OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eocetus

Eocetus és un gènere extint de cetacis de la família dels protocètids que visqueren durant l'Eocè mitjà, fa entre 38 i 41 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Egipte, el Pakistan, el Sàhara Occidental i el Regne Unit. Una presumpta espècie trobada a Carolina del Nord (Estats Units) es classifica actualment com a Pachycetus wardii. Eocetus tenia les vèrtebres allargades, tot i que no tant com el basilosaure. Les costelles i les vèrtebres presentaven hiperostosi de l'escorça periòstica i rebliment de la cavitat medul·lar amb os esponjós.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eocetus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Perrin, Wursig i Thewissen, 2002, p. 38.
* ↑ Perrin, Wursig i Thewissen, 2002, p. 80.
* ↑ Perrin, Wursig i Thewissen, 2002, p. 118.

## Bibliografia

* Perrin, W. F.; Wursig, B.; Thewissen, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). 2a edició. Academic Press, 2002. ISBN 0-12-551340-2.
# Tilacosmílids

Els tilacosmílids (Thylacosmilidae) són una família extinta de marsupials de dents de sabre que visqueren a Sud-amèrica entre l'Oligocè inferior i el Pliocè. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina i Xile. Igual que els altres dents de sabre, desenvoluparen dents canines superiors extremament llargues i adaptacions cranials i esquelètiques relacionades amb el seu ús. A diferència dels dents de sabre placentaris, mancaven de dents carnisseres. Basant-se en les semblances morfològiques, tradicionalment se'ls ha atribuït una ecologia similar a la dels dents de sabre placentaris, però un estudi publicat el 2020 posà en dubte aquesta hipòtesi.
Un punt de vista minoritari entre els científics els classifica com a la subfamília dels tilacosmilins (Thylacosmilinae), en el si de la família dels proborhiènids.

## Referències

* 1 2 Entrada «Thylacosmilinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Antón, 2013, p. xiii.
* ↑ Antón, 2013, p. 14 i 15.
* ↑ Janis et al., 2020, p. 1.
* ↑ Engelman et al., 2020, p. 8.

## Bibliografia

* Antón, M. Sabertooth (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 9780253010490.
* Engelman, R. K.; Flynn, J. J.; Wyss, A. R.; Croft, D. A. «Eomakhaira molossus, A New Saber-Toothed Sparassodont (Metatheria: Thylacosmilinae) from the Early Oligocene (?Tinguirirican) Cachapoal Locality, Andean Main Range, Chile» (en anglès). American Museum Novitates, 3.957, 2020, pàg. 1–75.
* Janis, C. M.; Figueirido, B.; DeSantis, L.; Lautenschlager, S. «An eye for a tooth: Thylacosmilus was not a marsupial "saber-tooth predator"» (en anglès). PeerJ, 8, e9346, 2020. DOI: 10.7717/peerj.9346.
# Maqueroidins

Els maqueroidins (Machaeroidinae) són una subfamília de mamífers de dieta carnívora de la família dels oxiènids i l'ordre dels creodonts. Visqueren a Nord-amèrica durant l'Eocè. Se'n reconeixen tres gèneres.
No estava clar quin dels dos altres grups de creodonts eren els parents més propers dels maqueroidins, però diversos caràcters morfològics ja apuntaven a una relació més propera amb els oxiènids que amb els hienodòntids. El 2019, un esquelet fòssil de Machaeroides aclarí més la situació i conduí a la inclusió dels maqueroidins en els oxiènids.

