OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lliga catalana de bàsquet femenina 2014-2015

La XXVI Lliga Nacional Catalana Femenina 2014 - Trofeu Centenari fou la vint-i-sisena edició de la Lliga catalana de bàsquet. La competició es celebra el 2 d'octubre de 2014 al Palau d'Esports de La Seu d'Urgell. Hi participaren el Cadí la Seu i l'Spar Citylift Girona que disputaren la cinquena final de forma consecutiva. Es proclamà campió el club gironí per 69 a 56, que sumà el seu cinquè títol consecutiu. Individualment, destacà l'actuació de l'aler americana amb passaport nigerià Ify Ibekwe, amb 25 punts i 13 rebots, i que rebé el trofeu MVP de la final.

## Final

* En negreta = Equip guanyador
* Pts = Punts
* Rebs = Rebots
* Assis = Assistències
* Val = Valoració
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| 3 d'octubre de 2014 18:30 Acta | Cadí la Seu | 56–69 | Spar Citylift Girona | Palau d'Esports de la Seu d'Urgell Assistència: 1.000 espectadors Àrbitres: T. Zamora i X. Lanza |
| Palau d'Esports de la Seu d'Urgell Assistència: 1.000 espectadors Àrbitres: T. Zamora i X. Lanza |||
| 3 d'octubre de 2014 18:30 Acta | Pts: De Kleijin 17 Rebs: Syll, Tanner 5 Assist: Suárez 4 Val: De Kleijin 16 | | Pts: Ibekwe 25 Rebs: Ibekwe 13 Assist: Chambers 4 Val: Ibekwe 40 | Palau d'Esports de la Seu d'Urgell Assistència: 1.000 espectadors Àrbitres: T. Zamora i X. Lanza |
| Cadí la Seu | Spar Citylift Girona |
| # | Nom | Pts | Rbs. | Ass. | Val. |
| 5 | Ana Suárez-Utrero | 5 | 3 | 4 | -2 |
| 6 | Maria Cerqueda | N/A | N/A | N/A | N/A |
| 7 | Amy Syll | 2 | 5 | 0 | 1 |
| 8 | Hind Ben Abdelkader | 10 | 2 | 1 | 5 |
| 10 | Marta Montoliu | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 11 | Marlou de Kleijn | 17 | 2 | 2 | 16 |
| 13 | Tània Pérez | N/A | N/A | N/A | N/A |
| 14 | Georgina Bahí | 0 | 1 | 0 | -8 |
| 32 | Tyrese Tanner | 9 | 5 | 1 | 11 |
| 38 | Nina Bogicevic | 13 | 4 | 3 | 14 |
| Equip | Equip | 56 | 29 | 11 | 41 |
| Entrenador ||||||
| Miquel Àngel Ortega ||||||
* Campió de la Lliga Catalana 2014-2015
* Girona FC Cinquè títol
* MVP
* Ify Ibekwe
| # | Jugadora | Pts | Rbs. | Ass. | Val. |
| 2 | Brittany Chambers | 18 | 4 | 4 | 20 |
| 5 | Pilar Comella | N/A | N/A | N/A | N/A |
| 6 | Anna Jodar | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 7 | Anna Carbó | 10 | 1 | 1 | 11 |
| 8 | Èlia Ros | 0 | 0 | 1 | -1 |
| 9 | Noemí Jordana | 2 | 2 | 3 | 6 |
| 11 | Jael Freixanet | 2 | 0 | 0 | 0 |
| 16 | Vita Kuktiene | 4 | 2 | 0 | 3 |
| 22 | Iho López | 0 | 1 | 0 | -1 |
| 25 | Ify Ibekwe | 25 | 13 | 1 | 40 |
| 43 | Vanessa Gidden | 8 | 1 | 1 | 1 |
| Equip | Equip | 69 | 27 | 11 | 79 |
| Entrenador ||||||
| Ramon Jordana ||||||

## Referències

* ↑ Plà Comas, Jordi. «Un quinquenni victoriós». El 9 Esportiu p. 17, 03-10-2014. [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ Fernández, Jose Manuel; Solé, Gerard. «Spar Citylift Girona, CAMPIÓ de la Regal XXVI Lliga Nacional Catalana Femenina 2014 - Trofeu Tricentenari». Federació Catalana de Basquetbol, 02-10-2014. [Consulta: 12 juliol 2024].
# Gimnàstica als Jocs Olímpics

La gimnàstica és un esport que forma part del programa oficial dels Jocs Olímpics des dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1896 celebrats a Atenes (Grècia) i sempre n'ha format part. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 celebrats a Amsterdam (Països Baixos) es permeté la participació de les dones.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) s'inicià la competició en gimnàstica rítmica i en els Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) la competició en trampolí.
Els grans dominadors d'aquest esport són la Unió Soviètica (i des de la seva desaparició Rússia), els Estats Units, Japó, la República Popular de la Xina i Romania.

