OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tuli Márquez de la Nogal

Tuli Márquez de la Nogal (Barcelona, 1962) és un periodista i escriptor català. Llicenciat en periodisme per la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat Autònoma de Barcelona, ha treballat com a guionista per Televisió de Catalunya. També va dedicar-se a la música i a la promoció televisiva i cinematogràfica. El març 2013 va publicar L'endemà, la seva primera novel·la, amb Edicions del Periscopi. En ella, narra les vivències amb Les Roques, un grup de rock nascut a la dècada del 1980, que ha d'enfrontar-se al que serà, probablement, el seu darrer concert. Segons va afirmar Ignasi Moya a La Vanguardia «L'endemà, més que una novel·la de músics és una exploració de relacions personals: de pares i fills, de germans, de parelles, amics. Personatges que intenten buscar això que solem anomenar un sentit de la vida mentre les seves vides es troben atrapades en una teranyina teixida amb allò que Les Roques significa pera cada un d'ells».

## Obra

* L'endemà, 2013, Edicions del Periscopi, ISBN 978-84-940490-3-3
* La mida dels nans, 2019. Més llibres, ISBN 978-84-17353-16-2
* Les voltes del món, 2023. Alrevés, ISBN 978-84-19615-28-2

## Referències

* ↑ Llort, Lluís «El golf i la mare que el va parir». Cultura, El Punt Avui, 17-05-2013.
* 1 2 Bon, Francesc. «L'Endemà de Tuli Márquez». Núvol.
* ↑ Moya, Ignasi «Últim concert». Culturas, La Vanguardia, 17-03-2013, p. 12.
* ↑ Vendrell, Ramón «Tuli Márquez: "Els ‘boomers’ som una generació de fracassats"». elperiodico.cat, 15-10-2023.

## Enllaços externs

* Tuli Márquez de la Nogal - Lloc web oficial
# Llista de municipis d'Albacete

Llista de municipis de la província d'Albacete:
| Nom | Població |
| Abengibre | 977 |
| Alatoz | 603 |
| Albacete | 159.518 |
| Albatana | 856 |
| Alborea | 827 |
| Alcadozo | 774 |
| Alcalá del Júcar | 1.404 |
| Alcaraz | 1.766 |
| Almansa | 24.974 |
| Alpera | 2.389 |
| Ayna | 913 |
| Balazote | 2.576 |
| Balsa de Ves | 226 |
| El Ballestero | 527 |
| Barrax | 1.978 |
| Bienservida | 786 |
| Bogarra | 1.121 |
| Bonete | 1.270 |
| El Bonillo | 3.174 |
| Carcelén | 651 |
| Casas de Juan Núñez | 1.340 |
| Casas de Lázaro | 427 |
| Casas de Ves | 825 |
| Casas-Ibáñez | 4.415 |
| Cabdet | 9.553 |
| Cenizate | 1.239 |
| Corral-Rubio | 451 |
| Cotillas | 176 |
| Chinchilla de Monte-Aragón | 3.375 |
| Elche de la Sierra | 3.878 |
| Férez | 795 |
| Fuensanta | 388 |
| Fuente-Álamo | 2.720 |
| Fuentealbilla | 1.943 |
| La Gineta | 2.141 |
| Golosalvo | 110 |
| Hellín | 29.847 |
| La Herrera | 356 |
| Higueruela | 1.350 |
| Hoya-Gonzalo | 833 |
| Jorquera | 511 |
| Letur | 1.209 |
| Lezuza | 1.708 |
| Liétor | 1.537 |
| Madrigueras | 4.647 |
| Mahora | 1.379 |
| Masegoso | 119 |
| Minaya | 1.741 |
| Molinicos | 1.164 |
| Montalvos | 146 |
| Montealegre del Castillo | 2.291 |
| Motilleja | 536 |
| Munera | 3.974 |
| Navas de Jorquera | 533 |
| Nerpio | 1.639 |
| Ontur | 2.421 |
| Ossa de Montiel | 2.421 |
| Paterna del Madera | 484 |
| Peñas de San Pedro | 1.222 |
| Peñascosa | 374 |
| Pétrola | 878 |
| Povedilla | 646 |
| Pozo Cañada | 2.718 |
| Pozohondo | 1.840 |
| Pozo-Lorente | 502 |
| Pozuelo | 671 |
| La Recueja | 321 |
| Riópar | 1.479 |
| Robledo | 459 |
| La Roda | 14.881 |
| Salobre | 615 |
| San Pedro | 1.275 |
| Socovos | 1.936 |
| Tarazona de la Mancha | 6.576 |
| Tobarra | 7.869 |
| Valdeganga | 1.881 |
| Vianos | 442 |
| Villa de Ves | 67 |
| Villalgordo del Júcar | 1.241 |
| Villamalea | 3.951 |
| Villapalacios | 741 |
| Villarrobledo | 24.729 |
| Villatoya | 167 |
| Villavaliente | 285 |
| Villaverde de Guadalimar | 450 |
| Viveros | 480 |
| Yeste | 3.597 |

