OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Generació de variants aleatòries no uniformes

La generació de variables aleatòries no uniformes o el mostreig de nombres pseudoaleatoris és la pràctica numèrica de generar números pseudoaleatoris (PRN) que segueixen una distribució de probabilitat determinada. Els mètodes es basen normalment en la disponibilitat d'un generador PRN distribuït de manera uniforme. Aleshores s'utilitzen algorismes computacionals per manipular una única variable aleatòria, X, o sovint diverses d'aquestes, en una nova variable aleatòria Y de manera que aquests valors tinguin la distribució requerida. Els primers mètodes es van desenvolupar per a les simulacions de Monte-Carlo al projecte Manhattan, publicat per John von Neumann a principis dels anys cinquanta.

## Distribucions discretes finites

Per a una distribució de probabilitat discreta amb un nombre finit n d'índexs en què la funció de massa de probabilitat f pren valors diferents de zero, l'algorisme de mostreig bàsic és senzill. L'interval [0,1) es divideix en n intervals [0,f (1)), [f (1),f (1)+f (2)), . . . L'amplada de l'interval i és igual a la probabilitat f (i). Es dibuixa un nombre pseudoaleatori X distribuït uniformement i cerca l'índex i de l'interval corresponent. El tan determinat tindré la distribució f (i).
Formalitzar aquesta idea es fa més fàcil utilitzant la funció de distribució acumulada
$F(i)=\sum _{j=1}^{i}f(j).$
És convenient establir F(0) = 0. Els n intervals són llavors simplement [F(0),F(1)), [F(1),F(2)), . . ., [ F(n−1),F(n)). La tasca computacional principal és, aleshores, determinar i per a quin F(i−1)≤X<F(i).
Això es pot fer mitjançant diferents algorismes:
* Cerca lineal, temps computacional lineal en n.
* Cerca binària, el temps de càlcul va amb registre n.
* Cerca indexada, també anomenada mètode de punt de tall.
* Mètode d'àlies, el temps de càlcul és constant, utilitzant algunes taules precalculades.
* Hi ha altres mètodes que costen temps constant.

## Distribucions contínues

Mètodes genèrics per generar mostres independents:
* Mostreig de rebuig per a funcions de densitat arbitràries.
* Mostreig de transformada inversa per a distribucions el CDF de les quals es coneix.
* Ratio d'uniformes, combinant un canvi de variables i un mostreig de rebuig.
* Mostra de rodanxes.
* Algorisme zigurat, per a funcions de densitat decreixents monòtonament així com distribucions unimodals simètriques.
* Generador de números aleatoris de convolució, no un mètode de mostreig en si mateix: descriu l'ús de l'aritmètica a sobre d'un o més mètodes de mostreig existents per generar distribucions més implicades.

## Referències

* ↑ «NON-UNIFORM RANDOM VARIATE GENERATION» (en anglès). http://luc.devroye.org.+[Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ L’Ecuyer, Pierre. Non-uniform Random Variate Generations (en anglès). Berlin, Heidelberg: Springer, 2011, p. 991–995. DOI 10.1007/978-3-642-04898-2_408. ISBN 978-3-642-04898-2.
* ↑ Morgan, B. J. T.; Devroye, L. «Non-Uniform Random Variate Generation.». Non-Uniform Random Variate Generation, 44, 01-09-1988, pàg. 919. DOI: 10.2307/2531615.
* ↑ «Non-Uniform Random Variate Generation» (en anglès). http://luc.devroye.org.+[Consulta: 19 juny 2023].
# Gran Premi Internacional CTT Correios de Portugal