## Medaller

inclou els resultats de les tres competicions de gimnàstica Actualitzat a 2020
| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 72 | 67 | 43 | 182 |
| 2 | Estats Units | 39 | 44 | 37 | 120 |
| 3 | Japó | 33 | 34 | 36 | 103 |
| 4 | R.P. de la Xina | 29 | 21 | 19 | 69 |
| 5 | Romania | 25 | 20 | 26 | 71 |
| 6 | Suïssa | 16 | 19 | 14 | 49 |
| 7 | Hongria | 15 | 11 | 14 | 40 |
| 8 | Itàlia | 14 | 6 | 9 | 29 |
| 9 | Alemanya | 13 | 12 | 13 | 38 |
| 10 | Txecoslovàquia | 12 | 13 | 10 | 35 |
| 11 | Rússia | 10 | 15 | 19 | 44 |
| 12 | Equip Unificat | 9 | 5 | 4 | 18 |
| 13 | Finlàndia | 8 | 5 | 12 | 25 |
| 14 | RDA | 6 | 13 | 17 | 36 |
| 15 | Ucraïna | 5 | 3 | 4 | 12 |
| 16 | Grècia | 5 | 3 | 3 | 11 |
| 17 | Iugoslàvia | 5 | 2 | 4 | 11 |
| 18 | Suècia | 5 | 2 | 1 | 8 |
| 19 | França | 3 | 10 | 9 | 22 |
| 20 | Regne Unit | 3 | 3 | 10 | 16 |
| 21 | Països Baixos | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 21 | Corea del Nord | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 23 | Corea del Sud | 2 | 4 | 5 | 11 |
| 24 | Brasil | 2 | 3 | 1 | 6 |
| 25 | Bulgària | 2 | 2 | 6 | 10 |
| 26 | ROC | 2 | 2 | 4 | 8 |
| 27 | Espanya | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 28 | Dinamarca | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 28 | Noruega | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 30 | Polònia | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 31 | Bèlgica | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 31 | Equip Alemany Unificat | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 33 | Letònia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 34 | Canadà | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 34 | Israel | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 36 | Croàcia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 37 | Xina Taipei | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 38 | Belarús | 0 | 0 | 4 | 4 |
| 39 | Armènia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 39 | Turquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 39 | Uzbekistan | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 39 | RFA | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 351 | 332 | 335 | 1018 |
# Rosmi

Rosmi és el pseudònim de Rosa Maria Leira, una cantant que prèviament a la seua etapa en solitari havia format part del grup Ells i Elles. Enregistra un EP l'any 1968 amb temes propis Tot és fosc i d'altres autors M'estimes de debò?, Potser tu i Que sigui jo i es retira molt poc després.

## Referències

* ↑ Pujadó i García, Miquel. Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, abril del 2000, plana 252. ISBN 84-412-0467-5.
# Antic Ajuntament de Premià de Dalt

L'antic Ajuntament de Premià de Dalt (Maresme) és una obra modernista protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Presenta una planta en forma d'U. A la façana sobresurt el cos central, cobert per una teulada de dues vessants amb el carener perpendicular i format per una planta baixa, un pis i unes golfes. Aquesta part està flanquejada per un cos de planta baixa, pis i coberta en forma de terrat. En el conjunt destaca especialment l'ús del totxo o maó vist, emprat a les obertures, les separacions dels cossos verticals i horitzontals, les balustrades i els coronaments (especialment col·locat amb el sistema de sardinell). Al centre de la "U" i visible des de l'exterior hi ha una escala mixta. Per a les obertures es combina l'arc de mig punt, especialment en el cos central, i els arcs escarsers: destaquen els de la planta baixa, tripartits.

## Història

El tractament del totxo vist amb el sistema de sardinell és molt freqüent en les construccions de començaments de segle XX: s'utilitza especialment en naus industrials o edificis oficials, com ajuntaments, escoles, hospitals, etc.
És un tipus d'arquitectura molt freqüent en la producció de Bonaventura Bassegoda.