## Vegeu també

* Llista de municipis de Castella - la Manxa
# Universitario

«Universitario» té aquests significats:
* Club Universitario de Deportes, club de futbol peruà, Lima
* Universitario de Sucre, club de futbol bolivià, Sucre
* Técnico Universitario, club de futbol equatorià, Ambato
* Universitario de La Paz, club de futbol bolivià, La Paz
# Crestes de Canedo

Les Crestes de Canedo és una serra situada al municipi de Lladorre a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 267 metres.
# Parenago (cràter)

Parenago és un cràter d'impacte pertanyent a la cara oculta de la Lluna, darrere del limb oriental. El cràter Berkner està pràcticament unit a la vora exterior est-sud-est de Parenago. Al sud-sud-oest es troba Comrie.
És un cràter desgastat i erosionat. En el sector nord de l'exterior del brocal es troben els cràters satèl·lit Parenago W i Parenago Z. Tres petits cràters destaquen sobre la vora de la paret interior en el quadrant sud-est de Parenago. El sòl apareix relativament anivellat i està marcat tan sols per uns petits cràters.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt mitjà del cràter que està més proper a Parenago.
| Cràters satèl·lit | Parenago Coordenades Diàmetre T 26° 00′ N, 110° 42′ O﻿ / ﻿26.0°N,110.7°O﻿ / 26.0; -110.7﻿ (Parenago T) 18 km W 27° 48′ N, 109° 42′ O﻿ / ﻿27.8°N,109.7°O﻿ / 27.8; -109.7﻿ (Parenago W) 49 km Z 28° 54′ N, 109° 00′ O﻿ / ﻿28.9°N,109.0°O﻿ / 28.9; -109.0﻿ (Parenago Z) 18 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Parenago (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Parenago» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2018].
# Castellot

«Castellot, el Castellot o lo Castellot» té aquests significats:
* El Castellot (Ponts), fortificació al municipi de Ponts (Noguera), dalt d'un serrat del marge dret del Segre.
* Ducat d'Aliaga i Castellot
* Serrat del Castellot, serrat de Sant Esteve de la Sarga (Pallars Jussà)
* Serra del Castellot, serra a la Granja d'Escarp a la comarca del Segrià
* Castellot de Viver, torre de planta rectangular d'època carolíngia, al cim d'una penyal a Viver i Serrateix (Berguedà)
* Entitats de població:
** Castellot (Aragó)
** El Castellot (Illes Balears), nucli de població de les Balears
* Muntanyes:
** El Castellot (Balsareny), al Bages
** El Castellot (Beuda), al municipi de Beuda (Garrotxa)
** El Castellot (Castellví de la Marca), al municipi de Castellví de la Marca (Alt Penedès)
** El Castellot (Cercs) al Berguedà
** El Castellot (els Pallaresos), al municipi dels Pallaresos (Tarragonès)
** El Castellot (Font-rubí), al municipi de Font-rubí (Alt Penedès)
** El Castellot (Godall), ael municipi de Godall (Montsià)
** El Castellot (les Valls d'Aguilar), al municipi de les Valls d'Aguilar (Alt Urgell)
** El Castellot (Navars) al Bages
** El Castellot (Sitges), al municipi de Sitges (Garraf)
** El Castellot d'Orriols, al municipi de Navès (Solsonès)
** El Castellot de Vinyoles, al municipi de Ribera d'Urgellet (Alt Urgell)
** Lo Castellot, muntanya d'Artesa de Segre a la comarca de la Noguera
# UTC+13:45

UTC+13:45 és una zona horària d'UTC de +13:45. Només s'utilitza a Nova Zelanda i a les Illes Chatham.

## Enllaços externs

* Ciutats en UTC+13:45 actualment
# Lupa Coddington

Una Lupa Coddington és una lent d'augment que consisteix d'una sola lent molt gruixuda amb un profund solc central com diafragma al seu equador, aquest diafragma limita els raigs propers a l'eix, fet que al seu torn minimitza l'aberració esfèrica. Això permet una ampliació més gran que una lupa convencional, típicament de 10× fins 20×. La majoria de les lupes de lents individuals estan limitades a més o menys 5× abans que es produeixi una distorsió significativa. L'inconvenient és que l el solc-diafragma redueix l'àrea de visió a través de la lupa.

