OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# European Open

El Torneig d'Anvers, conegut oficialment com a European Open, és un torneig de tennis professional que es disputa anualment sobre pista dura al Lotto Arena d'Anvers, Bèlgica. Pertany a les sèries 250 del circuit ATP masculí i es disputa al mes d'octubre.
El torneig es va crear l'any 2016 en substitució del torneig de València.

## Palmarès
### Individual masculí

| Any | Campió | Finalista | Resultat |
| 2024 | Roberto Bautista Agut | Jiří Lehečka | 7−5, 6−1 |
| 2023 | Alexander Bublik | Arthur Fils | 6−4, 6−4 |
| 2022 | Félix Auger-Aliassime | Sebastian Korda | 6−3, 6−4 |
| 2021 | Jannik Sinner | Diego Schwartzman | 6−2, 6−2 |
| 2020 | Ugo Humbert | Alex de Minaur | 6−1, 7−6(4) |
| 2019 | Andy Murray | Stan Wawrinka | 3−6, 6−4, 6−4 |
| 2018 | Kyle Edmund | Gaël Monfils | 3−6, 7−6(2), 7−6(4) |
| 2017 | Jo-Wilfried Tsonga | Diego Schwartzman | 6−3, 7−5 |
| 2016 | Richard Gasquet | Diego Schwartzman | 7−6(4), 6−1 |

### Dobles masculins

| Any | Campions | Finalistes | Resultat |
| 2024 | Alexander Erler Lucas Miedler | Robert Galloway Aleksandr Nedovyesov | 6−4, 1−6, [10−8] |
| 2023 | Petros Tsitsipas Stéfanos Tsitsipàs | Ariel Behar Adam Pavlásek | 6−7(5), 6−4, [10−8] |
| 2022 | Tallon Griekspoor Botic van de Zandschulp | Rohan Bopanna Matwé Middelkoop | 3−6, 6−3, [10−5] |
| 2021 | Nicolas Mahut Fabrice Martin | Wesley Koolhof Jean-Julien Rojer | 6−0, 6−1 |
| 2020 | John Peers Michael Venus | Rohan Bopanna Matwé Middelkoop | 6−3, 6−4 |
| 2019 | Kevin Krawietz Andreas Mies | Rajeev Ram Joe Salisbury | 7−6(1), 6−3 |
| 2018 | Nicolas Mahut Édouard Roger-Vasselin | Marcelo Demoliner Santiago González | 6−4, 7−5 |
| 2017 | Scott Lipsky Divij Sharan | Santiago González Julio Peralta | 6−4, 2−6, [10−5] |
| 2016 | Daniel Nestor Édouard Roger-Vasselin | Pierre-Hugues Herbert Nicolas Mahut | 6−4, 6−4 |

## Referències

* ↑ «Antwerp Returns To The ATP World Tour In 2016» (en anglès). Tennis-Tourtalk.com, 12-12-2015. Arxivat de l'original el 2017-01-13. [Consulta: 11 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2016-07-30 a Wayback Machine. (anglès) (francès) (neerlandès)
* Perfil del torneig a l'ATP (anglès)
Anvers :
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024 :
# El Molí del Castell

El Molí del Castell és un molí del municipi de Calders (Moianès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa amb dos cossos diferenciats. El més baix havia estat el molí i ha sofert moltes reformes. Consta de tres plantes i és força malmès. Als baixos s'hi accedeix per un portal rectangular adovellat i s'hi trobaven les moles. A l'altura del primer pis hi ha l'habitatge, a la part exterior hi havia la bassa que posava en funcionament el molí. Aquesta bassa, avui està mutilada i coberta de vegetació a la part que en resta. El pis superior eren golfes. L'estructura està reforçada per un contrafort al cantó de la bassa. Queden restes del rec, la bassa, el canal de sortida d'aigua i una mola.

## Història

Aquest molí s'anomena del Castell per la proximitat del castell de Calders. Ja al segle xii es troba citat un molí que depenia d'aquest castell, la ubicació del qual coincidiria amb la de l'actual. De sempre ha estat un molí fariner fins a mitjans del segle xx. L'estructura actual no recorda cap construcció medieval.

## Referències

* 1 2 3 «El Molí del Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Lal Bokhari

Lal Bokhari (anglès: Lal Shah Bokhari) (Faisalabad, 13 de gener de 1906 - Colombo, 22 de juliol de 1959) va ser un jugador d'hoquei sobre herba indi que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla d'or com a membre de l'equip indi en la competició d'hoquei sobre herba. Fou el portant de la bandera índia en la cerimònia d'inauguració i capità de l'equip.
Amb la partició de l'Índia es va quedar al Pakistan, on exercí de diplomàtic. La seva darrera destinació com a ambaixador fou a l'Iraq.

