OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carcinoma de cèl·lules de Merkel

El carcinoma de cèl·lules de Merkel (CCM) és un càncer de pell rar i agressiu que ocorre en unes 3 persones per cada milió de membres de la població. També es coneix com a APUDoma cutani, carcinoma neuroendocrí primari de la pell, carcinoma primari de cèl·lules petites de la pell i carcinoma trabecular de la pell. Els factors implicats en el desenvolupament del CCM inclouen el poliomavirus de cèl·lules de Merkel (MCPyV o MCV), un sistema immunitari debilitat i l'exposició a la radiació ultraviolada. El carcinoma de cèl·lules de Merkel sol sorgir al cap, coll i extremitats, així com a la regió perianal i a la parpella. És més freqüent en persones de més de 60 anys, persones caucàsiques i homes. El CCM és menys freqüent en nens.

## Fisiopatologia

Tot i que inicialment el CCM va ser anomenat per la cèl·lula de Merkel a causa de les similituds histològiques i fisiològiques entre les cèl·lules del CCM i les de Merkel, el progenitor cel·lular de MCC ha estat una qüestió molt debatuda.

## Referències

* 1 2 «Merkel-cell carcinima». [Consulta: 11 novembre 2019].
* ↑ Dermatology. 2a edició. St. Louis, MO: Mosby/Elsevier, 2008. ISBN 978-1-4160-2999-1. OCLC 212399895.
* ↑ Kervarrec, Thibault; Samimi, Mahtab; Guyétant, Serge; Sarma, Bhavishya; Chéret, Jérémy; Blanchard, Emmanuelle; Berthon, Patricia; Schrama, David; Houben, Roland «Histogenesis of Merkel Cell Carcinoma: A Comprehensive Review». Frontiers in Oncology, 9, 10-06-2019, pàg. 451. DOI: 10.3389/fonc.2019.00451. PMC: 6579919. PMID: 31245285.
* 1 2 Patterson, James W. (James Willis), 1946-. Weedon's skin pathology. Fourth, 2014-12-07. ISBN 978-0-7020-6200-1. OCLC 900724639.
* ↑ Pulitzer, Melissa «Merkel Cell Carcinoma». Surgical Pathology Clinics, 10, 2, 6-2017, pàg. 399–408. DOI: 10.1016/j.path.2017.01.013. PMC: 5443625. PMID: 28477888.
# Casuari comú

El casuari comú (Casuarius casuarius) és un gran ocell no volador de la família dels casuàrids (Casuariidae) que habita zones de selva del nord-est d'Austràlia, Nova Guinea i alguna illa propera. S'anomenen també casuaris a la resta d'espècies de la seva família.

## Morfologia

* Fa 127 – 170 cm d'alçària, amb un pes d'uns 58 kg les femelles i al voltant de 32 kg els mascles. És el tercer ocell amb més pes del món (després de l'estruç comú i l'estruç de Somàlia).
* Plomatge dur i rígid, en general negre llustrós.
* Cara i coll blaus, clatell vermell, i dos carúncules vermelles penjant de la gola. Gran casc ossi sobre el cap.
* Els peus són foros, amb tres dits, l'interior dels quals està dotat d'una urpa de gran llargària que pot utilitzar d'arma.
* No hi ha dimorfirme sexual quant a la coloració del plomatge, si bé la femella és major, amb carúncules més acolorides i casc més gran.
* Les cries tenen ratlles longitudinals alternes blanc groguenc i marró.

## Hàbitat i distribució

Habita al bosc humid, amb freqüencia a prop de corrents fluvials, en terres baixes i muntanyes fins als 3300 m, a l'oest, sud i est de Nova Guinea, illes Aru i Queensland, al nord-est d'Austràlia. S'ha introduït a Seram, a les Moluques.

## Alimentació

S'alimenta d'una gran varietat de fruites del bosc que plega del terra. Ocasionalment menja petits animalons o els seus cadàvers i encara serps.