## Referències

* 1 2 3 «Ajuntament». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# La extorsión

La extorsión és una pel·lícula argentina de thriller i suspens de 2023 dirigida per Martino Zaidelis i protagonitzada per Guillermo Francella, Pablo Rago, Andrea Frigerio, Carlos Portaluppi, Mónica Villa i Alberto Ajaka. Va ser estrenada el 6 d'abril de 2023 en cinemes i posteriorment es va incloure en el catàleg de la plataforma de streaming HBO Max.

## Argument

Un experimentat pilot comercial es veu obligat a col·laborar amb els serveis d'intel·ligència del seu país per a evitar ser castigat per una greu falta que va cometre en el treball. Ràpidament es veu immers en un submon d'intrigues i extorsions que posarà en perill la seva vida i del qual pagarà un preu molt alt per a escapar.

## Repartiment

* Guillermo Francella com Alejandro Petrossián
* Pablo Rago com Saavedra
* Andrea Frigerio com Carolina Guerrero
* Carlos Portaluppi com Mario Aldana
* Mónica Villa com Rita Tirabosco
* Alberto Ajaka com Porchietto
* Guillermo Arengo com Fernando Marconi
* Juan El Sasso com Andrés Sadik
* Joselo Bella com Cristaldo
* Carla Pandolfi com a Dra. Andrea Vitale
* Julieta Vallina com Nadia Akerman
* Romina Pinto com Mara Viviani
* Osvaldo Djeredjian com Beltramino
* Rubén Cirocco com a custodi de Carolina
* Alejandro Botto

## Recepció
### Comentaris de la crítica

El lloc web de ressenyes Todas Las Críticas dona a la pel·lícula un índex d'aprovació del 93% basat en 14 crítiques, i una qualificació mitjana de 69/100.

### Premis i nominacions

| Premi | Data de l'esdeveniment | Categoria | Nominat | Resultat |
| Premis Sur | 26 d'agost de 2024 | Millor actor de repartiment | Pablo Rago | Nominat |
| Premis Sur | 26 d'agost de 2024 | Millor muntatge | Ariel Frajnd | Nominat |
| Premis Sur | 26 d'agost de 2024 | Millor so | Gonzalo Matijas, Rubén Piputto i Matías Vilaro | Nominat |
| Premis Sur | 26 d'agost de 2024 | Millor música original | Pablo Borghi | Nominat |

## Referències

* ↑ «“La extorsión”, la nueva película de intriga con el gran Guillermo Francella, estrenó su primer tráiler», 06-12-2022. [Consulta: 28 març 2023].
* 1 2 Batlle, Diego. «Críticas: Crítica de “La extorsión”, de Martino Zaidelis, con Guillermo Francella - Otros Cines», 03-04-2023. [Consulta: 7 juny 2023].
* ↑ «Alejandro Botto» (en espanyol europeu). [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «La extorsión». [Consulta: 9 abril 2023].
* ↑ «Premios Sur: “Blondi” lidera las nominaciones, seguida por “Cuando acecha la maldad”, “El rapto”, y “Puan”». Otros cines, 25-07-2024. [Consulta: 29 juliol 2024].

## Enllaços externs

* La extorsión a Cine Nacional
# Acetilació

Acetilació (o en la nomenclatura IUPAC etanoilació) descriu una reacció química que introdueix un grup funcional acetil dins un compost químic. (la desacetilació és treure el grup acetil.)
Específicament, l'acetilació es refereix al procés que introdueix un grup acetil (que resulta en un grup acetoxi) dins un compost, la substitució d'un grup acetil per un àtom d'hidrogen. Una reacció que implica la substitució d'un àtom d'hidrogen d'un grup hidroxil amb un grup acetil (CH₃ CO) dona un èster específic, l'acetat. Comunament es fa servir anhídrid acètic com a agent acetilant reaccionant amb els grups hidroxil lliures. Per exemple, es fa servir en la síntesi d'aspirina i l'heroïna i en les cèl·lules vives en l'acetilació de les proteïnes.