## Història

El 1812 William Hyde Wollaston va introduir una versió molt millorada de les primeres lents d'augment que consistien en un cristall esfèric emprant dos hemisferis de vidre muntats juntament amb una petita distància entre ells. Sir David Brewster va trobar que la forma de Wollaston treballava millor quan les dues lents eren dos hemisferis i l'espai central s'omplia amb un ciment transparent amb el mateix Índex de refracció que el vidre. Per aquest motiu va utilitzar una esfera feta a partir d'una única peça de vidre tall un solc profund tot al voltant Al 1829, Henry Coddington va portar la lent Wollaston-Brewster a l'atenció general, refinant encara més el seu disseny mitjançant la modificació de la forma del solc, però Coddington ja no va pretendre ser el seu inventor.

## Vegeu també

* Lent Stanhope

## Referències

* ↑ An Introduction To Applied Optics, Volume II, L. C. Martin, Sir Isaac Pitman & Sons, Ltd, London, 1932.
* ↑ History of Science, Williams, Book 4, chapter V

## Enllaços externs

* Com construir una lent Coddington
# Tullos

Tullos és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 419 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tullos tenia 419 habitants. La densitat de població era de 107,9 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.484 $ i la renda mediana per família de 31.786 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.896 $ mentre que les dones 22.143 $. La renda per capita de la població era de 14.265 $. Entorn del 13,8% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tullos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ «Fact Sheet- Tullos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
# Puig de la Canova

El Puig de la Canova és una muntanya de 327 metres que es troba al municipi d'Albanyà, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.
# Paolo Rónald Montero Iglesias

Paolo Rónald Montero Iglesias (Montevideo, Uruguai, 3 de setembre de 1971), és un exfutbolista uruguaià que ocupava la posició de defensa. Va ser internacional absolut per la Selecció uruguaiana de futbol en 61 ocasions i va marcar 5 gols. La seva època més prolífica la va passar a la Serie A, i sobretot a la Juventus FC. El seu últim equip va ser el CA Peñarol, club que l'havia vist créixer.

## Trajectòria
### CA Peñarol

Nascut a Montevideo en un entorn futbolístic, el seu pare, Julio Montero també va ser futbolista internacional uruguaià. Després de formar-se en les categories inferiors del Peñarol, va jugar-hi durant dues temporades com a professional abans de ser traspassat a l'Atalanta BC de la Serie A italiana.

### Atalanta BC

Durant la seva primera temporada al club italià es va consolidar en l'eix de la defensa, va arribar a disputar 27 partits, marcant 2 gols durant la temporada del seu debut a la Serie A. Durant la següent temporada va continuar exhibint una gran forma i va disputar fins a 30 partits al campionat nacional, tot i això, no va poder evitar el descens del seu equip a la Serie B. L'infern de la segona divisió només va durar un any, ja que l'equip va tornar a la Serie A només una temporada després, durant aquell any Montero va disputar fins a 34 partits. Durant la temporada 1995-96 la sort no va acompanyar-lo massa i va perdre's uns quants partits a causa de les lesions, arribant a disputar tan sols 23 partits a la Serie A. Tot i això, el seu destacat rendiment durant les quatre temporades a l'equip nord-italià va portar-lo a fitxar la temporada següent per un dels grans equips italians, la Juventus FC.

### Juventus FC

La primera temporada amb l'equip torinès la va completar amb molt d'èxit, arribant a disputar 30 partits de la Serie A en l'eix de la defensa. En l'equip biaconeri va guanyar quatre Scudettos. Durant els deu anys que va vestir la samarreta de la Juventus va compartir l'eix de la defensa amb jugadors com Ciro Ferrara, Mark Iuliano, Gianluca Pessotto, Lilian Thuram, Alessandro Birindelli, Igor Tudor, Nicola Legrottaglie o Fabio Cannavaro. El 2005 dona per acabada la seva etapa italiana i torna a sud-amèrica, el CA San Lorenzo va ser el seu destí.

### CA San Lorenzo

La seva curta estada a l'equip argentí va estar dominada per les lesions, fet que no permetre-li jugar amb constància. El 2006 tot i les ofertes de diversos equips europeus va decidir tornar a l'equip de la seva infància, el CA Peñarol.