## Reproducció

És una au solitària, que només s'ajunta en parella en època de cria, que té lloc a finals de l'hivern o primavera. El mascle fabrica un niu a terra que tapissa amb material vegetal, on la femella pon. El mascle cova els ous i cura dels pollets, que són nidífugs.

## Referències

* ↑ Casuari a Termcat Rev. 17-01-2011
* ↑ Davies, S.J.J.F.. «Cassowaries». A: Hutchins, Michael. Grzimek's Animal Life Encyclopedia. 8 Birds I Tinamous and Ratites to Hoatzins. 2a edició. Farmington Hills, MI: Gale Group, 2003, p. 75–79. ISBN 0-7876-5784-0.
* 1 2 3 Davies, S.J.J.F. (2003). "Cassowaries". In Hutchins, Michael. Grzimek's Animal Life Encyclopedia. 8 Birds I Tinamous and Ratites to Hoatzins (2 ed.). Farmington Hills, MI: Gale Group. pp. 75–79. ISBN 0 7876 5784 0
* ↑ BirdLife International. 2017. Casuarius casuarius. (amended version published in 2016) The IUCN Red List of Threatened Species 2017: e.T22678108A113047028 Rev.20 Juny 2017
* ↑ Distribució i justificació d'estatus del Casuari a Redlist, UICN Rev. 17-01-2011
# Condensació de Dieckmann

La condensació de Dieckmann és la reacció química intramolecular d'un compost químic que compta amb dos grups èster en presència de base per donar un β-ketoesters. El seu nom prové del químic alemany Walter Dieckmann (1869–1925). La reacció intermolecular equivalent és la condensació de Claisen.
    El Dieckmann condensació

## Mecanisme de reacció

La deprotonació d'un èster a la posició α- genera un ió enolat que llavors experimenta un atac 5-exo-trig nucleofílic per donar un cyclic enol. Les protonacions amb l'àcid Brønsted i Lowry (H₃O$^+$ per exemple) reforma l'èster β-keto.
    Dieckmann Mecanisme de reacció de la condensació per l'exemple donat.
Per causa de l'estabilitat d'steric d'estructures d'anell de cin i sis membranes, aquests són formats de manera preferencial. Així que 1,6 dièsters formaran cinc èsters cíclics membranosos β-keto, mentre que 1,7 dièsters formaran sis èsters β-keto membranosos.
* Animació del mecanisme de reacció

## Vegeu també

* Condensació de Claisen

## Referències

* ↑ Dieckmann, W. Ber. 1894, 27, 102 & 965
* ↑ Dieckmann, W. Ber. 1900, 33, 595 & 2670
* ↑ Dieckmann, W. Ann. 1901, 317, 51 & 93
* ↑ «The Dieckmann Condensation (Including the Thorpe-Ziegler Condensation)». Organic Reactions, 15, 1967, pàg. 1–203. DOI: 10.1002/0471264180.or015.01.
* ↑ Davis, B. R.; Garrett, P. J. Comp.
* ↑ Janice Gorzynski Smith. Organic Chemistry. 2a edició, 2007, p. 932–933. ISBN 978-0073327495.
* ↑ «Dieckmann Condensation». Organic Chemistry Portal.
# Deadband

El deadband (a vegades anomenada zona neutral o zona morta) és una freqüència en una franja de senyals en la que no hi ha accions i el sistema és inoperant. La banda morta s'utilitza en reguladors de voltatge i altres controladors. L'objectiu és comú, per evitar l'oscil·lació o cicles repetits d'activació-desactivació (anomenada 'caça' en els sistemes de control proporcional).

## Reguladors de voltatge

En algunes subestacions hi ha reguladors mantenen el voltatge dins de certs límits predeterminats, però hi ha una gamma d'in-between de voltatge durant el qual no es fa cap canvi, com, potser, entre 112 a 118 volts (la deadband és de 6 volts), o 215 a 225 volts (la deadband és de 10 volts).

## Blacklash

Les dents d'un plat amb banda morta. No hi ha cap empenta des d'entrada al secundari en cap instrucció mentre les dents mentre que les dents no s'engranen.

