OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Gras Fortuny

* Aquest article tracta sobre l'oftalmòleg reusenc. Vegeu-ne altres significats a «Francesc Gras (desambiguació)».
Francesc Gras Fortuny (Reus, 1854 - 1943) va ser un metge oftalmòleg català.
Va estudiar medicina a Barcelona i es va doctorar a Madrid, on es va especialitzar en malalties oculars i va ser professor adjunt a la Facultat de Medicina. Publicà articles de divulgació mèdica, de Madrid estant, al Diario de Reus el 1883. Aquell mateix any tornà a la seva ciutat i s'hi va establir com a metge oftalmòleg i també de medicina general i cirurgià. Va donar conferències al Centre de Lectura i va publicar fulletons divulgatius sobre temes mèdics el 1885.
El 1887 va fundar i va dirigir La Medicina contemporánea, una publicació mèdica local i comarcal que va tenir llarga durada. Als inicis del segle XX va col·laborar al Boletín del Colegio de Médicos del Partido de Reus i quan aquesta publicació va desaparèixer, a partir del 1914 al Boletín de la Asociación de Médicos de Reus, continuadora de l'anterior i també de caràcter mensual.
El 1905, per oposició, guanyà a Madrid la plaça d'inspector de sanitat, que el portà a la província de Lleida. Tornat a Reus, exercí d'oftalmòleg fins a l'any 1920. Va treballar perquè Reus disposés d'un servei de reconeixement mèdic per a les escoles públiques, on ell hi oferia els seus serveis gratuïtament. Col·laborà a l''Eco del Centro de Lectura i a totes les revistes mèdiques de la ciutat. Va ser un membre actiu de l'Associació Catalanista de Reus.
La nissaga reusenca dels Gras la conformen tres generacions de metges oftalmòlegs. El seu fill, Francesc Gras Rebull (1895-1970), va ser metge a l'Hospital de Sant Joan, i el seu net, Francesc Gras Salas (1921-2022) va escriure diversos llibres de temàtica històrica local, on s'hi expliquen anècdotes, fets diversos i personatges reusencs que han destacat per la seva estima a la ciutat.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 340.
* ↑ Aguadé Sans, Enric «Metges en exercici a Reus entre 1900 i 1966». Col·legi Oficial de Metges de Tarragona: una història de cent anys (1898 - 1998), 1998, pàg. 124.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 291.
* ↑ «L'oftalmòleg Francesc Gras és 'El Més Amic de Reus 2012'». Reus Digital, 26-05-2013.
* ↑ Gras Salas, Francesc. Gent, racons i olors de Reus (Francesc Gras Fortuny. Metge oftalmòleg, p.120). Autoedició, 2000.

## Enllaços externs

* Francesc Gras i Fortuny. Galeria de metges catalans [consulta 23-III-2015]
# Cal Birrotes

Cal Birrotes o Casa Birrotes és una casa de Torà, a la comarca del Solsonès, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Casa cantonera que s'ubica quasi al final de l'avinguda de Solsona.

## Descripció

Edifici de tres plantes que destaca per les seves formes ondulants i la galeria que presenta.
A la planta baixa apareix una porta rectangular d'accés amb lluernari, i dues portes més grans per on s'entrava a una discoteca actualment tancada. Arran de la instal·lació d'aquesta discoteca als baixos de l'edifici, les motllures de les portes es van pintar amb un color granat molt estrident i les franges de pedra horitzontals que travessen la façana es van pintar de color blanc. Al primer pis podem veure-hi dues portes balconeres rectangulars emmarcades amb una motllura llisa i decoracions sinuoses, amb els seus respectius balcons i baranes de forja. La façana del segon pis l'ocupen dues finestres rectangulars amb la mateixa motllura que al pis inferior.
Aquest edifici s'encapçala amb un cos de línies ondulants, més alt al centre que als laterals, dins el qual podem llegir la data "1953".
Però una de les parts més interessant de Cal Birrotes és la galeria que presenta a la cantonada. Aquesta galeria té tres cares idèntiques amb obertures rectangulars i la mateixa motllura llisa que a la resta de l'edifici. Igualment es remata amb un cos ondulat amb perfil de volutes.
La façana lateral no presenta cap mena d'interès.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Birrotes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Thomas Guénolé