## Referències

* 1 2 «Lal Shah Bokhari Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Pere V de Queralt

Pere de Queralt i de Castellnou (? - 1348) va ser senyor de Santa Coloma de Queralt, Ceret, Castellar, Timor, Vespella, Rocafort, Aguiló i Montargull. Casat amb Alamanda de Rocabertí i de Serrallonga (1331). Volgué venjar l'assassinat del seu germà Guillem, i, amb Ramon Folc de Cardona, declarà la guerra contra el comte de Pallars i Francesc March, ciutadà de Barcelona. Hagueren d'intervenir en la pacificació el rei Pere III i el príncep Alfons ("el Magnànim").
Acompanyà Pere III a Perpinyà i amb ell participà en la guerra del Rosselló, on aconseguí la capitulació d'Elna. Nomenat procurador reial del Rosselló, va rebre la capitulació de Sant Cebrià del Rosselló i Argelers; el 1347 derrotà les tropes de Jaume III de Mallorca que intentaven la invasió de Catalunya. Un any més tard acompanyava el rei Pere III a València pel conflicte de la Unió de Nobles. La seva mort se situa el 1348.

## Referències

* ↑ CARRERAS, JOSEP MARIA «Els senyors de Santa Coloma». Recull, 1996, pàg. 41.
* ↑ Martell, Jaume «Francesca de Queralt de Castellnou, de Ceret». Cartulari de la Catalunya comtal, n. 34, 6-2016, pàg. 55.

## Bibliografia

* Joan Fuguet / Carme Plaza / Vera Hofbauerová, https://www.academia.edu/97634332/Joan_FUGUET_Carme_PLAZA_Vera_HOVBAUEROVA_Els_Queralt_a_Sta_Coloma_arquitectura_art_i_cultura, Ajuntament de Santa Coloma de Queralt, 2010.
# Melomys cervinipes

Melomys cervinipes és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Són rosegadors de mitjanes dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 100 a 200 mm, una cua de 115 e 200 mm, i un pes de fins a 110 g. És una espècie nocturna i arborícola, que s'alimenta de fulles, brots i fruita. Es troba exclusivament a Austràlia, a la costa de Queensland i de la Nova Gal·les del Sud septentrional i central.

## Referències

* ↑ Peter Menkhorst & Frank Knight. A Field Guide to the Mammals of Australia. Oxford University Press, USA, 2001. ISBN 9780195508703.
* ↑ Burnett, S.; Winter, J. Melomys cervinipes. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 10 octubre 2008.
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Melomys cooperae

Melomys cooperae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Es va descriure el 1995 a partir d'espècimens trobats a l'illa de Yamdena a Indonèsia. No s'han trobat més exemplars d'aquesta espècie, per la qual cosa se'n sap ben poc. La UICN té "Dades insuficients" sobre l'espècie.
Són rosegadors de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 112,7 a 139,5 mm, una cua de 139,7 a 170 mm i un pes de fins a 96m5 g. Les parts superiors són de color marró canyella, amb reflexos negrosos al nas i al front, i les galtes són blanques. Tenen anells negrosos al voltant dels ulls. Les parts ventrals, les parts interiors de les extremitats i la part del darrere de les cames són blanques. Les orelles són curtes i de color canyella. La cua és més llarga que el cap i el cos, i és de color gris lavanda a la part de dalt i gris pàl·lid a la de sota.

## Referències

* ↑ Don E. Wilson; DeeAnn M. Reeder Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, Volume 12. The Johns Hopkins University Press, 2005, p. 1377. ISBN 9780801882210.
* ↑ ; Helgen, K.«Melomys cooperae». IUCN 2013 IUCN Red List of Threatened Species.Version 2013.2., 2008. [Consulta: 9 maig 2014].
* ↑ Kitchener, D.J.; Maryanto, I. «A new species of Melomys (Rodentia, Muridae) from Yamdena Island, Tanimbar group, Eastern Indonesia» (en anglès). Records of the Western Australian Museum, 17, 1995, pàg. 43-50.
# Monestir de la Santíssima Trinitat i Sant Jonàs

El Monestir de la Santíssima Trinitat i Sant Jonàs és un monestir ortodox masculí situat a Kíiv, en la jurisdicció de l'Eparquia de Kíiv de l'Església Ortodoxa Ucraïnesa del Patriarcat de Moscou.