## La histèresi no és deadband

Deadband és diferent d'histèresi. Amb histèresi no hi ha cap zona morta, la sortida és sempre en una instrucció o un altre. Els mecanismes amb la histèresi tenen memòria, ja que els estats de sistema previs manen estats de futur; per contrast. Els exemples de mecanismes amb la histèresi són termòstats i alarmes de fum
Termòstats Histèresi d'exposició de termòstats. La calefacció d'una casa és encesa automàticament pel termòstat per ser encès tan aviat com la temperatura al termòstat cau a 18 °C, per exemple, i es torna a apagar pel termòstat tan aviat com la temperatura al termòstat arribi a 22 °C. No hi ha cap temperatura a la que no s'està escalfant la casa o no se li permet refredar.
Alarmes Un detector de fum és també un exemple d'histèresi, no deadband. El detector de fum al sostre de la cuina comença l'alarma tan aviat com el nivell de fum arribi a un cert valor d'encesa x, llavors el detector de fum es queda en la posició d'alarma fins que el nivell de fum s'hagi reduït per anivellar y, després del qual el detector de fum es restaura automàticament a "normal". La histèresi aquí és x menys y.

## Referències

* ↑ Aurelio José Díaz Fernández-Raigoso. Sistemas de regulación y control, p.180.

## Bibliografia

* Johnson, Curtis D. "Process Control Instrumentation Technology", Prentice Hall (2002, 7th ed.)
* «Dead Band Plus Hysteresis Estimation with ValveLink Diagnostics». Product Bulletin. Fisher Controls International, 01-10-2012. [Consulta: 18 gener 2013].
* Murty, D.V.S.. Transducers & Instrumentation. 2a edició. New Delhi: Prentice-Hall of India, 2009, p. 15–16. ISBN 978-8120335691 [Consulta: 18 gener 2013].
* Postlethwaite, Bruce. «On-Off Control». Introduction to Process Control. Department of Chemical and Process Engineering, University of Strathclyde. [Consulta: 18 gener 2013].
# Difusió atòmica

La difusió atòmica és un procés de difusió pel qual el moviment aleatori d'àtoms activat tèrmicament en un sòlid dona lloc al transport net d'àtoms. Per exemple, els àtoms d'heli dins d'un globus poden difondre's a través de la paret del globus i escapar, donant lloc a que el globus es desinfli lentament. Altres molècules d'aire (per exemple, oxigen, nitrogen) tenen mobilitats més baixes i, per tant, es difonen més lentament a través de la paret del globus. Hi ha un gradient de concentració a la paret del globus, perquè inicialment el globus estava ple d'heli i, per tant, hi ha molt heli a l'interior, però hi ha relativament poc heli a l'exterior (l'heli no és un component important de l'aire). La velocitat de transport es regeix per la difusivitat i el gradient de concentració.
En l'estat sòlid cristal·lí, la difusió dins de la xarxa cristal·lina es produeix per mecanismes intersticials o de substitució i es coneix com a difusió de la xarxa. En la difusió de la gelosia intersticial, un difusor (com el C en un aliatge de ferro) es difondrà entre l'estructura de la xarxa d'un altre element cristal·lí. En la difusió de gelosia de substitució (autodifusió per exemple), l'àtom només es pot moure substituint el lloc per un altre àtom. La difusió de la xarxa de substitució sovint depèn de la disponibilitat de punts vacants a tota la xarxa cristal·lina. Les partícules difusores migren d'un punt vacant a un altre punt per un salt ràpid, essencialment aleatori (difusió del salt).
Com que la prevalença de les vacants puntuals augmenta d'acord amb l'equació d'Arrhenius, la velocitat de difusió de l'estat sòlid del cristall augmenta amb la temperatura.

