMN7
* ↑ Joan Manuel Serrat, Cançons tradicionals (1967) Edigsa, CM189L
* ↑ «La presó de Lleida». Catorze, 06-11-2017. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «Roba Estesa: comença el desglaç». [Consulta: 19 agost 2020].

## Bibliografia

* AMADES, Joan. Folklore de Catalunya. Cançoner. Barcelona: Editorial Selecta, 1979. ISBN 8429804528
* CAPMANY, Aureli. Cançoner popular. Barcelona: Ketres, 1980. (Reedició facsímil a cura d'O. Agell i J. Lleonart). ISBN 8485256158

## Enllaços externs

* Informació sobre la cançó i recull d'edicions i discografia
* Victòria dels Àngels cantat La presó de Lleida a YouTube
* Lletra en català i Acords per a guitarra Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Gyula Makovetz

Gyula Makovetz (Makowetz, Makovets) (Comtat d'Arad, 29 de desembre de 1860 – Budapest, 8 d'agost de 1903) fou un periodista i jugador d'escacs jueu hongarès.
Va editar la revista d'escacs Budapesti Sakkszemle entre els anys 1889 i 1894. Entre els seus resultats destacats en competició hi hagué un primer lloc a Graz 1890, per davant de Johann Hermann Bauer i Emanuel Lasker. Va compartir el 2n lloc amb Moritz Porges, rere Siegbert Tarrasch, a Dresden 1892 (7è DSB Congress). Va guanyar un matx contra Rudolf Charousek (3.5 : 2.5) a Budapest 1893.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Gyula Makovetz» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ Torneig de Graz 1890
* ↑ «Torneig de Dresden 1892». Arxivat de l'original el 2020-06-05. [Consulta: 29 abril 2020].

## Bibliografia

* Gedeon Barcza, Árpád Földeák, dr. Emil Gelenczei, József Hajtun : Magyar sakktörténet 1. Verlag Sport, Budapest, 1975, ISBN 963-253-239-2

## Enllaços externs

* Fitxa a Chessmetrics
# Gösta Lundquist

Gösta Lundquist (Göteborg, 15 d'agost de 1892 - Göteborg, 10 d'octubre de 1944) va ser un regatista suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 30 m² del programa de vela. Lundquist navegà a bord del Kullan junt al Rolf Steffenburg i Gösta Bengtsson.

## Referències

* ↑ «Gösta Lundquist Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 10 octubre 2017].
* ↑ Gösta Lundquist. Comitè Olímpic Suec
# Dieter Moebius

Dieter Moebius (Sankt Gallen, 16 de gener de 1944 - Alemanya, 20 de juliol de 2015) va ser un músic i compositor de música electrònica alemany nascut a Suïssa, reconegut per haver estat membre de les influents bandes de krautrock Cluster i Harmonia.

## Biografia

Moebius estava estudiant art a l'Akademie Grafik de Berlín i treballava com a cuiner de restaurant quan va conèixer Conrad Schnitzler, fundador del Zodiak Free Arts Lab amb Hans-Joachim Roedelius. El trio va fundar el grup d'improvisació Kluster el 1969. Després de la marxa de Schnitzler, el duet va canviar el seu nom a Cluster i es van traslladar al poble rural de Forst, llançant àlbums influents com Zuckerzeit (1974) i Sowiesoso (1976). Moebius també aprofitaria la seva formació en disseny gràfic per crear la portada de diversos àlbums de Cluster i de col·laboracions relacionades.
Al mateix temps, Moebius i Roedelius van fundar la banda Harmonia amb Michael Rother de Neu!, llançant els àlbums Musik von Harmonia (1974) i Deluxe (1975). Brian Eno, admirador del grup, col·laboraria posteriorment amb ambdós grups. Moebius va començar a gravar treballs en solitari a la dècada de 1970 i més tard va participar en nombrosos projectes paralels amb músics com Conny Plank i Mani Neumeier (de la banda Guru Guru), inclòs l'influent àlbum de 1983 Zero Set.
Moebius va fer una gira amb Rother titulada Rother & Moebius el 2007. A més, el 27 de novembre de 2007, va reunir Harmonia en un concert a la Haus der Kulturen der Welt de Berlín, on la banda va actuar en directe per primera vegada des de 1976. Va morir de càncer el 20 de juliol de 2015.

