OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1988

Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1988 :
| Ciclisme en ruta |||||
| Ruta | homes | dones |
| Contrarellotge per equips | homes | |
| Ciclisme en pista |||||
| Velocitat individual | homes | dones |
| Persecució individual | homes | |
| Persecució per equips | homes | |
| Puntuació | homes | |
| Quilòmetre | homes |
| < 1984 1992 > |||||
Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a la ciutat de Seül (Corea del Sud) es disputaren 9 proves de ciclisme, set en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició es dividí entre 3 de ciclisme en ruta i 6 de ciclisme en pista, realitzant-se entre els dies 18 i 24 de setembre de 1988 al Velòdrom Olímpic de la ciutat coreana.
Hi participaren un total de 422 ciclistes, entre ells 358 homes i 64 dones, de 62 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Ciclisme en ruta
#### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Ruta individual Detalls | Olaf Ludwig | Bernd Gröne | Christian Henn |
| Contrarellotge per equips Detalls | RDAJan Schur Uwe Ampler Mario Kummer Maik Landsmann | PolòniaAndrzej Sypytkowski Joachim Halupczok Zenon Jaskuła Marek Lesniewski | SuèciaMichel Lafis Anders Jarl Björn Johansson Jan Karlsson |

#### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Ruta individual Detalls | Monique Knol | Jutta Niehaus | Laima Zilporite |

### Ciclisme en pista
#### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Quilòmetre contrarellotge Detalls | Aleksandr Kirichenko | Martin Vinnicombe | Robert Lechner |
| Velocitat individual Detalls | Lutz Heßlich | Nikolay Kovsh | Gary Neiwand |
| Persecució individual Detalls | Gintautas Umaras | Dean Woods | Bernd Dittert |
| Persecució per equips Detalls | Unió SovièticaViatxeslav Iekímov Artūras Kasputis Dmitry Nelyubin Gintautas Umaras Mindaugas Umaras (q) | RDACarsten Wolf Steffen Blochwitz Roland Hennig Dirk Meier Uwe Preißler (q) | AustràliaDean Woods Brett Dutton Wayne McCarny Stephen McGlede Scott McGrory (q) |
| Cursa per punts Detalls | Dan Frost | Leo Peelen | Marat Ganéiev |

#### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Velocitat individual Detalls | Erika Salumäe | Christa Luding | Connie Young |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 4 | 1 | 2 | 7 |
| 2 | RDA | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 3 | Països Baixos | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Dinamarca | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Austràlia | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 5 | RFA | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 7 | Polònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Cycling Road at the 1988 Summer Olympics». olympedia.org. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Cycling Track at the 1988 Summer Olympics». olympedia.org. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Cycling/Cyclisme». A: Olympic Games 1988 Seoul: Official Report, 1988, p. 351-360.
# Oscar Swahn

Oscar Swahn (suec: Oscar Gomer Swahn) (Tanum, 20 d'octubre de 1847 - Estocolm, 1 de maig de 1927) fou un tirador olímpic suec, guanyador de sis medalles olímpiques. És el campió olímpic de més edat (72 anys) així com el participant i guanyador d'una medalla de més edat (76 anys).

## Biografia

Va néixer el 20 d'octubre de 1847 a la ciutat de Tanum, població situada al comtat de Västra Götaland (Suècia). És pare del també tirador i medallista olímpic Alfred Swahn.
Va morir l'1 de maig de 1927 a la seva residència d'Estocolm, capital de Suècia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 60 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1908 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en les proves de tir al cérvol (tret simple) i tir al cérvol (tret simple) per equips, així com la medalla de bronze en la prova de tir al cérvol (tret doble). En aquests Jocs Olímpics però no aconseguí ser el participant ni el campió olímpic de més edat, ja que el britànic Joshua Millner aconseguí guanyar la medalla d'or en Rifle militar 300 m. als 61 anys.
La seva participació en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 realitzats a Estocolm (Suècia), als 64 anys, el convertí en el participant de més edat a aconseguir aquest fet, al qual s'uní la consecució de la medalla d'or en la prova de tir al cérvol (tret simple) per equips (esdevenint el medallista i campió olímpic de més edat). En aquesta mateixos Jocs aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova de tir al cérvol (tret doble) i fou cinquè en la prova de tir al cérvol (tret simple), una prova que guanyà el seu fill Alfred. També participà en la prova de fossa olímpica, si bé fou únicament cinquanta-setè.
Després del parèntesi de la Primera Guerra Mundial, participà en els 72 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica) on, si bé no va destacar en les proves individuals, aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova de tir al cérvol (tret doble) per equips i fou quart en la prova de tir al cérvol (tret simple) per equips. Amb la consecució d'aquesta medalla Swahn es convertí en l'esportista de més edat en participar en uns Jocs i en aconseguir una medalla olímpica.
Classificat per als Jocs Olímpics d'estiu de 1924 realitzats a París (França), únicament una malaltia impedí la seva participació als 76 anys.