## Referències

* ↑ «Atomic_diffusion» (en anglès). https://www.chemeurope.com.+[Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ Heitjans. Diffusion in condensed matter: Methods, Materials, Models. 2a edició. Birkhauser, 2005. ISBN 3-540-20043-6.
* ↑ «Atomic Diffusion - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ Zhang, Guowei; Kang, Yuanyuan; Wang, Mingjie; Xu, Hong; Jia, Hongmin «Atomic diffusion behavior and diffusion mechanism in Fe–Cu bimetal casting process studied by molecular dynamics simulation and experiment». Materials Research Express, 7, 9, 01-09-2020, pàg. 096519. DOI: 10.1088/2053-1591/abb90f. ISSN: 2053-1591.
# FEOL

FEOL (acrònim anglès, front-end-of-line, fase primera de producció) és la primera part de la fabricació d'IC on els dispositius individuals (transistors, condensadors, resistències, etc.) estan modelats al semiconductor. FEOL generalment cobreix totes fases fins a (però sense incloure) la deposició de capes d'interconnexió metàl·liques (que formen part de la fase BEOL.
Per al procés CMOS, la fase FEOL conté tots els passos de fabricació necessaris per a formar elements CMOS totalment aïllats:
* Seleccionar el tipus d'oblia a utilitzar; Planarització químic-mecànica i neteja de l'oblia.
* Aïllament de rases superficials (STI) (o LOCOS en els primers processos, amb dimensions > 0,25 μm).
* Formació del gravat.
* Formació de mòduls de porta.
* Formació de mòduls de font i drenatge.

## Referències

* ↑ Karen A. Reinhardt and Werner Kern. Handbook of Silicon Wafer Cleaning Technology. 2a edició. William Andrew, 2008, p. 202. ISBN 978-0-8155-1554-8.
* ↑ «FEOL (Front End of Line: substrate process, the first half of wafer processing) 1. Isolation | USJC：United Semiconductor Japan Co., Ltd.» (en anglès). https://www.usjpc.com,+22-02-2019.+[Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ Ramsundar, Bharath. «A Deep Dive into Chip Manufacturing: Front End of Line (FEOL) Basics» (en anglès). https://deepforest.substack.com,+26-02-2021.+[Consulta: 1r juliol 2022].
# Hannó (255 aC)

Hannó va ser un general cartaginès que dirigia una flota per interceptar els romans que es dirigien a Clipea l'any 255 aC, a rescatar les restes de l'exèrcit romà que comandava Marc Atili Règul, vençut per Xantip, un mercenari espartà al servei dels cartaginesos.
Els cònsols Emili Paulus i Fulvi Nobilior van veure com els sortia al pas la flota cartaginesa. Hannó dirigia les operacions pel bàndol cartaginès, i va ser totalment vençut. És possible que aquest general fos Hannó el Vell.

## Referències

* ↑ Pau Orosi. Historiae adversum paganos, IV, 9
* ↑ Smith, William (ed.). «Hanno». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 5 abril 2024].
# Fusió de protoplast

La fusió del protoplast o fusió somàtica és un tipus de modificació genètica feta en les plantes per la qual dues espècies diferents de plantes es fusionen juntes per a formar una nova planta híbrida amb les característiques de les dues, un híbrid somàtic. Els híbrids es poden produir entre diferents varietats de la mateixa espècie o entre diferents espècies, per exemple el triticale és l'híbrid entre el blat i el sègol.
Entre els usos d'aquesta tècnica està el de fer resistent la patatera a la amlatia de l'enrotllament de les fulles. En aquest cas l'híbrid que en resulta és similar a la planta amb poliploidia.

## Procés

El procés somàtic ocorre en quatre passos:
* Treure la paret cel·lular fent servir l'enzim cel·lulasa per produir un protoplast
* Es fonen les cèl·lules per xoc elèctric o tractament químic obtenint un nucli fos anomenat heterocarion.
* S'indueix la formació de paret cel·lular a base d'hormones
* Les cèl·lules creixen dins els callus després en plàntula i finalment en la planta completa coneguda com a híbrid somàtic.