## Referències

* ↑ Ankeny, Jason. «Biography». AllMusic. [Consulta: 9 juliol 2019].
* 1 2 Dayal, Geeta. «Dieter Moebius - five classic recordings». The Guardian. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «Michael Rother's official site, news: "Rother & Moebius concerts in November 2007"». Michaelrother.de, 29-10-2007. Arxivat de l'original el 7 June 2015. [Consulta: 30 octubre 2007].
* ↑ «Michael Rother's official site, news: "Harmonia album "Live 1974" out now / Harmonia concert on 27th Nov. 2007"». Michaelrother.de, 25-10-2007. Arxivat de l'original el 7 June 2015. [Consulta: 30 octubre 2007].
* ↑ «Worldtronics 2007. Festival of Electronic Music. 27.11.2007 - 01.12.2007». Hkw.de. Arxivat de l'original el 17 March 2008. [Consulta: 30 octubre 2007].
* ↑ Sweeting, Adam. «Dieter Moebius obituary» (en anglès). the Guardian, 22-07-2015. [Consulta: 17 gener 2023].
# Henry Barber Richardson

Henry Barber Richardson (Boston, Massachusetts, 19 de maig de 1889 - Nova York, 19 de novembre de 1963) va ser un arquer estatunidenc que va competir durant a durant els primers anys del segle xx. Richardson va ser el primer arquer a guanyar dues medalles en dues edicions de Jocs diferent, així com va ser el medallista més jove als Jocs de 1904, amb 15 anys i 124 dies.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla de bronze en la prova de la ronda per equips, com a membre de l'equip Boston Archers del programa de tir amb arc. En les proves de la ronda York i la ronda americana fou novè.
Quatre anys més tard va prendre part en els Jocs de Londres, on guanyà una nova medalla de bronze en la prova de la doble ronda York, mentre en l'estil continental fou quinzè.

## Referències

* ↑ Mallon, Bill. The 1904 Olympic Games : results for all competitors in all events, with commentary. Jefferson, N. C.: McFarland, 1999, p. 19. ISBN 0-7864-0550-3.
* 1 2 3 «Henry Richardson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 24 octubre 2015].
# Edgardo Toetti

Edgardo Toetti (Milà, 10 de juliol de 1910 - 2 de juny de 1968) va ser un atleta italià, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va disputar tres proves del programa d'atletisme. En totes, 100, 200 i 4x100 metres relleus quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla de bronze en els 4x100 metres relleus formant equip amb Giuseppe Castelli, Gabriele Salviati i Ruggero Maregatti.
En el seu palmarès també destaquen 12 campionats nacionals: 100 metres (1928-1932, 1934), 200 metres (1928, 1932, 1934) i relleus 4x100 (1930, 1933, 1935).

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.6" (1928)
* 200 metres llisos. 21.8" (1931)

## Referències

* 1 2 3 4 «Edgardo Toetti Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ Edgardo Toetti a trackfield.brinkster.net
# Jenő Hunyady

Jenő Hunyady (hongarès: Hunyady Jenő) (Pest, 28 d'abril de 1838 - Budapest, 26 de desembre de 1889) va ser un matemàtic hongarès.

## Vida i Obra

Nascut i educat en una rica família (el seu pare era metge), Hunyadi va revelar el seu extraordinari talent matemàtic de ben menut. Durant la seva infància va viure les protestes revolucionaries de Pest del 1848.
Va estudiar matemàtiques a la Universitat Tecnològica de Pest i, després, va estar vuit anys estudiant a fora: a les universitats de Viena, Berlín i Göttingen. En aquest última va presentar la seva tesi doctoral el 1864 sobre la teoria de les corbes algebraiques. A Berlín va ser fortament influenciat per les classes d'Ernst Kummer i Leopold Kronecker.
En retornar a la seva ciutat va obtenir un lloc docent a la Universitat Tecnològica de Budapest, on va coincidir amb Ágoston Scholtz, i va ser escollit membre de l'Acadèmia Hongaresa de les Ciències.
Les seves aportacions matemàtiques més importants van ser sobre geometria i determinants.