## Referències

* ↑ «Oldest and Youngest Olympians» (en anglès). www.topendsports.com. [Consulta: 23 febrer 2018].
* ↑ «Oscar Swahn». Olympedia. [Consulta: 10 abril 2021].
* 1 2 3 4 «Olympedia – Oscar Swahn». [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Oldest Olympic gold medallist». Guinness World Records. [Consulta: 23 febrer 2018].
* ↑ «Oldest Olympic medallist». Guinness World Records. [Consulta: 23 febrer 2018].
# Positius

Positius és una pel·lícula de drama espanyola per televisió del 1987 dirigida per Judith Colell i Pallarès i protagonitzada per Montse Germán i Mercedes Sampietro que aborda l'experiència de dues dones afectades pel VIH/sida. Està basat en el llibre Més vides, de Bonaventura Clotet i Cecilia Alcaraz. Produïda per Televisió de Catalunya i Ovideo amb col·laboració de la Conselleria de Salut de la Generalitat de Catalunya i l'Institut Català de les Indústries Culturals (ICIC). Ha estat doblada al català i es va estrenar al Canal 33 l'1 de desembre de 2007, coincidint amb el Dia Mundial de la Sida,

## Sinopsi

Les protagonistes són la Vero i la Glòria, i les dues són afectades del Virus de la immunodeficiència humana (VIH). La Vero és jove, treballa com a advocada, viu sola en un pis del barri de Gràcia, i es mou en un ambient de classe social mitjana. És portadora del virus i no ha desenvolupat la sida, raó per la qual no es medica, però el seu xicot Xavier l'abandona quan se n'assabenta. La Glòria té 60 anys, viu en un petit pis del Carmel amb el seu fill Rober i té el virus: es medica i reacciona bé al tractament, tot i que amb alguns efectes secundaris. A nivell personal, tanmateix, la porta en total clandestinitat a causa de les pors i els prejudicis, ni tan sols el seu fill ho sap.
Un dia la psicòloga suggereix Glòria que intenti normalitzar la seva vida i que vagi a una ONG que treballa amb portadors de sida perquè conegui gent que es trobi en la seva mateixa situació. Allí contacta amb la Vero, i ambdues lluiten per dur a terme una vida normal sense patir el rebuig de l'entorn.

## Repartiment

* Mercedes Sampietro: Glòria
* Montse Germán: Vero
* Pau Durà: Xavier
* Aina Clotet: Belén
* Roger Coma: Rober
* Maria Pau Pigem: Mònica
* Fèlix Pons: Pau
* Josep Maria Pou: Metge

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula per a televisió.

## Referències

* ↑ Positius a esadir.cat
* ↑ Positius a catalanfilms
* ↑ O.L. «El 33 se suma avui a la lluita contra la sida amb 'Positius'». El Periódico de Catalunya, 01-12-2007.
* ↑ «Positius». CCMA, 30-10-2009.
* ↑ «Positius». Acadèmia del Cinema Català.
# Quinta del Buitre