## Aplicacions en cèl·lules animals

Es poden fusionar cèl·lules somàtiques de diferents tipus per obtenir cèl·lules híbrides de diferents maneres com per exemple,
(i) estudiar el control de la divisió cel·lular i expressió de gens,
(ii) investigar transformacions malignants,
(iii) obtenir replicació viral,
(iv) per mapes de gens o de cromosomes i per
(v) producció d'anticossos monoclonals per produir hibridomes, etc.

### Assoliments de fusió interespecífics i intergenèrics

| Creuament de | Creuat amb |
| Civada | Blatde moro |
| Brassica sinensis | B. oleracea |
| Torrentia fourneri | T. bailloni |
| Brassica oleracea | B. campestris |
| Datura innoxia | Atropa belladonna |
| Nicotiana tabacum | N. glutinosa |
| Datura innoxia | D. candida |
| Arabidopsis thaliana | Brassica campestris |
| Petunia hybrida | Vicia faba |
Table: Reference #5 Nota: Aquesta taula només llista uns pocs exemples, hi ha molts més creuaments.

## Referències

* ↑ Helgeson JP; Hunt GJ; Haberlach GT and Austin S «Somatic hybrids between Solanum brevidens and Solanum tuberosum: expression of a late blight resistance gene and potato leaf roll resistance». Plant Cell Rep., 5, 3, 1986, p. 212–214. DOI: 10.1007/BF00269122.
* ↑ Torrence, James. Higher Biology. 2a edició. Hodder Gibson, 2008.
# Ge Hong

Ge Hong (葛洪; b. 283 - d. 343 o 364) fou un estudiós durant la Dinastia Oriental Jin, i l'autor d'Essays on Chinese Characters És l'originador del Primer Ajut en la MTX (medicina tradicional xinesa) i influi en moltes generacions posteriors.
Ge Hong fou el tercer fill d'una família benestant. El seu pare morí quan ell tenia 13 anys. Sovint se'l consultava per valorar els seus amics com a candidats possibles per a llocs en l'oficina del govern i fou també escollit pel servei militar. Tanmateix no era feliç amb la seva vida militar. Tot i que ell mai va refusar el confucianisme, va estar més interessat en el taoisme i utilitzà fàrmacs per aconseguir les llibertats espirituals d'un immortal. Va escriure una autobiografia de la seva vida que va ser l'última part dels seus escrits.
El seu avi va servir com a Ministre de Personal i el seu pare fou governador. En l'època de Ge Hong, tot i que la família declinava, arribà a ser marquès de la zona, un reconeixement al seu meritori passat militar.

## Referències

* ↑ Wells, Matthew Early Medieval China, 2003, 1, 18-07-2013, pàg. 71–103. DOI: 10.1179/152991003788138465.
* ↑ Liu, Peng Ming Studies, 2016, 74, 12-10-2016, pàg. 48–71. DOI: 10.1080/0147037X.2016.1228876.
* ↑ Ebrey, Patricia Buckley. Chinese civilization : a sourcebook. 2a edició. Nova York: The Free Press, 1993, p. 91. ISBN 002908752X. OCLC 27226697.

### Bibliografia

* Campany, Robert Ford. To Live As Long As Heaven and Earth: Ge Hong’s Traditions of Divine Transcendents. Berkeley: University of California Press, 2002
* Giles, Lionel. A Gallery of Chinese Immortals. London: John Murray, 1948.
* Robinet, Isabelle. Daoism: Growth of a Religion, traducció de Phyllis Brooks. Stanford: Stanford University Press, 1997.
* Sivin, Nathan. "On the Word ‘Daoist’ as a Source of Perplexity". History of Religions 17(1978): 303-330.
* Wang Liqi. Ge Hong lun (A Discussion of Ge Hong). Taibei: Wunan tushu chubanshe, 1997.
* Wells, Matthew. "Self as Historical Artifact: Ge Hong and Early Chinese Autobiography". Early Medieval China 9 (2003): 71-103.