## Referències

* ↑ Entrada «Machaeroidinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Machaeroides simpsoni, new species, oldest known sabertooth creodont, of the Lost Cabin Eocene» (en anglès). MR Dawson et al. Contributions to Geology (1986).
* ↑ «A skeleton of a Uintan machaeroidine 'creodont' and the phylogeny of carnivorous eutherian mammals» (en anglès). SP Zack. Journal of Systematic Palaeontology (2019).
# Thiais

Thiais és un municipi francès, situat al departament de la Vall del Marne i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 28.232 habitants.
Forma part del cantó de Thiais i del districte de L'Haÿ-les-Roses. I des del 2016, de la divisió Grand-Orly Seine Bièvre de la Metròpoli del Gran París.
# Edvin Vesterby

Edvin Vesterby (Riguldi, 23 d'octubre de 1927) és un ex-lluitador suec que va competir durant les dècades de 1940 i 1950. Combinà la lluita grecoromana i la lluita lliure.
Nascut a Estònia, en el sí d'una família de parla sueca, el 1943 emigrà a Suècia, on començà a lluitar el 1947. Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics. El 1952, a Hèlsinki, fou quart en la prova del pes gall del programa de lluita lliure. Als Jocs de Melbourne, el 1956, guanyà la medalla de plata en la competició del pes gall del programa de lluita grecoromana. A Roma, el 1960, disputà els seus tercers i darrers Jocs. Fou quart en la prova del pes gall del programa de lluita grecoromana i quinzè en la del pes gall del programa de lluita lliure.

## Referències

* 1 2 Edvin Vesterby Comitè Olímpic de Suècia
* ↑ «Edvin Vesterby Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2009. [Consulta: 18 novembre 2019].
# Edvardotrouessartia sola

Edvardotrouessartia sola és una espècie extinta de mamífer notoungulat de la família dels notostilòpids que visqué a Sud-amèrica durant l'Eocè, fa entre 41,3 i 56 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Chubut. Es tracta de l'única espècie del gènere Edvardotrouessartia. Era un dels notostilòpids més grossos, si fa no fa de la mateixa mida que l'isotèmnid Pleurostylodon similis. Les proporcions de les potes posteriors d'AMNH 28635, un espècimen assignat a E. sola amb un cert grau de dubte, suggereixen que tenia un estil de vida excavador o, si més no, semiexcavador. Fou anomenat en honor del zoòleg francès Édouard Louis Trouessart.

## Referències

* 1 2 Entrada «Edvardotrouessartia sola» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ Lorente, Gelfo i López, 2019, p. 253 i 254.
* ↑ Lorente, Gelfo i López, 2019, p. 256.
* ↑ Palmer, 1904, p. 252.

## Bibliografia

* Lorente, M.; Gelfo, J. N.; López, G. M. «First skeleton of the notoungulate mammal Notostylops murinus and palaeobiology of Eocene Notostylopidae» (en anglès). Lethaia, 52, 2, 2019, pàg. 244-259. DOI: 10.1111/let.12310.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# GR 5

El GR 5, o Sender dels miradors, és un sender de gran recorregut d'uns 234 km que discorre per l'Alt Penedès, Anoia, Baix Llobregat, Garraf, Maresme, i els dos Vallesos, entre Sitges i Canet de Mar. Forma un gran arc, entre les costes del Garraf i del Maresme, que rodeja la ciutat de Barcelona a una distància d'entre 40 i 50 km.

## Recorregut

El sender, que es divideix en 12 etapes, neix a Sitges i s'endinsa al Parc del Garraf, per continuar cap al Penedès i el Parc Natural de Montserrat. Des d'allà, es dirigeix cap al Sant Llorenç del Munt i l'Obac, des d'on continua fins al Parc Natural del Montseny i al del Montnegre i el Corredor, que travessa per arribar finalment a Canet de Mar.

### Poblacions

Sitges - Olesa de Bonesvalls - Ordal (afores) - Gelida - Sant Llorenç d'Hortons - Can Parellada - Pierola - Collbató - Monistrol de Montserrat - Rellinars - Sant Llorenç Savall - Sant Feliu de Codines - l'Abella - Aiguafreda - Montseny - Campins (afores) - Sant Iscle de Vallalta - Canet de Mar.

## Variants

* GR 5.1: Coll de la Fita - Connexió amb el GR 5 i el GR 96
* GR 5.2: Pla del Cafè - Plana del Coll

## Referències

* 1 2 Web de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya
# Gran mesquita de Divriği

La Gran Mesquita de Divrigi a Divriği a la província de Sivas a Turquia, va ser construïda el 1299. L'arquitecte va ser Hürremchah de Ahlat. Ahmet Shah, llavors el bei del beilicat de Mengücek va començar les obres. Les inscripcions en els murs són lloances al sultà de Rum Kaikubad. Forma part del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1985.