## Referències

* ↑ «Монастырь преподобного Ионы до революции» (en ucraïnès). Web oficial del Monestir de la Santíssima Trinitat i Sant Jonàs. [Consulta: 29 gener 2023].
# Mitja Tusek

Mitja Tusek (Maribor, Eslovènia, 1961) és un pintor eslovè. La seva obra ha estat exposada en nombroses institucions internacionals, com la Documenta de Kassel, la Kunsthalle de Berna, el Museu Irlandès d'Art Modern, el Museu d'Art Modern d'Oxford o la Fundació Joan Miró de Barcelona. La seva obra està representada per la Galeria Nelson a París.

## Referències

* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
# Molí de la Torre Blanca

El Molí de la Torre Blanca és una obra de Sant Martí de Riucorb (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa molí de grans dimensions amb un pati porticat. L'estança del molí, amb sostre de volta de canó, fa 7,50 x 4,70 metres.

## Història

El primer document relatiu a aquest edifici de què es té coneixement data de l'any 1272 i correspon a un plet entre el monestir de Vallbona de les Monges, amo del molí, i el senyor de Bellpuig, en Ramon d'Anglesola.

## Referències

* 1 2 «Molí de la Torre Blanca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Molí de la Torre (la Riera de Gaià)

El Molí de la Torre és una obra de la Riera de Gaià (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Actualment és un habitacle que es troba a la sortida de La Riera.
Els darrers temps molia pedra, segurament per fer ciment.

## Història

Una làpida adossada a la paret de l'edifici ens mostra els diferents nivells que l'aigua assolí en quatre importants aiguats: Sant Cinto amb 2,25 m. el 17 d'agost de 1821; Santa Tecla amb 1,50 m. el 23 de setembre de 1874; Sant Bartomeu amb 1,20 m. el 24 d'agost de 1842 i, finalment, Sant Mateu amb 1 m. el 21 de setembre de 1850.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de la Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].

## Enllaços externs

* «Molí de la Torre». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Molí de la Vall

El Molí de la Vall és un edifici de planta rectangular prop del petit nucli de la Vall al terme municipal de Verges (Baix Empordà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici data del segle xviii, d'acord amb les inscripcions de la façana d'accés, en què apareix la data de construcció (1768) i el nom de Francesch Ros. També apareix la data del 1793, que segurament correspon a un moment de reforma. El Molí de la Vall originalment tenia planta i un pis, mentre que ara el terra del primer pis ha desaparegut. La coberta és de teula a dues vessants. Es tracta d'una construcció d'estructura senzilla que respon a la seva funció de molí i que té, per tant, un interès tipològic. A l'interior conserva elements del seu ús original: dues rodes i part de l'estructura de funcionament. La façana principal presenta com a elements d'interès la porta d'accés, allindanada, i una finestra del primer pis. A la llinda de la porta figura la inscripció següent: "Ave Maria. 1768. Dia 22 8bre. Francesch Ros y Torrent me fecit", i a la llinda de la finestra apareix la data del 1793. Annexes al molí es conserven restes d'una construcció menor.

## Referències

* 1 2 «Molí de la Vall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Michy Batshuayi

Michy Batshuayi Tunga (nascut el 2 d'octubre de 1993) és un futbolista professional belga que juga com a davanter al Fenerbahçe SK. És internacional amb la selecció belga.
Ha jugat entre d'altres al club francès Olympique de Marsella, al Chelsea FC de la Premier League i l'equip nacional belga.

## Palmarès

* 1 Premier League: 2016-17.