## Acetilació de les proteïnes

En les cèl·lules vives l'acetilació ocorre com una modificació cotranslacional i postranslacional de proteïnes, per exemple, histones, p53 i tubulines. De fet els estudis proteòmics han identificat milers de proteïnes acetilades en els mamífers. Entre aquestes proteïnes, les proteïnes de cromatina i els enzims metabòlics estan altament representats, que indiquen que l'acetilació té un impacte considerable en l'expressió dels gens i en el metabolisme. En el bacteris, el 90% de les proteïnes implicades en el metabolisme central de Salmonella enterica estan acetilades.
L'acetilació del terminals amino ocorre en un 50% de les proteïnes dels llevats i en més del 80% de les proteïnes humanes. La reacció es catalitza per les N-terminal acetiltransferases, té lloc predominantment durant la síntesi de proteïnes i sembla que és irreversible.

### Acetilació i desacetilació de la lisina

Les proteïnes típicament s'acetilen sobre residus de la lisina i la reacció depèn de l'Acetil-Coenzim A essent l'acetil el grup donador. En l'acetilació i desacetilació de la histona les reaccions típicament es catalitzen per enzims amb activitat histona acetiltransferasa (HAT) o histona desacetilasa (HDAC) encara que HATs i HDACs poden modificar també l'estatus d'acetilació en les proteïnes que no són histona.
La regulació del factors de transcipció tenen uns mecanismes de regulació anàlegs a la fosforilació i desfosforilació

## Referències

* ↑ Choudhary C et al. «Lysine acetylation targets protein complexes and co-regulates major cellular functions.». Science, 325, 5942, 2009, pàg. 834–40. DOI: 10.1126/science.1175371. PMID: 19608861.
* ↑ Fritz KS et al. «Mitochondrial acetylome analysis in a mouse model of alcohol-induced liver injury utilizing SIRT3 knockout mice.». Journal of Proteome Research, 11, 3, 2012, pàg. 1633–43. PMID: 22309199.
* ↑ Zhao S et al. «Regulation of cellular metabolism by protein lysine acetylation.». Science, 327, 5968, 2010, pàg. 1000–1004. DOI: 10.1126/science.1179689. PMID: 20167786.
* ↑ Mogk A, Bukau B. «Cell biology. When the beginning marks the end». Science, 327, 2010, pàg. 966–967. DOI: 10.1126/science.1187274. PMID: 20167776.
* ↑ Sadoul K, Boyault C, Pabion M, Khochbin S «Regulation of protein turnover by acetyltransferases and deacetylases». Biochimie, 90, 2, febrer 2008, pàg. 306–12. DOI: 10.1016/j.biochi.2007.06.009. PMID: 17681659.
# Pancraç de Roma

Pancraç (llatí: Pancratius grec antic: Παγκράτιος), venerat com a sant per l'Església Catòlica i a tota la cristiandat, va ser un ciutadà romà convertit al cristianisme i, per no voler renunciar-hi, va ser martiritzat a Roma.

## Hagiografia

Nascut al final de l'any 289 a Sínnada a Frígia Salutaris. Els seus pares, rics, eren d'origen romà: Ciríada, la mare, va morir durant el part i el pare, quan Pancraç tenia vuit anys. Se'n va fer càrrec del nen son oncle Dionisi, que el portà a Roma, on va viure a la vil·la patrícia del Mont Cel·li. Allà van convertir-se al cristianisme i van ser batejats.
Durant la persecució de Dioclecià, Pancraç va ser cridat a oferir sacrificis als déus romans i, en negar-s'hi, va ser jutjat pel mateix emperador que, en veure que el jove no cedia i continuava negant-se a abjurar de la fe cristiana, el va condemnar a morir decapitat.
Executat vora el temple de Janus, a la Via Aurèlia, el seu cos va ser recollit per la matrona Octavil·la, que el va enterrar a les catacumbes. Al lloc del martiri hi ha una inscripció antiga que diu: «Hic decollatus fuit Sanctus Pancratius» ('Aquí hi va ser degollat Sant Pancraç'). El Papa Símmac (498-514) va erigir una basílica sobre el sepulcre, la basílica de San Pancrazio.
* San Pancraç pel Guercino (1616)
* Imatge-reliquiari del s. XVIII (Abadia de Sankt Gallen)
* Martiri de St. Pancraç per G.B. Ossona (Milà, Sant'Alessandro)
* Interior de la Basílica de St. Pancraç de Roma, amb l'altar i les seves restes

## Veneració

Venerat com a màrtir des de temps antics, la seva festa se celebra el 12 de maig. Entre 1595 i 1969, aquesta festivitat es feia conjuntament amb les dels sants Nereu i Aquil·leu i Domicil·la de Roma.
És un sant invocat per qui necessita diners, treball o un canvi de fortuna. Molts comerços i botigues exhibeixen una imatge del sant, a la qual es col·loca un ram de julivert perquè proporcioni sort. Hi ha una dita popular en aquest sentit:
| « | Sant Pancraç ve amb un pa sota el braç | » |
Sant Pancraç es considera en diverses cultures europees com un dels sants de glaç junt amb Mamert i Servaci. En aquests dies de maig (o de finals de maig segons el calendari julià) es poden esperar uns dies de més fred.