El Gran Premi Internacional CTT Correios de Portugal (en portuguès Grande Prémio Internacional CTT Correios de Portugal) va ser un competició ciclista per etapes que es disputava a la Regió del Centre, a Portugal.
La cursa es disputà entre 2000 i 2009 i l'any següent es va fusionar amb la Volta a l'Alentejo. Del 2005 fins a la seva desaparició va formar part de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2000 | Àngel Edo | Delmino Pereira | Pedro Soeiro |
| 2001 | José Iván Gutiérrez | Isidro Nozal | Pablo Lastras |
| 2002 | Àngel Edo | Aleksei Màrkov | Nuno Marta |
| 2003 | Nuno Marta | David Blanco | Aleksei Màrkov |
| 2004 | Cândido Barbosa | Àngel Edo | Alberto Benito Guerrero |
| 2005 | Aleksei Màrkov | Nuno Marta | Lénaïc Olivier |
| 2006 | Jordi Grau | Jesús del Nero | Carlos Pinho |
| 2007 | Pedro Cardoso | André Vital | Eladio Jiménez |
| 2008 | Nuno Ribeiro | Nelson Vitorino | Francisco Mancebo |
| 2009 | Adrián Palomares | Daniel Andonov Petrov | André Cardoso |

## Referències

* ↑ «G.P CTT Correios de Portugal(Por) - Cat. 2.1». [Consulta: 30 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Gran Premi Hydraulika Mikolasek

El Gran Premi Hydraulika Mikolasek va ser una competició ciclista eslovaca d'un sol dia. Creada el 2005, amb el nom de Gran Premi Jamp, va formar part del calendari de l'UCI Europa Tour fins a la seva desaparició el 2010.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2005 | Andrei Mizúrov | Aleksandr Diatxenko | Andrej Omulec |
| 2006 | Jure Golčer | Radosław Romanik | Radoslav Rogina |
| 2007 | Marcin Sapa | Grzegorz Zoledziowski | Kristjan Fajt |
| 2008 | Péter Kusztor | Davide D'Angelo | Dominik Nerz |
| 2009 | anul·lada |
| 2010 | Alois Kaňkovský | Petr Benčík | Pavol Polievka |

## Referències

* ↑ «G.P Hydraulika Mikolasek (Svq) - Cat. 1.2». [Consulta: 31 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès 1 a sitiodeciclismo.net
* Palmarès 2 a sitiodeciclismo.net
# Gran Premi Inda

El Gran Premi Inda era una competició ciclista italiana d'un sol dia i que es disputava anualment a Caravate, a la província de Varese. Creada el 1963, de 2005 a 2009, va formar part del calendari de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1963 | Renato Stoto | | |
| 1964 | Augusto Formenti | | |
| 1965 | Wagner Carmignola | | |
| 1966 | Fiorenzo Ballardin | | |
| 1967 | Giuliano Fontana | | |
| 1968 | Tiziano Amati | | |
| 1969 | Luigino Percetti | | |
| 1970 | Fausto Reato | | |
| 1971 | Massimo Spezia | | |
| 1972 | Maurizio Donati | | |
| 1973 | Franco Miele | | |
| 1974 | Amedeo Pallazzi | | |
| 1975 | Gabriele Mirri | | |
| 1976 | Paolo Diotto | | |
| 1977 | Fausto Resteldi | | |
| 1978 | Maurizio Meroni | | |
| 1979 | Bruno Marini | | |
| 1980 | Bruno Marini | | |
| 1981 | Alberto Passera | | |
| 1982 | Davide Nardello | | |
| 1983 | Andrea Chiurato | | |
| 1984 | Bruno Marini | | |
| 1985 | Luca Giani | | |
| 1986 | Igor Mosca | | |
| 1987 | Igor Mosca | | |
| 1989 | Fabrizio Induni | | |
| 1990 | Dario Andriotto | | |
| 1991 | Mirko Pinton | | |
| 1992 | Daniele Peroni | | |
| 1993 | Mauro Banfi | | |
| 1994 | Alessandro Guerra | | |
| 1995 | Massimiliano Gentili | | |
| 1996 | Enrico Bonetti | | |
| 1997 | Matteo Morotti | | |
| 1998 | Alessandro Bredolin | | |
| 1999 | Igor Astarloa | | |
| 2000 | Alessandro Delfatti | | |
| 2001 | Daniele Balestri | | |
| 2002 | Petr Klasa | | |
| 2003 | Giovanni Visconti | Cristiano Fumagalli | Ruslan Pidgornyy |
| 2004 | Mirko Allegrini | Paolo Bailetti | Mauro Da Dalto |
| 2005 | Daniele Di Nucci | Alberto Milani | Marco Cattaneo |
| 2006 | Wojciech Dybel | Mattia Paolo Parravicini | Jaroslaw Dabrowski |
| 2007 | Bruno Rizzi | Adriano Malori | Simone Ponzi |
| 2008 | Jarosław Marycz | Paolo Tomaselli | Dan Craven |
| 2009 | Pavel Kochetkov | Ilya Gorodnichev | Emanuele Moschen |
| 2010 | Eugenio Alafaci | Maksym Averin | Nicola Galli |
| 2011 | Mattia Pozzo | Oleksandr Polivoda | Michele Simoni |