La Quinta del Buitre és el nom rebut per la generació de futbolistes del planter del Reial Madrid CF que van dominar la lliga espanyola als anys 80. Aquest ve del malnom del membre més carismàtic del grup, Emilio Butragueño. Els altres membres van ser Manolo Sanchís, Martín Vázquez, Míchel i Miguel Pardeza.
Sanchís i Martín Vázquez van ser els primers a jugar amb el primer equip blanc, debutant a La Condomina el 4 de desembre de 1983 davant el Reial Múrcia. L'equip madrileny, entrenat per Alfredo Di Stéfano, va guanyar amb un únic gol marcat per Sanchís. El 5 de febrer de 1984, el futbolista amb més talent del grup, Emilio Butragueño, debutava al Ramón de Carranza contra el Cadis CF. El jove jugador va marcar dos gols a la segona part, donant el triomf al seu equip per 2-3. Aquell any també seria el màxim golejador de la Segona Divisió amb el Castella. Miguel Pardeza debutaria aquella mateixa temporada, i Míchel ho faria a la temporada següent, amb Amancio Amaro d'entrenador.
Pardeza deixaria el club blanc per anar al Reial Saragossa el 1986. Els altres quatre formarien part d'un equip que guanyaria dues Copes de la UEFA i cinc lligues espanyoles consecutives.
Martín Vázquez deixaria el club per jugar al Torino el 1990. Tornaria anys més tard per jugar entre 1992 i 1995 al conjunt blanc. Butragueño i Míchel se n'anirien a Mèxic per jugar a l'Atlético Celaya.
Sanchís va ser l'únic jugador de la Quinta que només va jugar al Reial Madrid. Va guanyar la Lliga de Campions de la UEFA el 1998 i el 2000, retirant-se el 2001. És el jugador que més partits ha jugat amb el Real Madrid (524 partits, 490 de titular), amb un total de 43.871 minuts sobre el terreny de joc.
Butragueño va entrar a la directiva del seu club el 2001 sota la presidència de Florentino Pérez, on hi va estar durant 5 anys com a Director General Adjunt. Míchel actualment és coordinador de les categories inferiors del conjunt blanc, així com l'entrenador del Reial Madrid Castella.
Al Reial Madrid van coincidir amb jugadors de primer nivell com Santillana, Juanito, Rafael Gordillo, José Antonio Camacho, Jorge Valdano, Bernd Schuster, Hugo Sánchez, Fernando Hierro, Michael Laudrup, Iván Zamorano i Raúl González.

## Enllaços externs

* Se cumplen 25 años de La Quinta del Buitre - Web oficial del Real Madrid (castellà)
* Una generación salida del planter que cambió la historia para el madridismo y les devolvió la ilusión - Cadena Ser Arxivat 2010-04-14 a Wayback Machine. (castellà)
# Àcid gondòic

L'àcid gondoic, de nom sistemàtic àcid (11Z)-eicos-11-enoic, és un àcid carboxílic monoinsaturat de cadena lineal amb vint àtoms de carboni, la fórmula molecular del qual és ${\ce {C20H38O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras ω-9, ja que té el doble enllaç C=C situat entre el carboni 9 i el 10 començant per l'extrem oposat al grup carboxil, i se simbolitza per C20:1.
És un compost que és sòlid a baixes temperatures i fon a 23-24 °C. És insoluble en aigua i soluble en etanol i metanol.
Fou aïllat per primer cop el 1934 pels científics japonesos Y. Toyama i T. Ishikawa de l'oli dels delfínids cap d'olla negres. S'ha aïllat en olis de llavors de Cardiospermum halicacabum, mostassa i altres brassicàcies; també en els olis de peixos del gènere Brevoortia, de bacallà atlàntic, de fetge de Squalus acanthias (agullat) i en la femta de Delphinapterus leucas (beluga o balena blanca).

## Referències

* 1 2 «LipidBank - Fatty acid(DFA0124)». Arxivat de l'original el 2020-08-13. [Consulta: 25 març 2018].
* ↑ Toyama, Y.; Ishikawa, T. «A new eicosenoic acid in pilot whale oil». J. Soc. Chem. Ind. Japan, 37, 1934, pàg. 1181-1182.
* ↑ Borgstrom, Georg. Fish As Food V1: Production, Biochemistry,and Microbiology (en anglès). Elsevier, 2012-12-02. ISBN 9780323142809.
# Enrique Rodríguez Guerrero

Enrique Rodríguez Guerrero (Granada, 8 de novembre de 1983) és un escaquista andalús que té el títol de Gran Mestre Internacional des de 2007.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2019, hi tenia un Elo de 2416 punts, cosa que en feia el jugador número 86 de l'estat espanyol, i el número 302 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2502 punts, a la llista de l'abril de 2003.
Amb un estil eminentment tàctic, en el seu repertori d'obertures compta amb l'obertura Ruy López, la defensa siciliana, la defensa semieslava, la defensa Benoni i el gambit Volga.