### CA Peñarol

A l'equip uruguaià va jugar-hi només una temporada, disputant 26 partits i marcant un gol. Els continus problemes físics van precipitar la seva retirada al final de la temporada 2006-07.

## Palmarès
### Juventus FC

* 4 Serie A: 1996-97, 1997-98, 2001-02, 2002-03.
* 3 Supercoppa Italiana: 1997, 2002, 2003.
* 1 Supercopa d'Europa: 1996.
* 1 Copa Intercontinental: 1996.

## Enllaços externs

* Estadístiques internacionals
* Estadístiques
# Castanhac

Castanhac (francès Castagnac) és un municipi occità del Volvèstre, en el Llenguadoc, del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Àstrid Bergès-Frisbey

Àstrid Bergès-Frisbey (Barcelona, 26 de maig de 1986) és una actriu de cinema i televisió catalana que ha fet també algun treball com a model publicitària i imatge de marca de roba.
Filla de pare català i mare franco-americana, van marxar a viure a París (França) quan tenia cinc anys. Parla fluidament català, francès i castellà. Debutà el 2007 a la televisió francesa i el 2008 va estrenar-se al cinema amb la pel·lícula francesa Un barrage contre le Pacifique i, des d'aleshores, ha fet altres pel·lícules franceses.
El 2010 va protagonitzar la campanya publicitària de la marca britànica de roba French Connection i el 2011 s'estrenaren dues pel·lícules a les quals hi actuà: Pirates del Carib 4, on hi interpretà una sirena, en un petit paper secundari, i Bruc, la llegenda, a la qual encapçalà cartell amb Vincent Pérez, l'antagonista, i Juan José Ballesta, que és qui fa de timbaler. L'any 2014 va interpretar el paper de Sofi a la pel·lícula I Origins de Mike Cahill.

## Teatre

* 2008: Equus, de Peter Shaffer

## Filmografia
### Televisió

* 2007: Sur le fil (sèrie de televisió)
* 2007: Divine Émilie (telefilm)
* 2008: Elles et moi (minisèrie de televisió)
* 2009: La Reine Morte (telefilm)

### Cinema

* 2008: Un barrage contre le Pacifique, de Rithy Panh
* 2009: La Première Étoile, de Lucien Jean-Baptiste
* 2010: Bruc. La Llegenda, de Daniel Benmayor
* 2011: Pirates of the Caribbean: On Stranger Tides, de Rob Marshall
* 2011: La fille du puisatier, de Daniel Auteuil
* 2011: El sexe dels àngels, de Xavier Villaverde
* 2014: I Origins, de Mike Cahill
* 2015: Alaska, de Claudio Cupellini
* 2017: King Arthur: Legend of the Sword, de Guy Ritchie
* 2020: L'Autre, de Charlotte Dauphin
* properament Way Down, de Jaume Balagueró

#### Curts

* 2014: Home Is Where Your Heart Aches, de Julien Levy
* 2015: Up to Me, de Dorine Hollier
* 2015: The Driver, de Michael Pitt
* 2015: Louis, de Stéphanie Doncker

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2012: Premi Gaudí a la millor interpretació femenina principal per Bruc, la llegenda.
* 2016: Premi David de Donatello a la millor actriu per Alaska.

## Referències

* ↑ «La llegenda del timbaler del Bruc arriba als cinemes». Directe!cat, 22-12-2010. Arxivat de l'original el 2010-12-27. [Consulta: 12 febrer 2012].
* ↑ «Equus - Théâtre de Marigny Réservation» (en francès). theatresparisiensassocies.com. [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ «'Eva', 'Mientras duermes' i 'Bruc', les tres pel·lícules més nominades dels premis Gaudí 2012». Diari Ara, 04-01-2012 [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «Premios David di Donatello 2016 ─ Nominados - Mejor actriz». FimlAffinity [Consulta: 2 juny 2020].
# 1333
## Esdeveniments

* Catalunya: Lo mal any primer, la mala collita comença una sèrie de crisis que amb l'entrada al segle xiv, interromp l'expansió territorial dels Països Catalans, i la prosperitat adquirides en els segles anteriors.
* Pesta negra a la Xina, amb 5 milions de morts
* Inundació de Florència

## Necrològiques

* Japó: Príncep Morikuni, catorzè shogun
* Avinyó (Valclusa): Nicolau V, Antipapa

## Referències

* ↑ Corazzon, Paolo. I più grandi eventi meteorologici della storia (en italià). Alpha Test, 2006, p. 123. ISBN 8848307574.
# Ualabi de coll vermell

El ualabi de coll vermell (Notamacropus rufogriseus) és una espècie de macropòdid de mida mitjana, comuna a les parts més temperades i fèrtils de l'est d'Austràlia. Com que és un dels ualabis més grossos, és fàcil de confondre'l amb un cangur. Els mascles poden pesar més de 20 kg i atènyer una mida corporal de 90 cm.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 65. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Línia 5 del metro de Madrid

Mapa Metro Línia 5 :
La Línia 5 del metro de Madrid és una línia de ferrocarril metropolità de la xarxa del metro de Madrid. Aquesta línia connecta les estacions d'Alameda de Osuna i Casa de Campo.