## Enllaços externs

* Ge Hong
* Obres de Ge Hong al Project Gutenberg
* Enciclopèdia d'Internet d'entrada de Filosofia
* Perfil biogràfic
# Mètode alemany

El mètode alemany és un dels molts esquemes tradicionals d'excavar túnels amb tècniques poc mecanitzades (de fet, gairebé cada país tenia el seu mètode particular). Com tots els mètodes tradicionals, consisteix a excavar el túnel mitjançant galeries independents (unes més avançades que d'altres) que formen en el seu conjunt l'àrea total d'excavació. Cada galeria s'apuntala convenientment per sostenir el terreny provisionalment, de manera que el sosteniment arriba en tot moment fins al front d'excavació. D'aquesta manera, els assentaments en superfície són mínims. Segons aquest mètode, les primeres galeries a ser excavades són les de les cantonades inferiors. Les següents se situen immediatament a sobre de les primeres per facilitar la connexió de sosteniments. Seguidament, s'excava la futura clau del túnel, i després s'acaba d'excavar tota la part superior, clavant els sosteniments des de les galeries ja excavades. Amb tota la volta ja revestida, només resta la part central inferior del túnel, que s'excava en l'última fase mentre es canvien els sosteniments provisionals pels revestiments definitius, normalment una capa de formigó armat d'entre 80 i 100 cm de gruix.
Aquest és un dels pocs mètodes tradicionals (juntament amb el belga i el de Sant Gotthard) que ha sobreviscut al pas dels anys, ja que encara s'usa (tot i que molt poques vegades).

## Referències

* ↑ «» Método alemán de construcción de túneles El blog de Víctor Yepes» (en anglès). [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ «Método aleman.» (en castellà). Pensando en Túneles, 18-02-2016.
# Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1932

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units) es disputaren sis proves d'hípica: doma clàssica, concurs complet i salts, tant en categoria individual com per equips. La competició es desenvolupà entre els dies 10 i 14 d'agost de 1932.

## Comitès participants

Participaren 31 genets en representació de 6 comitès nacionals diferents:
* Estats Units (8)
* França (3)
* Japó(5)
* Mèxic (6)
* Països Baixos (3)
* Suècia (6)

## Resum de medalles

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Doma clàssica individual detalls | Xavier Lesage i Taine | Charles Marion i Linon | Hiram Tuttle i Olympic |
| Doma clàssica per equips detalls | França Xavier Lesage i Taine Charles Marion i Linon André Jousseaume i Sorelta | SuèciaBertil Sandström i Kreta Thomas Byström i Gulliver Gustaf Boltenstern i Ingo | Estats UnitsHiram Tuttle i Olympic Isaac Kitts i American Lady Alvin Moore i Water Pat |
| Concurs complet individual detalls | Charles de Mortanges i Ferdinand | Earl Foster Thomson i Jenny Camp | Clarence von Rosen i Sunnyside Maid |
| Concurs complet per equips detalls | Estats Units Earl Foster Thomson i Jenny Camp Harry Chamberlin i Pleasant Smiles Edwin Argo i Honolulu Tomboy | Països Baixos Charles de Mortanges i Marcroix Karel Schummelketel i Duiveltje Aernout van Lennep i Henk | No es concedí |
| Salts d'obstacles individual detalls | Takeichi Nishi i Uranus | Harry Chamberlin i Show Girl | Clarence von Rosen i Empire |
| Salts d'obstacles per equips detalls | L'esdeveniment va ser declarat nul ja que cap equip va finalitzar la cursa amb tres corredors | L'esdeveniment va ser declarat nul ja que cap equip va finalitzar la cursa amb tres corredors | L'esdeveniment va ser declarat nul ja que cap equip va finalitzar la cursa amb tres corredors |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | França | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 2 | Estats Units | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 3 | Països Baixos | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Japó | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Suècia | 0 | 1 | 2 | 3 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Equestrian Dressage at the 1932 Summer Olympics». [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «Olympedia – Equestrian Eventing at the 1932 Summer Olympics». [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «Olympedia – Equestrian Jumping at the 1932 Summer Olympics». [Consulta: 7 octubre 2024].