## Referències

* ↑ «Great Mosque and Hospital of Divriği» (en anglès). UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 17 març 2021].
# Paginula parca

Paginula parca és una espècie extinta de mamífer notoungulat de la família dels oldfieldthomàsids que visqué a Sud-amèrica durant l'Eocè, fa entre 38 i 56 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Chubut. Es tracta de l'única espècie del gènere Paginula. El nom genèric Paginula significa ‘pagineta’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Paginula parca» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ Palmer, 1904, p. 496.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Eohyrax

Eohyrax és un gènere extint de mamífers notoungulats de la família dels arqueohiràcids que visqueren a Sud-amèrica des del Paleocè superior fins a l'Eocè, fa entre 38 i 57 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies argentines de Chubut, Salta i Santa Cruz. Es tracta de l'arqueohiràcid més antic conegut. Les espècies d'aquest grup tenien les dents postcanines amb un grau moderat d'hipsodòncia. Així mateix, eren més grosses que els seus parents del gènere Punahyrax. El nom genèric Eohyrax significa ‘Hyrax de l'alba’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eohyrax» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 agost 2024].
* ↑ Reguero et al., 2008, p. 231.
* ↑ Rose, 2006, p. 233.
* ↑ Reguero et al., 2008, p. 230.
* ↑ Palmer, 1904, p. 263.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Reguero, M. A.; Croft, D. C.; López, G. M.; Alonso, R. N. «Eocene archaeohyracids (Mammalia: Notoungulata: Hegetotheria) from the Puna, northwest Argentina.» (en anglès). Journal of South American Earth Sciences, 26, 2, 2008, pàg. 225-233. DOI: 10.1016/j.jsames.2008.05.004.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Eomorfip

Els eomorfips (Eomorphippus) són un gènere extint de mamífers notoungulats de la família dels notohípids que visqueren a Sud-amèrica des de l'Eocè inferior fins a l'Oligocè inferior, fa entre 29 i 48 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina i Xile. Les espècies d'aquest grup estaven dotades de dents postcanines amb un grau moderat d'hipsodòncia. Les dents mancaven de cement. Devien ser aproximadament igual de grossos que una cabra, però de constitució més robusta. El nom genèric Eomorphippus significa ‘morfip de l'alba’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eomorphippus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 13 agost 2024].
* 1 2 Rose, 2006, p. 231.
* ↑ Palmer, 1904, p. 263.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Oioceros

Oioceros és un gènere extint de mamífers artiodàctils de la família dels bòvids que visqueren al Vell Món durant el Miocè, fa entre 5,3 i 20,4 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Grècia, Kenya, Mongòlia, Turquia i la Xina. Tenien el crani semblant al de les gaseles, de les quals es diferenciaven pel fet de tenir les dents menys especialitzades, cosa que indica que es devien nodrir majoritàriament de fulles. Eren bòvids de mida petita a mitjana, però de potes llargues i bons corredors. Tenien les banyes caragolades.

## Referències

* 1 2 Entrada «Oioceros» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2024].
* 1 2 Kostópulos, 2022, p. 146.
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 180.

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
* Kostópulos, D. S. «The Fossil Record of Bovids (Mammalia: Artiodactyla: Ruminantia: Pecora: Bovidae) in Greece». A: Vlakhos, E. Fossil Vertebrates of Greece (en anglès). Volum 2: Laurasiatherians, Artiodactyles, Perissodactyles, Carnivorans, and Island Endemics. Springer, 2022, p. 113-203. DOI 10.1007/978-3-030-68442-6_5. ISBN 9783030684426.
# Xenosmilus hodsonae

Xenosmilus hodsonae és una espècie de mamífer carnívor extint de la família dels fèlids. Visqué durant el Plistocè en allò que avui en dia són els Estats Units. Se n'han trobat restes fòssils a Florida. Es tracta de l'única espècie del gènere Xenosmilus. Era un homoterini de constitució robusta. Malgrat que tenia les «dents de simitarra» típiques dels homoterinis, també presentava un esquelet robust i les potes curtes, com els esmilodontinis, dits igualment «dents de daga. Per aquest motiu, els autors que descrigueren X. hodsonae proposaren un nou ecomorf, els «dents de tallador de galetes», per a aquesta espècie. Fou anomenat en honor de Debra Hodson, muller d'un investigador.