## Referències

* ↑ «G.P Inda (Ita) - Cat.1.2». [Consulta: 30 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it
# Gulnara (cràter)

Gulnara és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim uzbek, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Gulnara». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Gulnaz Badikova

Gulnaz Badikova (en rus Гульназ Бадыкова) (21 d'abril de 1994) és una ciclista russa especialista en el ciclisme en pista.

## Palmarès

* 2013
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Maria Mishina, Svetlana Kashirina i Aleksandra Txekina)
* 2014
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Alexandra Goncharova, Tamara Balabolina i Aleksandra Txekina)
* 2015
** Campiona d'Europa sub-23 en Puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Haddon Heights

Haddon Heights és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 7.365 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Haddon Heights tenia 7.547 habitants, 3.039 habitatges, i 2.039 famílies. La densitat de població era de 1.879,9 habitants/km².
Dels 3.039 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 28,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.424 $ i la renda mediana per família de 73.460 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.572 $ mentre que les dones 35.208 $. La renda per capita de la població era de 28.198 $. Aproximadament l'1% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Haddon Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Haddon Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Grup de la brucita

El grup de la brucita és un grup de minerals de la classe dels òxids que cristal·litzen en el sistema trigonal. El grup està format per cinc hidròxids minerals: amakinita, brucita, portlandita, pirocroïta i teofrastita.
| Espècie | Fórmula |
| Amakinita | Fe(OH)₂ |
| Brucita | Mg(OH)₂ |
| Portlandita | Ca(OH)₂ |
| Pirocroïta | Mn(OH)₂ |
| Teofrastita | Ni(OH)₂ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a "04.FE - Hidròxids (sense V o U) amb OH, sense H₂O; làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: bayerita, doyleïta, gibbsita, nordstrandita, boehmita, lepidocrocita, grimaldiïta, heterogenita, feitknechtita, litioforita, quenselita, ferrihidrita, feroxihita, vernadita i quetzalcoatlita.
Als territoris de parla catalana només ha estat descrita la brucita, havent estat trobada a les mines de Costabona (Prats de Molló i la Presta, Vallespir), a les pedreres de Gualba (Vallès Oriental), a la mina Roca del Turó (Espinavell, Ripollès) i a la mina Fra Joan (Setcases, Ripollès).

## Referències

* ↑ «Brucite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 març 2022].
# Grup de la bottinoïta

El grup de la bottinoïta és un grup de minerals de la classe dels òxids que cristal·litzen en el sistema trigonal. El grup està format per dues espècies minerals: la bottinoïta, el mineral que dona el nom al grup, i la brandholzita. Totes dues espècies són hidròxids.
| Espècie | Fórmula |
| Bottinoïta | NiSb5+ 2(OH)₁₂·6H₂O |
| Brandholzita | Mg[Sb(OH)₆]₂·6H₂O |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els dos minerals que formen aquest grup pertanyen a "04.FH: Hidròxids (sense V o U), amb H₂O +- (OH); octaedres aïllats».
Als territoris de parla catalana ha estat trobada la bottinoïta al Correc d'en Llinassos, a la localitat d'Oms, un municipi de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.