## Primers anys

Va començar a jugar als escacs a l'edat de 9 anys. En els Campionats Escolars de Granada aconseguí ser el millor Sub-12 l'any 1995 per després ser el millor absolut de totes les categories escolars els anys 1996, 1997, 1998 i 1999. Es va convertir en el jugador més jove de la història en guanyar el campionat absolut de la Federació Granadina d'Escacs l'any 1998, a l'edat de 14 anys; fita que repetí l'any següent. La seva primera victòria sobre un GM en partides lentes va ser a l'edat de 16 anys, quan va derrotar el GM croat Davor Komljenovic.

## Resultats destacats en competició

L'any 2003 va participar en el Campionat d'Espanya d'escacs absolut, on no arribà a les semifinals i acabà 2n. del Grup II. En el Campionat d'Espanya obert, va acabar 5è el 2004 amb 7/9 (el guanyador va ser Jesús Barón) i el 2005 va acabar 9è amb 6/9 (el guanyador va ser Manuel Rivas Pastor). L'any 2007 va participar en el Campionat d'Espanya d'escacs de seleccions autonòmiques com a segon taulell d'Andalusia, que acabà quarta. La seva puntuació individual va ser de 3,5/6.
L'any 2005 va vèncer en el Torneig Internacional de Dos Hermanas B, on va superar cinc Grans Mestres i quatre Mestres Internacionals espanyols.
L'any 2006 va acabar 5è a l'Obert Internacional de Granada amb 7/9, empatat en els llocs 1r.-7è. En aquest torneig, amb 19 anys, hi va obtenir el resultat definitiu que el consagrava com a Gran Mestre de la FIDE. Va ser el segon GM d'Andalusia, després de Manuel Rivas Pastor.
L'any 2007 va vèncer en el Torneig d'Escacs Vila de Mislata amb 8/9.

## Vegeu també

* Llista de Grans Mestres espanyols

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica d'Enrique Rodríguez Guerrero» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Espanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «Evolució Elo de Enrique Rodríguez Guerrero» (en anglès). FIDE consulta= 7 de desembre de 2019.
# Kets

Els ket, keti, quets o ostiacs (Кеты en rus) són un poble que habita la vall mitjana del Ienissei. Es diuen a si mateixos остыган, ostigan o iugun. Ket significa "home" (plural deng "gent"). El cens rus (2002) va registrar 1.494 ket, i vivien majoritàriament a l'antic districte d'Evènkia. Parlen una llengua paleosiberiana. Són descendents de les tribus de caçadors i pescadors de la taigà.
Foren incorporats a l'imperi Rus durant el segle xvii. En 1930 la Unió Soviètica els va reconèixer com a grup ètnic. Des del 1934 el territori ket està inclòs dintre del krai de Krasnoiarsk, que actualment forma part del Districte Federal de Sibèria. Les principals comunitats ket són Kellog, Serkovo, Baklanikha, Goroshikha, Pakulikha, i Maduyka, al districte de Turujanski, i Sulomai, al districte de Baykit.
Físicament els ket reuneixen característiques tant uràliques com mongoloides. Són de complexió cepada i alçària relativament baixa. Les investigacions sobre sobre el cromosoma Y i l'ADN mitocondrial, han evidenciat que els ket estan genèticament relacionats amb alguns pobles amerindis nord-americans. A més el gen Ket del cromosoma Y es troba en sovint entre els homes bascs, irlandesos i especialment els gal·lesos.

## Notes

* ↑ "High levels of Y-chromosome differentiation among native Siberian populations and the genetic signature of a boreal hunter-gatherer way of life" by Karafet, Tatiana et. al. 2002 Human Biology 74(6): 761-89.
* ↑ "Mitochondrial DNA diversity in indigenous populations of the southern extent of Siberia, and the origins of Native American haplogroups" by Starikovskaya Elena B. et.al. 2005 Annals of Human Genetics 69(1):67-89
* ↑ Y : The Descent of Men per Steve Jones, ISBN 0618139303 (recuperat el 20 de juny 2006).