### Relíquies

Vora el lloc del martiri es va aixecar la basílica de Sant Pancraç, on va venerar-se'n el cos, dipositat per Honori I, en una urna de pòrfir a l'altar major. El 1798, als avalots de la República Romana, el cos va ser profanat.

## Referències

* ↑ Varazze, Iacopo de. La leyenda dorada I. Madrid: Alianza, 1989, p. 319-320. ISBN 8420670294.
* 1 2 Arduino, Fabio. «San Pancrazio martire» (en italià). Santi, beati e testimoni. santibeati.com. [Consulta: 26 maig 2023].
* ↑ Liber Pontificalis I, 262: «En aquest moment es va fer la basílica de Sant Pancraç, que també va tenir un arc de plata, amb un pes de 15 lliures»
# Frígia Segona

Frígia Segona o també Frígia Salutaris va ser una província romana creada per la nova divisió que va fer de l'Imperi l'emperador Dioclecià en les anomenades Reformes de Dioclecià. Potser la va establir el 294, i estava formada per la part oriental o nord-oriental de Frígia fins llavors dins la província d'Àsia.
Limitava al sud amb la província de Psídia, a l'est amb la de Galàcia, al nord amb Bitínia i a l'oest amb la província de Frígia Primera. La seva capital era Sínnada.
Frígia Primera i Frígia Segona van passar a formar part de la Diòcesi d'Àsia amb les reformes de Constantí I el Gran, diòcesi que va desaparèixer amb Justinià I l'any 535. Més tard va formar part del Tema dels Anatòlics.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phrygia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 maig 2021].
# Michal Klasa

Michal Klasa (Brno, 19 de desembre de 1953) va ser un ciclista txecoslovac, d'origen txec, que combinà la pista amb la carretera. Va guanyar una medalla als Jocs Olímpics de 1980, dues al Campionat del Món de contrarellotge per equips i una més al de Persecució per equips.

## Palmarès en ruta

* 1973
** 1r a la Puchar Ministra Obrony Narodowej
* 1975
** 1r a la Praga-Karlovy Vary-Praga
* 1976
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Polònia
* 1978
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a la Baixa Saxònia
* 1979
** Vencedor de 2 etapes a la Cursa de la Pau
** Vencedor d'una etapa al Circuit de La Sarthe
* 1980
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Moscou en Contrarellotge per equips (amb Vlastibor Konečný, Alipi Kostadinov i Jiří Škoda)
** Vencedor d'una etapa a la Milk Race
* 1981
** 1r al Circuit de les Ardenes i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Vlastibor Konečný

Vlastibor Konečný (Frýdek-Místek, Regió de Moràvia i Silèsia, 2 de gener de 1957) va ser un ciclista txecoslovac, d'origen txec. Va guanyar una medalla als Jocs Olímpics de 1980.

## Palmarès

* 1975
** 1r a Lidice
* 1978
** 1r a la Volta a Turquia
** 1r a la Sealink Race i vencedor d'una etapa
* 1979
** Vencedor d'una etapa a la Settimana Ciclistica Bergamasca
* 1980
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Moscou en Contrarellotge per equips (amb Michal Klasa, Alipi Kostadinov i Jiří Škoda)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Gerald Mortag

Gerald Mortag (Gera, 8 de novembre de 1958 - 30 de gener de 2023) va ser un ciclista alemany que va competir sota bandera de l'Alemanya de l'Est. Es dedicà al ciclisme en pista, especialment en la persecució per equips. Del seu palmarès destaquen una medalla de plata als Jocs Olímpics de Moscou i tres Campionats del món.