## Referències

* ↑ «Bottinoite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ Berbain, C., Favreau, G. «Un exemple peu courant de minéralisation nickélifère: le Correc d'en Llinassos à Oms (Pyrénées-Orientales)» (en francès). Le Cahier des Micromonteurs, 95, 2007, pàg. 3-21 [Consulta: 1r març 2022].
# Glossogobius

Glossogobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Glossogobius ankaranensis (Banister, 1994)
* Glossogobius aureus (Akihito & Meguro, 1975)
* Glossogobius bellendenensis (Hoese & Allen, 2009)
* Glossogobius bicirrhosus (Weber, 1894)
* Glossogobius brunnoides (Nichols, 1951)
* Glossogobius bulmeri (Whitley, 1959)
* Glossogobius callidus (Smith, 1937)
* Glossogobius celebius (Valenciennes, 1837)
* Glossogobius circumspectus (Macleay, 1883)
* Glossogobius coatesi (Hoese & Allen, 1990)
* Glossogobius concavifrons (Ramsay & Ogilby, 1886)
* Glossogobius flavipinnis (Aurich, 1938)
* Glossogobius giuris (Hamilton, 1822)
* Glossogobius hoesei (Allen & Boeseman, 1982)
* Glossogobius intermedius (Aurich, 1938)
* Glossogobius kokius (Valenciennes, 1837)
* Glossogobius koragensis (Herre, 1935)
* Glossogobius matanensis (Weber, 1913)
* Glossogobius muscorum (Hoese & Allen, 2009)
* Glossogobius obscuripinnis (Peters, 1869)
* Glossogobius olivaceus (Temminck & Schlegel, 1845)
* Glossogobius robertsi (Hoese & Allen, 2009)
* Glossogobius sparsipapillus (Akihito & Meguro, 1976)
* Glossogobius torrentis (Hoese & Allen, 1990)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 Hoese, D.F. & Allen, G.R. 2009. Description of three new species of Glossogobius from Australia and New Guinea. Zootaxa, 1981: 1-14.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
# Grup de la calzirtita

El grup de la calzirtita és un grup de minerals de la classe dels òxids. Està format per tres espècies: la calzirtita, la hiärneïta i la tazheranita. Les dues primeres cristal·litzen en el sistema tetragonal, mentre que la tazheranita ho fa en l'isomètric.
| Espècie | Fórmula |
| Calzirtita | Ca₂Zr₅Ti₂O₁₆ |
| Hiärneïta | Ca₂Zr₄Mn³⁺SbTiO₁₆ |
| Tazheranita | (Zr,Ti,Ca)(O,◻)₂ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals que integren aquest grup pertanyen a «04.DL - Minerals òxids amb proporció metall:oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitja); estructures de tipus fluorita» juntament amb els següents minerals: cerianita-(Ce), torianita, uraninita i zirkelita.

## Referències

* ↑ «Calzirtite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ Holtstam, Dan; Bindi, Luca «Crystal structure and composition of hiärneite, Ca2Zr4Mn3+SbTiO16, and constitution of the calzirtite group». Mineralogical Magazine, 86, 2, 01-04-2022, pàg. 314–318. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.19 [Consulta: 6 agost 2024].
# Gleann Cholm Cille

Gleann Cholm Cille (en anglès Glencolmcille o Glencolumbkille) és un districte costaner d'Irlanda, al comtat de Donegal, a la província de l'Ulster. Es troba a la Gaeltacht an Láir, tot i que només el 34% de la població són parlants nadius d'irlandès. El principal centre és An Caiseal. El seu nom vol dir "vall de Colm Cille". Sant Colm Cille, o Columba, és un dels tres sants patrons d'Irlanda (juntament amb Patrici d'Irlanda i Santa Brígida). Colm Cille i els seus seguidors van viure a la vall un temps, i en són testimonis les ruïnes de les esglésies que hi van construir.