Thomas Guénolé (Falaise, 13 de setembre de 1982) és un politòleg francès i un intel·lectual compromès amb l'esquerra. Va ser especialment assessor de Jean-Louis Borloo, assessor d'Arnaud Montebourg, director d'estudis de l'UDI, i codirector de l'escola de formació La França Insubmisa.
Guénolé distingeix quatre tipus de corrents a la família d'extrema dreta francesa: l'extrema dreta poujadista, l'extrema dreta sobiranista, l'extrema dreta tradicionalista i l'extrema dreta racista. Aquestes quatre famílies es corresponen respectivament, sota forma radicalitzada, a les famílies de la dreta francesa que són la dreta liberal, la dreta gaullista, la dreta moral i la dreta securitària.

## Publicacions destacades

* First. Nicolas Sarkozy, chronique d'un retour impossible ? (en francès), 2013, p. 304. Guénolé2013. ISBN 978-2-7540-5454-6.
* First. Petit guide du mensonge en politique (en francès), 2014, p. 157. Guénolé2014. ISBN 978-2-7540-5921-3.
* Le Bord de l'eau. Les jeunes de banlieue mangent-ils les enfants ? (en francès), 2015, p. 214. Guénolé2015. ISBN 978-2-35687-417-7.
* First. La Mondialisation malheureuse (en francès), 2016, p. 336. Guénolé2016. ISBN 978-2-7540-6884-0.
* Fayard. Islamopsychose (en francès), 2017, p. 288. Guénolé2017. ISBN 978-2-213-70188-2.
* Plon. Antisocial (en francès), 2018, p. 288. Guénolé2018. ISBN 978-2-259-26385-6.
* La Chute de la Maison Mélenchon : Une machine dictatoriale vue de l'intérieur, Paris, Albin Michel, 2019, 256 p.
* Le livre noir de la mondialisation : 400 millions de morts, Plon, 2020.

## Referències

* ↑ «Thomas Guénolé, le politologue devenu éditorialiste « Insoumis »» (en francès). Le Monde.fr, 22-09-2017.
* ↑ Bouchet-Petersen, Jonathan. «Thomas Guénolé, politologue pressé» (en francès). [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ Thomas Guénolé. «Manif pour tous : l'UMP de Copé s'autodétruit en se rapprochant de la cathosphère». Le Nouvel Observateur.com. [Consulta: 14 maig014].
* ↑ «Thomas Guénolé, politologue, éditorialiste, analyste, militant, insoumis... “Tout ça à la fois”» (en francès). [Consulta: 24 abril 2022].
# Dinarc de Corint

* Per l'orador àtic, nascut també a Corint, vegeu «Dinarc d'Atenes»
Dinarc (en grec antic: Δείναρχος, Deinarchus) fou un polític corinti de final del segle iv aC.
Formava part dels seguidors d'Antípatre, qui el nomenà epimeletes del Peloponnès. Es tracta, segurament, del mateix Dinarc que, l'any 319 aC, acusà Dèmades davant Cassandre. Dinarc era amic de Foció, i l'any següent, quan Foció va ser condemnat a mort a Atenes per orde de Polipercont, Dinarc i els seus altres amics patiren la mateixa sort.
Segons Niese, es podria tractar del mateix company de Timoleont, de nom Dinarc, esmentat per Plutarc (Vides paral·leles: «Timoleont», 21.24), però no sembla més que una conjectura sense fonament.

## Referències

* 1 2 «Deinarchos 2». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith (editor), William. «2.Deinarchus of Corinth». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 951.
# Monestir de Břevnov

El Monestir de Břevnov (en txec: Břevnovský klášter) és una arcabadia benedictina al barri de Břevnov de Praga, la capital de la República Txeca.
Va ser fundada per Sant Adalbert, segon bisbe de Praga, l'any 993 dC, amb el suport del duc Boleslav II de Bohèmia. Va ser, doncs, el primer monestir benedictí masculí de Bohèmia, i a més té la tradició cervesera més antiga de la República Txeca, fins avui, l'anomenada cervesa Benedicta Břevnovský que s'elabora aquí.