## Referències

* ↑ O'Connor i Robertson, 2005, p. MacTutor.
* ↑ Szénássy i Bognár, 1992, p. 228 i ss.

## Bibliografia

* Szénássy, Barna; Bognár, János. History of Mathematics in Hungary Until the 20th Century (en (anglès)). Springer, 1992, p. 338-339. ISBN 9783540554974.
* Hersh, Reuben; John-Steiner, Vera «A visit to Hungarian mathematics» (en (anglès)). The Mathematical Intelligencer, Vol. 15, Num. 2, 1993, pàg. 13-26. DOI: 10.1007/BF03024187. ISSN: 0343-6993.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jenő Hunyady» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# La veritaaaà

La veritaaaà és una pel·lícula de televisió italiana del 1982, escrita, dirigida i protagonitzada per Cesare Zavattini.

## Producció

La gènesi del projecte, que es remunta al 1962, quan Zavattini va dipositar un tema anomenat Assalto alla TV, passa per una llarguíssima sèrie de vicissituds i modificacions. Inicialment el protagonista es diu Enzo, com el cantant Jannacci, que se suposava que l'havia d'interpretar, i se suposava que la història tractava de la infeliç audició del protagonista a Rai, que desencadena la seva rebel·lió. Aquesta trama es converteix llavors en la d'una pel·lícula musical, que havia de ser dirigida per Ugo Gregoretti i la música de Nino Rota, de nou amb Jannacci com a intèrpret.
Als anys setanta va sorgir la idea del boig que va fugir del manicomi (que queda en la versió definitiva) interpretat per Roberto Benigni, per a una pel·lícula produïda per Rai, II rete. Un cop acabada la hipòtesi de Benigni, Zavattini va tornar a revisar el ja molt elaborat guió, decidint interpretar el mateix el paper del boig Antonio, protagonista de la pel·lícula.

## Argument

Antonio s'escapa de l'hospital psiquiàtric, viatja en autobús per la ciutat, és perseguit per infermeres i policies, que el convencen perquè el deixin continuar. Aconsegueix parlar amb el públic i també a la televisió, on inaugura el "Canal italià, el Canal de la Veritat". Més tard també coneix Garibaldi, i és colpejat per uns personatges que l'acusen de provocador. Decideix anar a parlar de la seva veritat amb el Papa: durant aquesta conversa fins i tot veu la Mort, que decideix no endur-se'l.
La pel·lícula s'acaba convertint així en l'autèntic testament espiritual de Zavattini, l'últim que va escriure, i alhora el primer dirigit i protagonitzat: això ho tenia tan clar per al mateix Zavattini que, en les darreres seqüències, es presenta al públic sense l'abric d'Antonio. cridant «postdata! postdata!», però com a autor per dir, entre altres coses, que «El pensament necessita els ingredients de tots per manifestar-se, sinó no es manifesta [...] perquè tots som iguals en...grandesa!».

## Repartiment

* Cesare Zavattini: Antonio
* Vittorio Amandola: l'infermiere
* Pietro Zardini: il Papa
* Pietro Barreca: il commissario
* Ugo Fangareggi
* Stefano Antonucci
* Carmine Faraco
* Ida Sansone
* Giorgio Gobbi
* Paolo Buglioni
* Sista Bramini
* Ansano Giannarelli

## Notes

* ↑ 'BARBERSHOP' AND ITALIAN 'TRUUUUTH', The New York Times, 27 de març de 1983
* ↑ C. Zavattini, Basta coi soggetti, Milano, 1979.
* ↑ I Diari 1980-1987: "Più lirico e riflessivo ma sempre beffardo, Quitidiano Nazionale

## Enllaços externs

* Fragment a YouTube
# Henri Dulieux

Henri Dulieux (Lilla, 10 de maig de 1897 - Chantepie, 29 de maig de 1982) va ser un tirador d'esgrima francès, especialista en espasa, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la prova d'espasa per equips, mentre en la d'espasa individual fou eliminat en sèries.