## Enllaços externs

* (anglès) Els kets
* (anglès) Els ket i altres pobles del Ienissei Arxivat 2019-04-06 a Wayback Machine.
# Pàvel Voiloxnikov

Pàvel Voiloxnikov (en rus Павел Войлошников, Tsagan-Oluy, Sibèria, Imperi Rus, 10 de gener de 1879 – Irkutsk, 19 de novembre de 1938) va ser un tirador rus que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, disputant quatre proves del programa de tir. Guanyà la medalla de plata en la competició per equips de pistola militar, 30 metres. En la prova de pistola lliure, 50 metres per equips fou quart, mentre en pistola ràpida, 30 metres fou 24è i en pistola, 50 metres 34è.

## Referències

* ↑ «Pavel Voyloshnikov Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Jos van Emden

Jos van Emden (Schiedam, Holanda Meridional, 18 de febrer de 1985) és un ciclista neerlandès, professional des del 2005 al 2023. El seu darrer equip fou el Team Jumbo-Visma. En el seu palmarès destaca el Campionat nacional de contrarellotge el 2010, 2019 i 2023 i una etapa al Giro d'Itàlia de 2017.

## Palmarès

* 2006
** 1r al Triptyque des Barrages i vencedor d'una etapa
** 1r al Roserittet DNV GP i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes al Gran Premi Guillem Tell
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
** Vencedor d'una etapa al Tour du Loir-et-Cher
* 2007
** 1r al Tour de Münster
* 2008
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
** Vencedor d'una etapa al Rhône-Alpes Isère Tour
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lleó
* 2010
** Campió els Països Baixos de contrarellotge
** Vencedor d'una etapa al Delta Tour Zeeland
** Vencedor d'una etapa al Ster Elektrotoer
* 2011
** 1r al Stadsprijs Geraardsbergen
** Vencedor d'una etapa al Delta Tour Zeeland
* 2013
** 1r al Tour de Münster
* 2015
** Vencedor d'una etapa a l'Eneco Tour
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Ster ZLM Toer
* 2017
** 1r l'A través de Flandes Occidental
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2019
** Campió els Països Baixos de contrarellotge
** 1r a la Crono de les Nacions
** Vencedor d'una etapa al Ster ZLM Toer
* 2023
** Campió els Països Baixos de contrarellotge

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2009. 166è de la classificació general
* 2010. 116è de la classificació general
* 2011. 159è de la classificació general
* 2014. 107è de la classificació general
* 2016. 120è de la classificació general
* 2017. 117è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2018. 99è de la classificació general
* 2019. 104è de la classificació general
* 2020. No surt (10a etapa)
* 2021. Abandona (15a etapa)
* 2022. 89è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2015. 121è de la classificació general
* 2017. Abandona (9a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2016. No surt (17a etapa)

## Referències

* ↑ «OS VAN EMDEN ANUNCIA SU RETIRADA DEL CICLISMO PROFESIONAL A LOS 38 AÑOS DE EDAD» (en castellà). ciclismoaldia.es, 11-06-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Van Emden: "Als ik op de fiets het verschil niet meer kan maken, dan houdt het op"» (en neerlandès). Team Jumbo-Visma, 28-04-2021. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «JOS VAN EMDEN NA WINST IN TIJDRIT: “HEEL VEEL EMOTIE”» (en neerlandès). Wielerflits, 28-05-2017. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Web Oficial Arxivat 2017-06-27 a Wayback Machine. (neerlandès)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
Campions del Món de ciclisme - Contrarellotge per equips mixtos :
2019:  Bouwman, Mollema, van Emden, Brand, Markus, Pieters (NED)
2021:  Arndt, Martin, Walscheid, Brennauer, Klein, Kröger (GER)
2022:  Bissegger, Küng, Schmid, Chabbey, Koller, Reusser (SUI)
2023:  Bissegger, Küng, Schmid, Chabbey, Koller, Reusser (SUI)
2024:  Matthews, O'Connor, Vine, Brown, Chapman, Roseman-Gannon (AUS) :
# Clara Serrajordi Díaz

Clara Serrajordi Díaz (Llinars del Vallès, 7 de desembre de 2007) és una futbolista catalana que juga com a centrecampista al FC Barcelona B femení.
És internacional amb la selecció espanyola sub-17, amb la qual ha guanyat un europeu al 2024.