## Referències

* ↑ «Squads for 2017/18 Premier League confirmed». Premier League, 01-09-2017. [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ «Batshuayi vers Marseille !» (en francès). DHNET, 23-06-2014. [Consulta: 23 juny 2014].
* ↑ «Michy Batshuayi subject of £31.5m bid from Crystal Palace». Sky Sports, 28-06-2016 [Consulta: 29 juny 2016].
* ↑ «Olympique Marseille’s Michy Batshuayi Chooses Belgium Over DR Congo». Caught Offside, 05-03-2015. [Consulta: 7 març 2015].
Batshuayi amb Bèlgica - Caixes de navegació :
Selecció de futbol de Bèlgica – Eurocopa 2016
1 Courtois •
2 Alderweireld •
3 Vermaelen •
4 Nainggolan •
5 Vertonghen •
6 Witsel •
7 De Bruyne •
8 Fellaini •
9 R. Lukaku •
10 Hazard  •
11 Carrasco •
12 Mignolet •
13 Gillet •
14 Mertens •
15 Denayer •
16 Meunier •
17 Origi •
18 Kabasele •
19 Dembélé •
20 Benteke •
21 J. Lukaku •
22 Batshuayi •
23 Ciman •
Entrenador: Wilmots
Selecció de futbol de Bèlgica – Copa del Món de futbol 2018
1 Courtois •
2 Alderweireld •
3 Vermaelen •
4 Kompany •
5 Vertonghen •
6 Witsel •
7 De Bruyne •
8 Fellaini •
9 Lukaku •
10 Eden Hazard  •
11 Carrasco •
12 Mignolet •
13 Casteels •
14 Mertens •
15 Meunier •
16 Thorgan Hazard •
17 Tielemans •
18 Januzaj •
19 Dembélé •
20 Boyata •
21 Batshuayi •
22 Chadli •
23 Dendoncker •
Entrenador: Robert Martínez
Selecció de futbol de Bèlgica – Eurocopa 2020
1 Courtois •
2 Alderweireld •
3 Vermaelen •
4 Boyata •
5 Vertonghen •
6 Witsel •
7 De Bruyne •
8 Tielemans •
9 Lukaku •
10 E. Hazard (c) •
11 Carrasco •
12 Mignolet •
13 Sels •
14 Mertens •
15 Meunier •
16 T. Hazard •
17 Vanaken •
18 Denayer •
19 Dendoncker •
20 Benteke •
21 Castagne •
22 Chadli •
23 Batshuayi •
24 Trossard •
25 Doku •
26 Praet •
Entrenador: Robert Martínez
Selecció de futbol de Bèlgica – Copa del Món de futbol 2022
1 Courtois •
2 Alderweireld •
3 Theate •
4 Faes •
5 Vertonghen •
6 Witsel •
7 De Bruyne •
8 Tielemans •
9 Lukaku •
10 Eden Hazard  •
11 Carrasco •
12 Mignolet •
13 Casteels •
14 Mertens •
15 Meunier •
16 Thorgan Hazard •
17 Trossard •
18 Onana •
19 Dendoncker •
20 Vanaken •
21 Castagne •
22 De Ketelaere •
23 Batshuayi •
24 Openda •
25 Doku •
26 Debast •
Entrenador: Robert Martínez :
# Michu

Miguel Pérez Cuesta, més conegut com a Michu, (Oviedo, 21 de març de 1986) és un futbolista espanyol. Juga de centrecampista i davanter, i el seu actual equip és el Reial Oviedo.
Ha jugat al S.S.C. Napoli de la Serie A d'Itàlia.

## Palmarès
### Campionats estatals

| Títol | Club | País | Any |
| Tercera Divisió (Grup II) | Reial Oviedo | Espanya | 2003/04 |
| Tercera Divisió (Grup II) | Reial Oviedo | Espanya | 2004/05 |

## Referències

* ↑ «Barclays Premier League squad numbers 2013/14». Premier League, 16-08-2013 [Consulta: 17 agost 2013]. Arxivat 25 de setembre 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-08-21. [Consulta: 18 desembre 2016].
* ↑ «Michu». Eurosport. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «Fitxa de Michu» (en castellà). Società Sportiva Calcio Napoli. Arxivat de l'original el 2018-10-16. [Consulta: 21 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa de Michu a BDFutbol (castellà)
# Miquel Company Martorell

Miquel Company Martorell (Barcelona, 1931 - Barcelona, 2006) fou un regatista i dirigent esportiu va ser president de la Federació Catalana de Vela i de la Federació Espanyola de Vela.
Vinculat al Club Nàutic el Masnou i al Club Nàutic Vilassar de Mar, s'inicià a la navegació amb la classe Vaurien, de la qual fou secretari internacional. Fou president Federació Catalana de Vela entre 1969 i 1971, la seva bona tasca al capdavant de la Federació Catalana el va catapultar a la presidència de l'Espanyola, que va ocupar entre 1971 i 1984.també va ser vicepresident del Comitè Olímpic Espanyol. Avançat en el seu temps pels seus mètodes de gestió i de treball, el seu mandat es va caracteritzar per la renovació de la flota i la intenció d'atraure els joves cap al món de la vela, en especial cap a les classes olímpiques. Des d'aquest càrrec va lluitar per la internacionalització de la vela estatal creant l'Escola Nacional de Vela de Palamós amb els millors tècnics i les més grans promeses d'aquella època, de la qual, en col·laboració amb la Residència Joaquim Blume de Barcelona, van sorgir grans regatistes com José María Benavides, Toño Gorostegui o Alejandro Abascal, que van obtenir importants èxits a escala mundial. Va rebre, entre altres distincions, la medalla al Mèrit Esportiu de la Delegación Nacional de deportes i la de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 6a ed.. Generalitat de Catalunya, 1997. ISBN 84-393-4340-X.
# Monzo