## Referències

* ↑ «Henri Dulieux Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de gener 2012. [Consulta: 16 maig 2019].
# H. MacHenry

H. MacHenry va ser un regatista estatunidenc, que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París on participà en diferents proves del programa de vela. Guanyà la medalla de bronze en la segona cursa de la categoria de 3 a 10 tones.

## Referències

* ↑ «H. MacHenry Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 de febrer 2014. [Consulta: 24 octubre 2015].
# Frederick Schule

Frederick William «Fred» Schule (Preston, Iowa, 27 de setembre de 1879 – Nova York, 14 de setembre de 1962) va ser un atleta estatunidenc de començaments del segle xx, especialitzat en les curses amb tanques.
El 1904 va participar en els Jocs Olímpics de Saint Louis, en què guanyà la medalla d'or en els 110 metres tanques. En la cursa dels 200 metres tanques acabà en cinquena posició.
Anteriorment, el 1903, havia guanyat el campionat de la AAU dels 120 iardes tanques.

## Millors marques

* 120 iardes tanques. 15,8", el 1904
* Salt de llargada. 6m 81 cm, el 1901

## Referències

* 1 2 «Fred Schule» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2013-09-24. [Consulta: 8 setembre 2012].
# Edit Weckinger-Perényi

Edit Weckinger-Perényi (Kispest, 5 de maig de 1923 - Budapest, 31 de gener de 2019) va ser una gimnasta artística hongaresa que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la competició del concurs complet per equips del programa de gimnàstica. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, disputà les set proves del programa de gimnàstica. Guanyà la plata en el concurs complet per equips i el bronze en el concurs per aparells. En la resta de proves sols destaca la sisena posició en la competició de les barres asimètriques.

## Referències

* 1 2 «Edit Weckinger-Perényi Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 11 gener 2019].
# Leslie Wildman

Leslie Wildman, és una compositora nord-americana que va créixer a Lake Bluff, Illinois.

## Biografia

Leslie Wildman va estudiar piano amb Ellen Graff Mehegan. El seu primer professor de composició va ser William O. Smith a la Universitat de Washington, Seattle, estat de Washington. Leslie va traslladar a Berkeley, Califòrnia, on va estudiar amb Andrew Imbrie. El 1986, va rebre un màster en composició musical per la Universitat de Califòrnia, Berkeley. Després de completar la seva formació, Leslie Wildman va treballar breument com a orquestadora per al compositor de pel·lícules, Laurence Rosenthal. Ha treballat amb el coreògraf Henning Rübsam, la companyia de dansa SENSEDANCE té la seu a Nova York. Actualment divideix el seu temps entre la ciutat de Nova York i la zona de la badia de San Francisco. Les obres principals inclouen Overture to a Wink per a gran orquestra estrenada el 1987 a Berkeley, Califòrnia; Let Me Not Mar per a soprano, oboè i piano, es va estrenar l'any 1988 a l'Aspen Music Festival; i Solo Flight, una obra de teatre per a soprano i electrònica basada en el vol d'Amelia Earhart a través de l'Atlàntic, estrenada el 1995 a Viena, Àustria.

## Fonts

* Collingridge, Caroline (June, 1995). "Vienna Congress Report Female Music Rush-Hour: The Ninth International Congress on Women in Music". IAWM Journal.
* Claudia La Rocco, Claudia (October 25, 2006). "A Choreographer’s Love-Hate Relationship With Ballet". New York Times.
# Henri Jacob Wijnoldy-Daniëls

Henri Jacob Wijnoldy-Daniëls (Sliedrecht, 26 de novembre de 1889 - Cabourg, 20 d'agost de 1932) va ser un tirador d'esgrima neerlandès que va competir durant la dècada de 1920.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà quatre proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la competició de sabre per equips. En les altres proves disputades destaquen la setena posició en espasa per equips i la novena en sabre individual. Quatre anys més tard, als Jocs de París, disputà tres proves del programa d'esgrima. Repetí la medalla de bronze en les altres proves quedà eliminat en sèries.
La seva darrera participació en uns Jocs fou a Amsterdam, el 1928, quan disputà tres proves del programa d'esgrima. La cinquena posició en les competicions de sabre per equips i espasa per equips fou la millor classificació.