## Referències

* ↑ «Clara Serrajordi: «El éxito de la absoluta nos hace saber que podemos llegar ahí»» (en castellà), 18-05-2024. [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ SEFUTBOLEUROPA.COM. «clara serrajordi FC Barcelona B Kenio Gonzalo» (en castellà). [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ Imparcial, El. «España gana su quinto Europeo Sub-17» (en castellà). [Consulta: 5 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Clara Serrajordi a Soccerway (castellà)
# István Hevesi

István Hevesi (Eger, 2 d'abril de 1931 - Budapest, 9 de febrer de 2018) va ser un waterpolista i nedador hongarès que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo. Quatre anys més tard, als jocs de Roma, guanyà la medalla de bronze en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dos campionats d'Europa de waterpolo, el 1954 i 1958, i tres campionats nacionals de natació dels 4x200 metres lliures. Va jugar 73 partits internacionals amb la selecció hongaresa.

## Referències

* ↑ István Hevesi a Sports Reference (arxivat)
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 23 juliol 2020].
* ↑ Kozák, Péter.. Ki kicsoda a magyar sportéletben : sportolók, edzők, sportvezetők, sportújságírók, sportorvosok, sportszakemberek. [Szekszard]: Babits, 1994-1995, p. 470. ISBN 963-495-007-8.
# Jean-Baptiste Mimiague

Jean-Baptiste Narcisse Mimiague (Vilafranca de Mar, Alps Marítims, 3 de febrer de 1871 – Niça, 6 d'agost de 1929) va ser un tirador d'esgrima francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, en què guanyà la medalla de bronze en la prova de floret professional.

## Referències

* ↑ «Jean-Baptiste Mimiague Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2011. [Consulta: 12 setembre 2015].
# Jóhann Hjartarson

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Jóhann Hjartarson (Reykjavík, 8 de febrer de 1963) és un jugador d'escacs islandès, que té el títol de Gran Mestre des de 1985.
A la llista d'Elo de la FIDE del gener de 2022, hi tenia un Elo de 2470 punts, cosa que en feia el jugador número 5 (en actiu) d'Islàndia. El seu màxim Elo va ser de 2640 punts, a la llista de juliol de 2003 (posició 53 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Hjartarson ha guanyat cinc cops el campionat d'Islàndia, els anys 1980, 1984, 1994, 1995 i 1997.
Entre els seus millors resultats en torneigs internacionals hi ha un quart lloc ex aequo a Reykjavík 1988 (5 victòries, 3 derrotes, 9 taules), un tercer lloc ex aequo a Tilburg 1988 (+3 −3 =8) i un sisè lloc a Belgrad 1989 (+2 −2 =7).
El 1987 va empatar al primer lloc al torneig Interzonal de Szirak, a Hongria i es va classificar pel torneig de Candidats de 1988, dins el cicle pel campionat del món d'escacs de 1990. Va aconseguir derrotar Víktor Kortxnoi, però va perdre contra Anatoli Kàrpov als quarts de final. El 1991 empatà al primer lloc amb altres tres jugadors al World Open de Filadèlfia amb 7½/9 punts; el campió al desempat fou Gata Kamsky).
Tot i que no ha jugat massa escacs de competició en els darrers anys, perquè ha preferit dedicar-se a la seva carrera en el món del Dret, continua essent un dels millors jugadors islandesos.

## Referències

* ↑ Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 174. ISBN 0-7864-2353-6.
* 1 2 «Nota biogràfica de Jóhann Hjartarson» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 15 desembre 2014].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Islàndia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Jóhann Hjartarson «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-12-16. [Consulta: 15 desembre 2014].
* ↑ Hooper, David; Whyld, Kenneth. The Oxford Companion To Chess. Oxford University Press, 1992, p. 174. ISBN 0-19-280049-3.
* ↑ Byrne, Robert «Chess: Iceland's Johann Hjartarson In Tie for First at Interzonal» (en anglès). New York Times, 08-09-1987 [Consulta: 20 febrer 2008].
* ↑ «Interzonal de Szirak 1987» (en anglès). mark-weeks.com. [Consulta: 15 desembre 2014].