Monzo (anomenada oficialment Sant Martiño de Monzo) és una parròquia gallega situada en el municipi de Trazo.
Les entitats de població que formen part de la parròquia són: A Castiñeira, A Pedregueira, O Barral, O Castro, O Lestido, O Outeiro i O Samartiño.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Monzo entre 2000 i 2019

## Referències

* ↑ Miralbes Bedera, Rosario; de Torres Luna; Rodríguez Martínez-Conde. «Trazo». A: Mapa de límites de las parroquias de Galicia. Imprenta Paredes, 1979, p. 23. ISBN 8460014142.
* 1 2 «Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional a 1 de enero». Instituto Nacional de Estadística de España (INE). [Consulta: 25 març 2020].
# Monzodiorita

La monzodiorita és una roca plutònica granada, intermediària entre la monzonita i la diorita, amb poc quars (Q <5%) i plagiòclasi (An > 50%) més abundant que el feldespat alcalí (A-P = 65-90%), definida modalment al camp 9 del diagrama QAPF de Streckeisen (vegeu la imatge).

## Referències

* ↑ Quarsolita, Diccionari de Geologia IEC
# Montmagastre (muntanya)

* Aquest article tracta sobre la muntanya d'Artesa de Segre. Si cerqueu el poble homònim, vegeu «Montmagastre».
El Montmagastre és una muntanya de 762 metres que es troba prop del poble de Montmagastre, dins del municipi d'Artesa de Segre, a la comarca de la Noguera.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 264098001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Mountainita

La mountainita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor d'Edgar Donald Mountain (2 d'abril de 1901 - 30 d'abril de 1985), catedràtic de geologia de la Universitat de Rodes, a Grahamstown (Sud-àfrica), qui va proporcionar els primers exemplars per a la investigació.

## Característiques

La mountainita és un silicat de fórmula química KNa₂Ca₂[Si₈O$_{19}$(OH)]·6H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1957. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mountainita pertany a «09.GG - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; zeolites sense classificar» juntament amb la cowlesita.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats al Museu d'Història Natural de Londres (Anglaterra), amb els número de registre 1957,369, i al Museu Nacional d'Història Natural, l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units), amb el número de registre: 114792.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Bultfontein, situada a la localitat de Kimberley, a Frances Baard (Cap Septentrional, Sud-àfrica). També ha estat descrita a Alemanya, Romania, Rússia i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Mountainite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 maig 2020].
# Monumento a José Tartiere

L'escultura urbana coneguda pel nom Monumento a José Tartiere Lenegre, ubicada a el paseo de los Álamos, al conegut Campo de San Francisco, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx. L'escultura, feta de bronze i pedra, és obra de Víctor Hevia i Manuel Álvarez Laviada, i està datada 1933.
Després de la mort de l'empresari José Tartiere Lenegre, qui era considerat ja fill adoptiu d'Oviedo, que va tenir lloc a Luganes (Siero) el 18 d'abril de 1927, un grup d'amics, socis i familiars, van organitzar una Comissió Pro-Monument, que estava presidida per Nicanor de les Ales Pumariño i entre els vocals es trobaven amb Francisco Castañón, Eustaquia Fernández Miranda i Juan Antonio Onieva, la qual va impulsar la realització d'un monument en record del que era ja considerat com un dels artífexs de la industrialització asturiana, la qual va contribuir enormement al desenvolupament i avanç de la zona.
El monument es va sufragar per subscripció popular i està compost per un conjunt de figures, una de bronze (la que representa José Tartiere y Lenagre, més gran que el natural, assegut en una cadira, sobre un pedestal de pedra, al qual accedeix pujant un joc d'escales), obra de Víctor Hevia; i altres en pedra (les figures de quatre treballadors, que representen les diferents indústries d'importància per a Astúries en què Tartiere Lenegre participar com a fundador, disposades en parelles a banda i banda de la figura de Tartiere, en sengles pedestals), que són obra de Manuel Álvarez Laviada. A més, el conjunt presenta per la part de darrere, un relleu amb perfils d'obrers, també obra de Víctor Hevia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Escultura «José Tartiere Lenegre»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 1r gener 2019].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* 1 2 «Escultura de José Tartiere - Enciclopedia de Oviedo». [Consulta: 1r gener 2019].