## Referències

* 1 2 3 «Henri Wijnoldy-Daniëls Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d'agost 2011. [Consulta: 6 maig 2018].
# Harald Hagen

Harald Hagen (Oslo, 15 de març de 1902 - 24 de maig de 1970) va ser un regatista noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla d'or en la regata de 8 metres del programa de vela, a bord del Bera, junt a Rick Bockelie, Ingar Nielsen, Carl Ringvold i Carl Ringvold, Jr..

## Referències

* ↑ «Harald Hagen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-13. [Consulta: 11 març 2018].
# Noctuïns

Els noctuïns (Noctuinae) són una subfamília de lepidòpters ditrisis de la família dels noctúids (Noctuidae).

## Gèneres

Els gèneres següents formen part d'aquesta subfamília:
| Abagrotis Adelphagrotis Agrotis Anicla Beriotisia Bifrontipta Blepharoa Brachypteragrotis Brachytegma Buciara Caphornia Cassania Cerastis Chamyla Chersotis Choephora Cladocerotis Claudaxylia Copablepharon Crassivesica Cryptocala Dallolmoia Diarsia Dimorphinoctua Ectopatria Effractilis Eicomorpha Elegarda Engusanacantha Epilecta Episcotia Erebophasma Erythrophaia Estagrotis Estimata Euagrotis Eucoptocnemis Eueretagrotis Eugnorisma Eugraphe Euneophlebia Eurois Euxoa Euxoamorpha Euxootera | Feltia Graphiphora Grumia Hemieuxoa Hemiexarnis Hemigraphiphora Hemipachnobia Heptagrotis Hermonassa Hoeneidia Hyperfrontia Ikondiana Isochlora Lycophotia Mabilleana Manruta Medlerana Mentaxya Mesembragrotis Mesogona Metalepsis Metecia Metopoplacis Micragrotis Micraxylia Naenia Netrocerocora Neurois Noctua Noctubourgognea Nyssocnemis Ochropleura Onychagrotis Opigena Oxytrypia Pachnobia Pachyagrotis Palaeagrotis Palaeamathes Parabarrovia Paradiarsia Paramathes Paraxestia Pareuxoa Parexarnis | Peridroma Perissandria Petrowskya Phaenagrotis Praina Pronoctua Propatria Proragrotis Proteuxoa Protexarnis Protogygia Protolampra Psaphara Psectraxylia Pseudoleucania Pseudorthosia Pseudoseptis Pseudoxestia Raddea Rhizagrotis Rhyacia Rhynchagrotis Richia Schachowskoya Sclereuxoa Setagrotis Sineugraphe Spaelotis Spinipalpa Standfussiana Stilbotis Subnoctua Synclerostola Tamseuxoa Tandilia Tisagronia Tricheurois Trichophotia Trichosilia Tripseuxoa Turacina Uollega Vulcanica Xenophysa Xestia |

## Referències

* ↑ «BioLib - Noctuinae» (en anglès). [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ Wikispecies
# Philip Schuster

Philip Nat Schuster (Wisconsin, 24 de gener de 1883 – Chicago, 31 d'octubre de 1926) va ser un gimnasta i atleta estatunidenc que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis i guanyà la medalla de bronze en la prova per equips del programa de gimnàstica, com a membre de l'equip Central Turnverein, Chicago junt a John Duha, Charles Krause, George Mayer, Robert Maysack i Edward Siegler. També disputà les proves gimnàstiques del concurs complet i triatló, on fou 51è i 54è respectivament; i el triatló del programa d'atletisme, on fou 55è.

## Referències

* ↑ «Philip Schuster Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2010. [Consulta: 10 octubre 2015].