## Referències

* 1 2 Entrada «Xenosmilus hodsonae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Antón, 2013, p. 66.
* ↑ Antón, 2013, p. 73.
* ↑ «Xenosmilus is the grittier name for "cookie-cutter panda cat"» (en anglès), 19 desembre 2019.

## Bibliografia

* Antón, M. Sabertooth (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 9780253010490.
# Edward Glover

Edward Chester "Ed" Glover (Emsworth, Pennsilvània, 1 de març de 1885 - Crown Point, Indiana, 31 d'octubre de 1940) va ser un atleta estatunidenc, especialitzat en el salt de perxa, que va competir a començaments del segle xx.
El 1905 guanyà el campionat de l'AAU de salt amb perxa. El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on va guanyar la medalla de bonze en la competició dels salt de perxa del programa d'atletisme, rere Fernand Gonder i Bruno Söderström.
Posteriorment acabà vinculat a la política, sent alcalde de Crown Point, Indiana, entre 1921 i 1929.

## Referències

* 1 2 «Ed Glover Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2012. [Consulta: 7 juny 2017].
# Núria Cortadellas Ramentol

Núria Cortadellas Ramentol (El Masnou, 1961 - 7 de maig de 2017) fou una biòloga catalana i Cap de la Unitat de Microscòpia Electrònica dels Centres científics i tecnològics de la Universitat de Barcelona (CCiTUB).
S'incorporà al Servei de Microscòpia Electrònica de la UB l’any 1985, mentre cursava els seus estudis de doctorat, on va començar a familiaritzar-se amb les tècniques vinculades a la microscòpia electrònica de transmissió (MET). L'any 1991 publicà la seva tesi doctoral Maduració de l'acrosoma i de la gota citoplasmàtica de l'espermatozoide de Mesocritcetus auratus, estudi ultraestructural i citoquímic on exposa uns resultats de gran rellevància per al coneixement de la maduració de l'espermatozoide i altres mecanismes previs a la fecundació.
Va esdevenir cap de la Unitat de Microscòpia Electrònica del CCiTUB i en aquesta etapa són destacables els seus treballs en el desenvolupament de les criotècniques i la immunocitoquímica aplicades a la biomedicina.
Va ser membre de la Societat Catalana de Biologia, la Sociedad de Microscopía de España i la Sociedad Española de Biologia Celular (SBEC).
Cortadellas va coordinar l'exposició sobre les aplicacions de la microscòpia electrònica de rastreig en la biologia i la biomedicina, que va fer-se a la Facultat de Medicina de la UB l'any 2011.
Per mantenir viva la memòria dels trenta-dos anys que hi va treballar, el 30 de març de 2022 els CCiTUB van batejar-ne una aula com a Aula Núria Cortadella Ramentol en honor seu.

## Referències

* ↑ Cortadellas i Raméntol, Núria. Maduracion de l'acrosoma i de la gota citoplasmatica del espermatozoide de mesocritcetus auratus estudi ultrasestructural i citoquimic (Tesi) (en castellà). Universitat de Barcelona, 1991.
* ↑ «Exposició sobre les aplicacions de la microscòpia electrònica de rastreig». Clínic Barcelona - IDIBAPS, 18-03-2011. [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ «Els CCiTUB inauguren l'aula Núria Cortadellas Ramentol». Centres Científics i Tecnològics de la UB, 25-03-2022. [Consulta: 10 maig 2024].
# Diane Foster

Diane Foster (Vancouver, 3 de març de 1928 - Oliver, 4 de gener de 1999) és una ex-atleta canadenca, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. Va guanyar la medalla de bronze en la prova del 4x100 metres formant equip amb Viola Myers, Nancy MacKay i Patricia Jones, mentre en els 200 metres quedà eliminada en sèries.