## Referències

* ↑ «Benediktinské arciopatství sv. Vojtěcha a sv. Markéty».
# Old Vic Theatre

Old Vic és un teatre ubicat al sud-est de Waterloo Station a Londres al cantó de The Cut i Waterloo Road. És un monument registrat des del 1951. També és el nom d'una companyia de repertoris dedicats al teatre, i sempre treballa pel Royal National Theatre.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre (anglès)
# Vaudeville Theatre

El Vaudeville Theatre és un teatre del West End a la Ciutat de Westminster (Londres). Com el mateix nom indica, el teatre va acollir en els seus inicis la majoria de vodevils i revistes musicals de l'època. Va obrir el 1870 i va ser reconstruït en dues ocasions, encara que cada nou edifici ha conservat elements de l'estructura anterior. L'edifici actual es va inaugurar el 1926, i té una capacitat de 690 seients.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2009-02-06 a Wayback Machine.
# Discjòquei

Un discjòquei, popularment també anomenat punxadiscos (PD), també conegut pel manlleu d'origen anglès DJ (dijei), és la persona encarregada de reproduir i mesclar música per a una audiència a les discoteques, pubs, clubs, festivals o a la ràdio. El terme discjòquei procedeix del mot anglès disc que es refereix als discs fonogràfics (vinils) i, posteriorment, també altres formats d'enregistrament musical.
El discjòquei de ràdio ha de presentar els temes i autors que sonen. El discjòquei de discoteca ha de jugar amb efectes com l'scratch o el turntablism. Depenent de l'estil musical hi ha diferents tècniques i equips, per exemple els discjòqueis de hip-hop acostumen a punxar amb tocadiscs perquè un MC hi canti a sobre.

## Equip

L'equip d'un DJ consta principalment de:
* Una combinació de dos reproductors de música que acostumen a ser tocadiscs o reproductors de CD adaptats.
* Una taula de mescles que permeti mesclar adequadament les cançons amb reguladors de volum, d'equalització i efectes. Tenen dues o quatre entrades per als reproductors i diverses sortides per a l'equip d'amplificació.
* Uns auriculars que connectats a la taula de mescles permetin escoltar les cançons per separat, preparar un punt de CUE (el lloc des d'on es reprodueix la pista), etc.
Com a complements hi ha:
* Un ordinador amb diverses funcions com per a utilitzar programari per discjòqueis com Serato o Traktor
* Instruments analògics o digitals controlats amb programari DAW com ara Ableton Live
* Unitats d'efectes
* Un monitor de cabina
* Mostrejadors o caixes de ritmes

## Referències

* ↑ «discjòquei - Cercaterm». TERMCAT. [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ «Jordi Baldrich, mestre discjòquei: "Aprendre a la discoteca"», 16-06-2014. [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ «El cantant i discjòquei, Miqui Puig, arrasa a la Serenalla Market». El Periòdic, 17-07-2023. [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ Fortuny, Ignasi. «Els discjòqueis ja són (oficialment) artistes». El Periódico, 25-06-2023. [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ «Dj de butxaca». Gencat. [Consulta: 31 agost 2023].
# Aksana Miankova

Aksana Miankova (28 de març de 1982 a Krichev, Belarús) és una atleta belarussa especialista en llançament de martell, que es va proclamar campiona olímpica als Jocs de Pequín 2008 batent el rècord olímpic amb 76,34 m.
La seva marca personal és de 77,32 m, aconseguida a Minsk el 29 de juny de 2008, que és la tercera millor marca mundial de la història.

## Referències

* ↑ Oksana Menkova Arxivat 3-2-2014 a Wayback Machine.. sports-reference.com
# Jose Manuel Castells Arteche

Jose Manuel Castells Arteche (Bilbao, 27 de juliol de 1943 - Sant Sebastià, 19 d'octubre de 2024) va ser un catedràtic de Dret Administratiu de la Universitat del País Basc, degà de la Facultat de Dret, membre de la Comissió Arbitral del País Basc i diputat de la Diputació Foral de Guipúscoa.