## Referències

* ↑ «Línea 5» (en castellà). Metro de Madrid. [Consulta: 2 maig 2011].
# Trossell

En numismàtica un trossell és una matriu d'acer que, en un dels extrems, té esculpit el negatiu d'una de les cares de la moneda que hom desitja encunyar.

## Abast del terme

En el procés de monedatge per martellejat, colpejant una matriu mòbil superior contra una matriu fixa inferior, el trossell era la matriu mòbil mentre que la matriu fixa s'anomenava pila. Posteriorment i emprada per alguns experts aparegué una terminologia diferent: el mot trossell esdevingué genèric (trossell superior i trossell inferior) i designava les dues matrius. Els termes particulars usats foren encuny (trossell superior) i pila (trossell inferior).
Les obres especialitzades actuals acostumen a seguir una de les terminologies exposades.

## Materials i procés

Fins a l'època de l'emperador Constantí els trossells es feien de bronze. A partir d'aleshores es fabricaren d'acer. L'acer trempat permet encunyar en fred els diversos aliatges emprats en la fabricació de monedes i medalles.
Per a cada sèrie d'encunyació generalment no n'hi prou amb dos encunys. La pràctica habitual és fabricar dues matrius mares i emprar-les per a fabricar tans encunys o trossells com calgui. El tallista prepara una matriu mare per a cada cara, en positiu i amb el mateix aspecte que les cares de la moneda final. Un cop aconseguida la forma desitjada les matrius mare es trempen i normalitzen.
Els encunys s'obtenen a partir de les matrius mare, amb un sistema semblant al de l'encunyació de monedes. Cada matriu (positiu) conforma una peça d'acer recuit de poca duresa que esdevindrà un encuny (en negatiu) després de ser trempada i normalitzada. Pot fabricar-se un nombre important d'encunys o trossells a partir de les matrius originals abans de patir un desgast significatiu.

## Cara o creu

Aquesta forma de decidir, sortejar o apostar deriva als Països Catalans d'una moneda: el croat. Però a França s'anomena “pile ou face”, expressió relacionada amb la matriu inferior i fixa d'encunyar.

## Referències

* ↑ DCVB:Trossell.
* ↑ DCVB:Pila.
* ↑ «Notícia del volum tercer del "Tratado de las monedas labradas en el Principado de Cataluña por el Dr. D. Josef Salat"». Arxivat de l'original el 2019-03-21. [Consulta: 14 gener 2020].
* ↑ Sociedad folk-lore andaluz. El Folk-lore andaluz, 1882, p. 2–.
* ↑ Marie Nicolas Bouillet. Dictionnaire universel d'histoire et de geographie contenant: 1. L'histoire proprement dite..., 2. La biographie universelle ..., 3. La mythologie ..., 4. La geographie ancienne et moderne .... Hachette et C.ie, 1849, p. 1283–.

## Vegeu també

* Volant d'encunyar
* Història de les monedes
# Mont Carlisle

El Mont Carlisle (en anglès Mount Carlisle) és un estratovolcà que es troba a l'illa Carlisle, al grup de les illes Four Mountains de les Illes Aleutianes, Alaska, Estats Units. Tot i la seva modesta alçada, de 1.620 msnm, existeix una petita glacera per sota el cràter al vessant occidental.
Es tenen registrades diverses erupcions en temps històric, però la seva proximitat a altres volcans fa que hi hagi certa confusió en la documentació més antiga a l'hora d'identificar el volcà. La darrera activitat eruptiva se suposa que va tenir lloc el novembre de 1987.

## Referències

* ↑ «Carlisle», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution. [Consulta: 20 gener 2009].
* ↑ «Carlisle Island». Alaska Volcano Observatory. Arxivat de l'original el 25 de gener 2021. [Consulta: 28 setembre 2014].
* ↑ Volcans de la Península d'Alaska i les illes Aleutianes - Selecció de fotografies