## Millors marques

* 100 metres. 12,5" (1948)
* 200 metres. 25,5" (1948)

## Referències

* 1 2 «Diane Foster Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Amficionins

Els amficionins (Amphicyoninae) són una subfamília extinta de mamífers carnívors de la família dels amficiònids que tingueren una amplíssima distribució des de l'Oligocè superior fins al Pliocè inferior, fa entre 4,9 i 24,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, Espanya, els Estats Units, França, Geòrgia, el Kazakhstan, el Nepal, el Pakistan, Rússia, Sud-àfrica, Suïssa, Ucraïna i la Xina. En comparació amb altres membres de la seva família, els amficionins solien mancar de dents premolars o, com a mínim, tenir-les considerablement reduïdes. En canvi, tenien les dents molars posteriors més grosses. Presentaven un marcat dimorfisme sexual.

## Referències

* 1 2 Entrada «Amphicyoninae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ Hunt, Jr., 1998, p. 209.

## Bibliografia

* Hunt, Jr., R. M. «Amphicyonidae». A: Janis, C. M.; Scott, K. M.; Jacobs, L. L. Evolution of Tertiary Mammals of North America. Volume 1: Terrestrial carnivores, ungulates, and ungulatelike mammals (en anglès). Cambridge University Press, 1998, p. 196-227. ISBN 978-0-521-35519-3.
# Grup G

El Grup G va ser un grup de resistents actius a Bèlgica durant la Segona Guerra Mundial. Aquest grup s'ha conegut pel nombre de sabotatges en infraestructures per perjudicar l'ocupant nazi.
Una de les seves accions més destacables va ser "el gran tall del 15 de gener de 1944" que va consistir en la demolició amb explosius de 28 torres d'alta tensió, privant nombroses fàbriques d'energia al llarg de dies a tot el país.
El fundador del grup, Jean Burgers, va ser arrestat el 1944 i va ser deportat a Breendonk i després a Buchenwald. Va ser executat a la forca el setembre de 1944 a l'edat de 27 anys.
Una plaça del campus de Solbosch de la Universitat Lliure de Brussel·les porta el nom del grup.

## Enllaços externs

* Le Groupe G Arxivat 2005-12-18 a Wayback Machine.
# Emyduranus

Emyduranus és un gènere extint de sinàpsids que visqueren durant el Permià superior en allò que avui en dia és el sud d'Àfrica. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Occidental i el Cap Septentrional. Era un anomodont petit i el crani ample i pla. El crani feia 90 mm de llargada i 72 mm d'amplada. El seu descriptor, el paleontòleg sud-africà Robert Broom, s'hi referí com «un dels anomodonts més interessants que es coneixen».

## Referències

* 1 2 Entrada «Emyduranus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* 1 2 Broom, 1921, p. 670.
* ↑ Broom, 1921, p. 671.

## Bibliografia

* Broom, R. «On some new genera and species of anomodont reptiles from the Karroo beds of South Africa» (en anglès). Proceedings of the Zoological Society of London, 1921, pàg. 647–674.
# Émile Bertaux

Émile Bertaux (Fontenay-sous-Bois, Illa de França, 1869 - París, 1917) fou un historiador de l'art francès.
Hispanista remarcable, va dedicar-se plenament a l'estudi de la història de l'art i s'interessà fonamentalment per l'art hispànic medieval, fent-ne ressaltar la seva importància, a La revue de l'Art. Fou també autor dels volums corresponents a la pintura hispànica de la baixa edat mitjana a l'Histoire de l'Art d'André Michel. Treballà en universitats i museus del seu país i dirigí la revista Gazette des Beaux Arts.

## Referències

* ↑ Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# Holarchaea

Holarchaea és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels anàpids (Anapidae).
Són molt petites, d'uns 1,5 mm de llargada, amb uns colors que van del negre brillant al beix. Cal destacar que al costat dels ulobòrids i els lifístids, són les úniques aranyes conegudes que no tenen glàndules verinoses.
S'han trobat només en els boscos de Tasmània i Nova Zelanda, on viuen en microhàbitats amb un grau molt alt d'humitat.