## Història

Entre el 4.000 i el 3.000 abans de Crist s'hi assentaren pobles agricultors. Hi ha cairns de pati ben conservats a Mainnéar na Mortlaidh i An Clochán Mór. També hi ha dolmens menys elaborats del 2000 aC a Málainn Mhóir.
El districte fou famós un cop com a parròquia del pare James McDyer (1910–1987), defensor dels drets dels agricultors i que ajudà a l'establiment d'indústries de base comunitària a la zona.
Des dels anys 1930 hi funciona un consell parroquial (Comhairle Paróiste Ghleann Cholm Cille) per curar dels interessos i necessitats dels residents. Els seus membres són escollits entre els residents de l'àrea de l'església de Gleann Cholm Cille cada tres anys.

## Cultura

Gleann Cholm Cille iés la llar de l'artista dublinenc Kenneth King amb obres de temàtica naval, marinera, costanera i de fars. El compositor britànic Arnold Bax va fer moltes visites al lloc entre 1904 i 1930. Aparentment Bax va compondre moltes de les seves obres i poemes mentre va estar aquí.
Com a belleses naturals val a destacar els penya-segats de Slieve League (Sliabh Liag), The Silver Strand (An Tráigh Bhán) a Malin Beg (Málainn Bhig), i Glen Head (Cionn Ghlinne).
Al centre d'aquesta Gaeltacht, el districte és ben conegut com a seu de l'Oideas Gael, un institut per a aprendre irlandès fundat el 1984 per a promoure la llengua i cultura irlandeses.
A Gleann Cholm Cille es van filmar els exteriors de la pel·lícula The Railway Station Man el 1992, amb Julie Christie, Donald Sutherland i John Lynch.

## Referències

* ↑ Placenames (Ceantair Ghaeltachta) Order 2004.
* ↑ Glencolmcille Parish Plan.
* ↑ Algunes obres de Kenneth King s'exposen al National Maritime Museum of Ireland a Dún Laoghaire
* ↑ Gleann Cholm Cille a Internet Movie Database (anglès)

## Enllaços externs

* Web de Gleann Cholm Cille
* Vila popular de Gleann Cholm Cille
* The Virtual Turas
* Church of Ireland Prayers
* Biografia de Charles Inglis al Dictionary of Canadian Biography Online
# Glebovka (seló)

* Per a altres significats, vegeu «Glebovka».
Glebovka - Глебовка (rus) és un poble (un seló) de l'óblast de Penza (Rússia). El 2010 tenia 144 habitants.

## Referències

* ↑ «НАСЕЛЁННЫЕ ПУНКТЫ БАШМАКОВСКОГО РАЙОНА». Arxivat de l'original el 2011-07-03. [Consulta: 20 octubre 2019].
# Guislabert

Guislabert és el nom dels següents personatges:
* Guislabert I (? - 1013), comte de Rosselló (991-1013)
* Guislabert I de Barcelona (? - 1062), vescomte de Barcelona (1020-1041) i bisbe de Barcelona (~1034-1062)
* Guislabert II de Barcelona (? - ~ 1126), vescomte de Barcelona
* Guislabert II de Rosselló (? - 1102), comte de Rosselló (1074-1102)
# Hans Dekkers

Hans Dekkers és el nom dels següents personatges:
* Hans Dekkers (1928-1984) (Eindhoven, 1928-1984), ciclista neerlandès
* Hans Dekkers (1981) (Eindhoven, 1981), ciclista neerlandès
# Gtkpod

gtkpod és un gestor d'arxius digitals lliure, pensat per a fer servir en els reproductors de la família iPod. En essència és un clon de l'iTunes, per a sistemes GNU/Linux, que permet als ususaris d'aquest sistema operatiu gestionar els continguts del seu reproductor multimèdia.

## Enllaços externs

* Lloc web del projecte gtkpod Arxivat 2010-10-02 at the Library of Congress
# Gu

* Per a altres significats, vegeu «GU».
gu dígraf usat en català per representar el so del fonema oclusiu velar sonor /ɡ/, davant e i i per exemple a «guerra» i «guineu».