## Biografia

José Manuel Castells va néixer a Bilbao el 1943. Era germà Miguel Castells Artetxe, parlamentari basc i senador per Herri Batasuna, de María Teresa Castells Arteche i de Carmen Castells Arteche.
Es va doctorar en Dret per la Universitat Complutense de Madrid amb premi extraordinari. Va ser professor convidat per la Universitat de Trento (1993) i ponent en el Congrés de la Universitat de Nacions Unides (1992). Va ser membre de la Comissió Arbitral del País Basc, Diputat Foral de la primera Diputació Foral de Guipúscoa de la democràcia, director d'Administració Local del Consell General del País Basc, impulsor de l'Institut Basc d'Administració Pública, membre de la primera Comissió Mixta de Transferències i membre de la Junta Electoral de Guipúscoa.
També va ser degà de la Facultat de Dret de la Universitat del País Basc (UPV) i secretari general de la UPV. Com a expert va participar en la reforma constitucional del Senat, sobre seguretat pública en el Congrés dels Diputats, i en la Comissió Especial d'Autogovern del Parlament Basc.
En 1974 va aconseguir la plaça de professor titular en la UPV i el 1984 la càtedra de Dret Administratiu. També va ser el president de la secció de dret d'Eusko Ikaskuntza.

## Publicacions

Entre les publicacions de Castells destaquen:
* La UPV-EHU a debate, 1998.
* La institucionalización jurídica y política de Vasconia, 1997.
* Cuestiones finiseculares de las administraciones públicas, 1991.
* La policía autónoma, 1988.
* Libro Proceso de construcción y desarrollo de la función pública autonómica, 1987.
* La Euskadi autónoma y los funcionarios públicos, 1980.
* El estatuto vasco: El estado regional y el proceso estatutario vasco, 1976.

## Referències

* ↑ «Fallece a los 81 años el catedrático y exdiputado foral en Gipuzkoa José Manuel Castells» (en castellà), 19-10-2024. [Consulta: 23 octubre 2024].
* ↑ «Castells Arteche, José Manuel - Auñamendi Eusko Entziklopedia» (en castellà). aunamendi.eusko-ikaskuntza.eus. [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ «Jose Manuel Castells Arteche.».
* ↑ «https://www.jakiunde.eus/nc/miembros/m/?mid=25&n=Castells-Arteche-Jose-Manuel» (en espanyol europeu). www.jakiunde.eus. Arxivat de l'original el 2020-08-12. [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ «José Manuel Castells Arteche | Erein» (en castellà). www.erein.eus. [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ Iustel. «Revista General de Derecho Administrativo» (en castellà). www.iustel.com, 01-01-2018. [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ Irekia. «Irekia Eusko Jaurlaritza - Gobierno Vasco :: Disposición BOPV 201105895» (en castellà). www.irekia.euskadi.eus. [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ Vasco, Eusko Jaurlaritza - Gobierno. «Euskal Herriko Agintaritzaren Aldizkaria» (en basc). www.euskadi.eus. [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ «José Manuel Castells Arteche - Dialnet» (en castellà). dialnet.unirioja.es. [Consulta: 6 abril 2018].
# Noussair Mazraoui

Noussair Mazraoui (nascut el 14 de novembre de 1997) és un futbolista professional marroquí d'origen neerlandès que juga de lateral dret pel Manchester United i per l'equip nacional marroquí.

## Palmarès
### AFC Ajax

* 3 Lligues neerlandeses: 2018-19, 2020-21, 2021-22
* 2 Copes neeelandeses: 2018-19, 2020-21
* 1 Supercopa neerlandesa: 2019

### Fußball-Club Bayern München

* 1 Lliga alemanya: 2022-23
* 1 Supercopa alemanya: 2022

## Referències

* ↑ «Marroc» (PDF) p. 16. Confederation of African Football, 15-06-2019. Arxivat de l'original el 2019-06-21. [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ https://www.ajax.nl/teams/ajax-1/selectie/speler/noussair-mazraoui.htm?dbpage=426352
* ↑ «Netherlands - N. Mazraoui - Profile with news, career statistics and history - Soccerway». soccerway.com. [Consulta: 24 agost 2016].

## Enllaços externs

* Noussair Mazraoui, Fitxa a Soccerway
* Noussair Mazraoui a worldfootball.net
# Batalla de Jemappes

La batalla de Jemappes entre Àustria i França va tenir lloc al 6 de novembre de 1792 a Jemappes, un poble prop de Mons als Països Baixos austríacs, actualment a Hainaut a Bèlgica.
L'exèrcit revolucionari francès, fort pel seu nombre de 40.000 voluntàries poc experimentats, anomenat Armée de l'Argonne o Armée de Belgique conduït per Charles François Dumouriez va vèncer l'exèrcit austríac de 26.000 soldats conduït pel duc Albert de Saxònia-Teschen, governador dels Països Baixos austríacs. Del costat francès van participar entre altres el futur Lluís Felip I de França que tenia aleshores només 19 anys i es feia dir «général Égalité» i el seu germà petit Antoni d'Orléans, duc de Montpensier. La batalla fou guanyada per Dumouriez mitjançant càrregues contra les posicions fortificades austríaques que l'hi costaren moltes baixes.