## Sistemàtica

Conté la informació recollida fins al 28 d'octubre de 2006, que inclou 1 sol gènere amb 2 espècies: Holarchaea Forster, 1955
* Holarchaea globosa (Hickman, 1981) (Tasmània)
* Holarchaea novaeseelandiae (Forster, 1949) (Nova Zelanda)

### Antiga taxonomia

Holarchaea havia sigut l'únic gènere de l'antiga família dels holarquèids (Holarchaeidae). que actualment ha estat considerada com a sinònim dels anàpids (Anapidae) per Dimitrov et al. el 2017. El canvi ha estat acceptat pel World Spider Catalog.
D'altra banda, Holarchaeidae era una família que havia format part de la superfamília dels arqueoïdeus (Archaeoidea), juntament amb els arquèids, mecismauquènids, microfolcommàtids i pararquèids. Les aranyes, tradicionalment, foren classificades en famílies que van ser agrupades en superfamílies. Quan es van aplicar anàlisis més rigorosos, com la cladística, es va fer evident que la major part de les principals agrupacions utilitzades durant el segle XX no eren compatibles amb les noves dades. Actualment, els llistats d'aranyes, com ara el World Spider Catalog, ja ignoren la classificació per sobre del nivell familiar.

## Referències

* ↑ Dimitrov, Benavides Silva, Arnedo, Giribet, Griswold, Scharff & Hormiga, 2017 : Rounding up the usual suspects: a standard target-gene approach for resolving the interfamilial phylogenetic relationships of ecribellate orb-weaving spiders with a new family-rank classification (Araneae, Araneoidea). Cladistics, vol.33}, n.3, p.221-250.
* ↑ «Family: Anapidae Simon, 1895». World Spider Catalog. Natural History Museum Bern. [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ Coddington, 2005, p. 24.
* ↑ World Spider Catalog, 2018.

### Bibliografia

* Forster, R. R.; Platnick, N. I. (1984): "A review of the archaeid spiders and their relatives, with notes on the limits of the superfamily Palpimanoidea (Arachnida, Araneae)". Bull. Am. Mus. nat. Hist. 178:1-106. Abstract - PDF (60Mb)
* Meier J. & White J. (eds) (1995): "Handbook of Clinical Toxicology of Animal Venoms and Poisons". Boca Raton: CRC Press.
* Coddington, Jonathan A. Spiders of North America: an identification manual. American Arachnological Society, 2005, p. 18–24 [Consulta: 24 setembre 2015]. «Phylogeny and classification of spiders»
* World Spider Catalog. «World Spider Catalog version 19.0». Natural History Museum Bern, 2018. [Consulta: 11 juliol 2018].

## Vegeu també

* Arqueoïdeu
* Classificació de les aranyes

## Enllaços externs

* The World Spider Catalog, V7.5
* Holarchaeid Spiders
# Cal Jan (l'Estany)

Cal Jan és una masia del terme municipal de l'Estany, a la comarca catalana del Moianès.
Està situada a 948,8 metres d'altitud a la zona meridional del terme, prop del límit amb Moià. És a prop i al nord-est de Cal Costa, en el vessant de ponent del Serrat de l'Horabona i a llevant del Raval del Prat, del poble de l'Estany. És a prop i a migdia de la Font Pedrosa i de l'extrem meridional de la plana que antigament ocupava l'estany de l'Estany.
És un mas senzill i reformat, d'uns 204 metres quadrats de planta, construit el segle xviii. Consta d'un edifici principal de dos alçades i dos cossos annexos. L'edifici principal té un cobert de teula àrab amb dos aiguavessos, perpendiculars a la façana principal. La construcció principal és de pedra i argamassa o totxana en la part reformada. Un annex és de fet de fusta i l'altre de pedra.

## Referències

* ↑ «Mapes de patrimoni cultural». Diputació de Barcelona. [Consulta: 9 abril 2023].