## Vegeu també

* G
Viccionari
# Mariano Martínez

Mariano Martínez (Burgos, 20 de setembre de 1948) és un ciclista espanyol de naixement, però nacionalitzat francès el 20 de desembre de 1963 ja retirat, professional entre 1971 i 1982. És el pare dels també ciclistes Miguel Martinez i Yannick Martinez i avi de Lenny Martinez.
Els seus principals èxits esportius els aconseguí al Tour de França, on guanyà dues etapes, el 1978 i 1980, i el Gran Premi de la Muntanya de 1978. El 1974 guanyà la medalla de bronze al mundial de ciclisme.

## Palmarès

* 1968
** Vencedor d'una etapa de la Ruta de França
* 1969
** Vencedor d'una etapa de la Ruta de França
* 1970
** 1r al Tour Nivernais Morvan i vencedor de 3 etapes
* 1974
** Medalla de bronze al mundial de ciclisme
** Vencedor d'una etapa del Midi Libre
* 1977
** Vencedor d'una etapa de l'Etoile de Bessèges
* 1978
** 1r a Lamballe
** Vencedor d'una etapa al Tour de França. 1r del Gran Premi de la Muntanya
** Vencedor d'una etapa del Circuit de La Sarthe
* 1980
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Tour del Llemosí
* 1981
** Vencedor d'una etapa del Midi Libre

### Resultats al Tour de França

* 1971. 31è de la classificació general
* 1972. 6è de la classificació general
* 1973. 12è de la classificació general
* 1974. 8è de la classificació general
* 1975. 14è de la classificació general
* 1976. 42è de la classificació general
* 1978. 10è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1979. 16è de la classificació general
* 1980. 32è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1981. 15è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1977. 41è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1977. 27è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «MARTINEZ Mariano 2 puis MARTINEZ Mariano». [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Hood, Andrew. «Lenny Martinez, son of mountain biking’s ‘Little Mig,’ signs with Groupama-FDJ», 04-08-2022. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Mariano MARTINEZ» (en italià). [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Lenny Martínez, la joven perla francesa con raíces españolas» (en castellà), 02-06-2022. [Consulta: 7 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Mariano Martínez a www.sitiodeciclismo.net
* Mariano Martínez a ProCyclingStats
# L'Estany (Biosca)

L'Estany és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana nord-est, a la part esquerra, hi ha una entrada senzilla, més a la dreta hi ha una entrada més gran amb porta de fusta de doble batent. A la planta següent, hi ha quatre finestres repartides per la façana. A la part dreta de la façana, hi ha un edifici adjunt de nova construcció.
A la façana nord-oest, hi ha una gran entrada amb porta de fusta de doble batent, amb una petita coberta. Aquesta entrada dona a la planta baixa. A la planta següent, a l'esquerra hi ha un balcó amb barana de ferro, a la seva dreta hi ha una finestra. Al darrer pis hi ha una finestra al centre.
A la façana sud-est, hi ha dues petites obertures a la segona planta, i dues finestres a la darrera. A la façana sud-oest, hi ha una entrada tapiada a la part esquerra, més a la dreta, hi ha una altra entrada. A la planta següent, a l'esquerra hi ha una finestra, tot seguit hi ha dos balcons amb barana de ferro, a la dreta de tot hi ha una finestra. La coberta és de dos vessants (sud-oest, nord-est), acabada amb teules.
Adjunt a la façana nord-est de l'edifici principal hi ha un edifici de nova construcció, amb una gran entrada amb porta metàl·lica. La coberta és d'un sol vessant (nord-est), acabada amb teules.
Adjunt a la façana sud-oest hi ha un edifici que forma part de l'habitatge, on es veu una gran terrassa.
Hi ha diversos edificis més amb funció agrícola. Per accedir a l'entrada principal de la casa, hem de passar abans per una entrada anterior, amb arc rebaixat.

## Referències

* ↑ «L'Estany (Biosca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 6 «L'Estany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].