## Conseqüències

La victòria va permetre annexar – o alliberar a l'argot revolucionari – el territori. El nombre de les víctimes varia segons les fonts.
Al 18 de març de 1793 l'exèrcit austríac va tornar a conquerir el territori després de la batalla de Neerwinden. Al 26 de juny de 1794 la victòria francesa a la Batalla de Fleurus va tornar el territori a França. El 1795, els francesos van batejar el departament de Jemappes com a recordatori de la victòria.
El 1911, el moviment való, sota la inspiració del socialista Jules Destrée va erigir un monument recordatori d'aquesta victòria, considerada com la victòria de les idees revolucionàries, laiques i lliuradors en oposició a la part flamenca de Bèlgica, considerada com conservadora i massa sotmesa a l'obscurantisme religiós.

## Referències

* ↑ Fremont-Barnes, Gregory. The Encyclopedia of the French Revolutionary and Napoleonic Wars: A Political, Social, and Military History (en anglès). vol.1. Gregory Fremont-Barnes, 2006, p. 681. ISBN Gregory Fremont-Barnes.
* ↑ Die Schlacht bei Jemappes (en alemany)
# Moviment Patriòtic Català

El Moviment Patriótico Catalán (MPC) era un grup polític a Catalunya fundat el 1994 de caràcter espanyolista, antiesquerres i d'ultradreta.
Tot i que solia emprar part de la retòrica i símbols propis del catalanisme, la majoria dels seus membres es consideraven un grup espanyolista de dretes. En la dècada del 1990 va organitzar actes d'homenatge al monument del Timbaler del Bruc i participaren en l'acte anual de Comunió Tradicionalista Carlista a Montserrat d'homenatge al Terç de Requetès de la Mare de Déu de Montserrat. Cal afegir que el MPC era hereu directe del grup terrorista Milícia Catalana, el qual va tenir certa força al Principat de Catalunya especialment a principis de la dècada de 1980 i va realitzar diversos atemptats de baixa i mitjana intensitat (fonamentalment contra clíniques on es practiquessin avortaments i també contra seus de partits i associacions independentistes) entre els quals destaca l'explosió el 1992 d'una bomba a la Clínica Dexeus, que va destrossar la seva façana. Carlos Francisoud, alcaldable per Badalona de PxC (Plataforma per Catalunya) el 2011 i personatge rellevant de MPC, fou condemnat el 1997 a 8 anys i mig de presó per associació il·licita i atemptat per accions del grup armat Milícia Catalana.
Amb tot, Milícia Catalana no actua en l'actualitat malgrat no haver-se dissolt, si bé és cert que quatre persones (algunes vinculades al Moviment Patriòtic Català) van ser declarades culpables d'actes de terrorisme comesos durant la matinada del 3 de març del 2001 a Barcelona.
Alguns ex-membres del MPC s'han unit a Plataforma per Catalunya. Antics militants del grup i de Batzegada, juntament amb els del Casal Tramuntana i Plataforma per Catalunya organitzen homenatges als catalans morts a la Guerra de Cuba i que són enterrats al Cementiri de les Corts

## Referències

* ↑ Diccionari de l'extrema dreta a Catalunya, de la A a la Z, elcritic.cat
* ↑ L'arrel autòctona del Casal Tramuntana Arxivat 2016-09-17 a Wayback Machine., directa-cat
* ↑ TRAMUNTANA RECUPERA DEMÀ L'HOMENATGE ALS CATALANS CAIGUTS A LA GUERRA DE CUBA QUE ABANS FEIA EL CASAL ROGER DE LLÚRIA DE DEMOCRACIA NACIONAL, EL MOVIMENT PATRIÒTIC CATALÀ I BATZEGADA
* ↑ La policia afirma que l'artefacte frustrat a Sants tenia quatre quilos d'explosiu i estava ideat per fer més mal
* ↑ Borràs, Jordi. Plus ultra : una crònica gràfica de l'espanyolisme a Catalunya, abril 2015. ISBN 978-84-86469-63-4.
* ↑ «ESPAÑA | El Supremo confirma la pena al responsble del grupo ultra Milicia Catalana». [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ 324cat. «El mapa de l'extrema dreta a Catalunya més enllà de Vox», 11-10-2020. [Consulta: 23 setembre 2021].
* ↑ «L'alcaldable de PxC a Badalona és un històric antiindependentista condemnat a 8 anys i mig de presó». Arxivat de l'original el 2016-08-20. [Consulta: 5 agost 2016].
* ↑ Carles Francisoud, líder de PxC en Badalona: “Lo ideal es que la presencia del islam en Cataluña termine siendo inexistente”, a alertadigital.com