## Palmarès

* 1976
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Detlef Macha, Jürgen Lippold i Olaf Hill)
* 1977
** Campió del món en Persecució per equips (amb Norbert Dürpisch, Matthias Wiegand i Volker Winkler)
* 1978
** Campió del món en Persecució per equips (amb Uwe Unterwalder, Matthias Wiegand i Volker Winkler)
* 1979
** Campió del món en Persecució per equips (amb Lutz Haueisen, Axel Grosser i Volker Winkler)
* 1980
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Moscou en persecució per equips (amb a Uwe Unterwalder, Matthias Wiegand i Volker Winkler)
* 1983
** Campió de la RDA en Madison (amb a Jörg Köhler)
* 1984
** Medalla d'or als Jocs de l'Amistat en persecució per equips (amb Bernd Dittert, Mario Hernig, Volker Winkler, Carsten Wolf)

## Referències

* ↑ Trauer um Radsportlegende: Gerald Mortag im Alter von 64 Jahren gestorben (alemany)
* ↑ «Olympedia – Gerald Mortag». [Consulta: 1r febrer 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net'
* Fitxa a museociclismo.it'
# John McKinlay

John McKinlay (Detroit, 20 de gener de 1932 - Bloomfield Hills, 14 de gener de 2013) fou un remer estatunidenc que va competir durant la dècada de 1950. Era germà bessó del també remer Arthur McKinlay.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb John Welchli, Arthur McKinlay i James McIntosh.
Membre del Detroit Boat Club, va guanyar cinc títols nacionals i vuit campionats canadencs de Henley. Va estudiar a la Universitat de Boston i a la Universitat de Michigan.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – John McKinlay». [Consulta: 11 agost 2022].
* ↑ John McKinlay's obituary
# Julia de Lazarevo

Julia o Juliana de Lazarevo (o Juliana de Múrom, nom secular Juliana Ustinovna Osorina) (1530 – 10 de gener del 1604) és una santa de l'Església Ortodoxa. Filla de Justin i Stefanida Nediurev, amb 16 anys es mullerà amb Iuri Osorin, propietari de la vil·la de Lazarevo, prop de Múrom. Visqué una vida recta, consagrada a ajudar la gent pobra i necessitada. Durant la fam a l'època del Tsar Boris vengué totes les seves possessions per comprar pa pels pobres. Va morir el 10 de gener de 1604 i fou canonitzada l'any 1614.

## Referències

* ↑ Saint Juliana Biography
# Pere Sacoma

Pere Sacoma (s. XIV?-1393). Mestre d'obres i escultor actiu a Girona durant el segle xiv que participà en la construcció de la Catedral de Girona i en la de l'església de Sant Feliu.
És documentat des del 1368, any en què acabà la construcció del pont Nou sobre el Ter per substituir la barca que el travessava en aquell punt. En aquest any també contractà l'edificació de la torre de l'església de Sant Feliu. Es conserva l'esbós que Sacoma va dibuixar de la planta de forma vuitavada d'aquesta torre, un valuós document de 16 x 16 cm del mateix any 1368, el més vell conservat a Catalunya. Per encàrrec del rei, també dirigí la construcció de la muralla Est (muralles de Sant Domènec i del Mercadal), on l'element més destacable és la Torre de Sant Domènec, de planta circular projectada l'any 1376 i acabada a l'entorn del 1380. Probablement dirigí també les obres de Sant Feliu fins a l'any 1379.
Des del 1369 al 1394, ocupà el càrrec de mestre major de la catedral de Girona. Sota la seva direcció les obres experimentaren un avenç considerable. Així, cap a l'any 1380, les capelles dels dos primers trams estaven acabades. També va plantejar continuà la construcció de la catedral amb una sola volta i convocà una reunió d'arquitectes que va decidir continuar la construcció de les tres voltes. No fou fins molt de temps després, sota la direcció de Guillem Bofill que després d'una nova reunió d'arquitectes els canonges de la catedral decidiren canviar a la construcció d'una sola volta. Morí l'any 1379.

## Referències

* ↑ Priego, Carlos Cid; Azcárate, José María de. Las artes en los caminos de Santiago (en castellà). Universidad de Oviedo, 1993. ISBN 9788474687798.
* 1 2 Pitarch, Antoni José i; Dalmases, Núria de. Història de l'art català. Edicions 62, 1988. ISBN 9788429721041.
* ↑ Pladevall, Antoni. L'Art gòtic a Catalunya: Catedrals, monestirs i altres edificis religiosos. Enciclopèdia Catalana, 2003.
* ↑ Camps, Pere Freixas i «Girona medieval: muralles i ponts». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 25, 1, 1979, pàg. 395–406. ISSN: 2339-9937.
* 1 2 Victor, Sandrine. Girona, Construir la Ciutat. De Kerunta a la crisi baixmedieval - La ciutat en època de crisi. Ajuntament de Girona, 2013.