## Enllaços externs

* Condemnat a 6 anys el fill de Royuela per una bomba casolana Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Solidaritat per la Independència

* Aquest article tracta sobre el partit polític de 2010. Vegeu-ne altres significats a «Solidaritat Catalana (desambiguació)».
Vegeu Solidaritat Catalana per la Independència.

## Referències

* ↑ «Solidaritat per la Independència es registra com a partit polític». Avui, 13-09-2010 [Consulta: 12 desembre 2010].
# Elvi Svendsen

Elvi Svendsen (Copenhaguen, 8 de gener de 1920 - municipi de Gladsaxe, 7 de febrer de 2013), posteriorment coneguda amb el nom de casada Elvi Carlsen, fou una nedadora danesa que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on va disputar dues proves del programa de natació. Fou setena en els 4x100 metres lliures, mentre en els 100 metres lliures quedà eliminada en sèries. Dotze anys més tard, una vegada finalitzada la Segona Guerra Mundial va disputar els Jocs de Londres de 1948, on va disputar els 4x100 metres lliures. L'equip danès guanyà la medalla de plata, però Svendsen no disputà la final, per la qual cosa no li fou entregada la medalla, tot i que el Comitè Olímpic Internacional la hi reconeix actualment.
En el seu palmarès destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de natació de 1947.

## Referències

* ↑ Elvi Svendsen a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Elvi SVENDSEN - Olympic Swimming | Denmark» (en anglès), 17-06-2016. [Consulta: 4 agost 2020].
# Mateu Barberà

Mateu Barberà (?-1566) fou un compositor renaixentista català i va arribar a ser abat del monestir de Sant Feliu de Guíxols.
Mateu Barberà, que va néixer entre finals del segle xv i principis del XVI (es desconeix la data de naixement), va ser un compositor de música sacra renaixentista que va gaudir de gran renom en vida.
No hi ha gairebé informació de la seva vida ni tampoc de la seva obra.
Se sap que va viure al monestir de Sant Feliu de Guíxols (d'ordre religiosa benedictina, el qual va posar inici a la seva activitat eclesiàstica l'any 968 d.C) i que, amb el pas dels anys, arribà a convertir-se en abat. Barberà morí l'any 1566 en aquest monestir.

## Referències

* ↑ Olarte, Matilde. Diccionario de la música española e hispanoamericana (en castellà). 2, p. 198. ISBN 8480483059.
* ↑ Saldoni, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles. Madrid: Imprenta de D. Antonio Pérez Dubrull, 1881, secció 2, p. 23.
# Aage Eriksen

Aage Eriksen (Notodden, 5 de maig de 1917 - Notodden, 17 de juny de 1998) va ser un lluitador noruec, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes lleuger del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, quedà eliminat en sèries en la mateixa competició.

## Referències

* ↑ «Aage Eriksen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 23 novembre 2019].
# David Collet

David Collet (anglès: Theodore David Anthony Collet) (Lambeth, 19 d'octubre de 1901 - Scottsdale, 26 d'abril de 1984) fou un remer anglès que va competir durant la dècada de 1920.
Collet estudià a la Universitat de Cambridge i va remar amb l'equip d'aquesta universitat en l'Oxford-Cambridge de 1922, 1923 i 1924. Guanyà les edicions de 1922 i 1924. Va formar part del Leander Club i es va centrar en el scull individual. El 1927 guanyà la Wingfield Sculls. El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de bronze en la prova de Scull individual del programa de rem. El 1928 i 1929 revalidà el triomf a la Wingfield Sculls.

## Referències

* ↑ Wingfield Sculls Record of Races
* ↑ «David Collet Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2012. [Consulta: 5 agost 2018].