OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lengua de Trapo

Lengua de Trapo és una editorial fundada a Madrid el 1995. Té quatre col·leccions:
* Nueva Biblioteca: narrativa contemporània en castellà, tant espanyola com americana. És el mascaró de proa de l'editorial. Fins a la data han publicat 148 títols. Alguns autors inclosos en la col·lecció són: Rafael Reig, Ibán Zaldúa, F.M., Ronaldo Menéndez, Juan Aparicio Belmonte, Alberto Olmos, Pepe Monteserín, Leticia Sigarrostegui, Jorge Berenguer Barrera, Núria Labari i Guillermo Aguirre, guanyador del Premi Lengua de Trapo 2009.
* Altres llengües: narrativa internacional traduïda. Supera els 30 títols. Alguns autors són Kjell Askildsen, Joël Egloff i Tonino Benacquista.
* Desórdenes: col·lecció d'assaig contemporani. Alguns autors són Víctor Moreno, Escuela Contemporánea de Humanidades.
* Rescatados: textos oblidats d'interès actual. Alguns autors són Benito Pérez Galdós, Zhou Xingsi, Pedro de Ribadeneira.
L'editorial edita els premis Art Jove de la Comunitat de Madrid de novel·la, Narrativa Obra Social Caja Madrid, Assaig Obra Social Caja Madrid i Alfons el Magnànim 2013, convocatòria Premis València de Narrativa en castellà.

## Premi Lengua de Trapo de Novel·la

* Borja Delclaux Picatostes y otros testos (1995).
* Antonio Álamo Breve historia de la inmortalidad (1996).
* Carlos Eugenio López El orador cautivo (1997).
* Jesús Torrecilla Tornados (1998).
* ex aequo: Ronaldo Menéndez La piel de Inesa; Karla Suárez Silencios (1999).
* Declarat desert pel jurat (2000).
* Hugo Burel El guerrero del crepúsculo (2001).
* Sergio Gómez La obra literaria de Mario Valdini (2002).
* José Machado Grillo (2003).
* Pedro Ugarte Casi inocentes (2004).
* Pablo Sánchez Caja negra (2005).
* Juan Aparicio Belmonte El disparatado círculo de los pájaros borrachos (2006).
* Pepe Monteserín La lavandera (2007).
* Cristina Cerrada La mujer calva (2008).
* Guillermo Aguirre Electrónica para Clara (2009).
* Jimina Sabadú Celacanto (2010).
* Jon Obeso Alimento para moscas (2011).
* María Carman El pájaro de hueso (2013).
* Santi Fernández Patón Grietas (2014).

## Referències

* ↑ Ferrer i Fornells, Mariona «La nova 'Movida Madrileña'». Ara [Madrid], 06-07-2014.

## Enllaços externs

* Lengua de Trapo - Lloc web oficial
# Gegants nous de la Casa de la Caritat

Els Gegants nous de la Casa de la Caritat o Gegants de Corpus són uns gegants de Barcelona que s'anomenen Hereu i Borda. Pertanyen a la Diputació de Barcelona, encara que els té cedits el Districte de la Ciutat Vella de Barcelona i els gestiona la Coordinadora de Colles de Gegants i Bestiari de la Ciutat Vella.
La nova parella neix per rellevar els Gegants vells de la Casa de la Caritat o del Carnestoltes, que després de molts d'anys de sortides es trobaven en mal estat de conservació i van ser guardats. Les figures noves, obra d'Emili Ferrer i Espel, són del 1919, i des del primer moment es feren participants assídues a la cavalcada de les festes de la Mercè i a les processons de Corpus de la Casa de la Caritat i de més parròquies de la ciutat.
L'Hereu i la Borda foren desats amb els gegants vells el 1964, i l'any 1987 la Diputació de Barcelona va decidir de restaurar-los, tasca que s'encarregà al mestre imatger Domènec Umbert. Des d'aleshores els gegants no han faltat mai a la processó de Corpus, ni tampoc a les cercaviles i trobades geganteres de les festes de la Mercè i de Santa Eulàlia. Així mateix presideixen, juntament amb els gegants vells, la Mostra de Gegants de Barcelona que es fa cada any per les festes de la Mercè.
Quan no surten, els Gegants nous de la Casa de la Caritat o de Corpus es poden visitar a la Casa dels Entremesos, on són exposats permanentment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Gegants nous de la Casa de la Caritat». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Oscar Barney Finn

Oscar Barney Finn (Berisso, Província de Buenos Aires, 28 d'octubre de 1938) eés un guionista i director de cinema i teatre argentí.

## Trajectòria

Va estudiar a la Universitat de La Plata, es va perfeccionar a França gràcies a una beca del govern francès entre 1962 i 1964.
Va debutar en cinema en 1974 amb La balada del regreso amb María Vaner, Adrián Ghio i Ernesto Bianco seguit per Comedia rota el 1978 on va compartir l'autoria del guió amb l'actriu Julia von Grolman, que protagonitzaria diversos dels seus treballs, com De la misteriosa Buenos Aires basat en el llibre de Manuel Mujica Láinez, amb la participació d'Eva Franco.
En 1985 va filmar Contar hasta diez amb Oscar Martínez, Héctor Alterio i Julia von Grolman,guanyant una nominació al Ós d'Or del 35è Festival Internacional de Cinema de Berlín.
Al costat del crític Ernesto Schoo, va escriure i va filmar en 1992 Cuatro caras para Victoria sobre la vida de Victoria Ocampo protagonitzada per China Zorrilla, Nacha Guevara, Julia von Grolman i Carola Reyna encarnant les diferents etapes de la vida de la intel·lectual i aristòcrata argentina.
En teatre va dirigir El príncipe de Homburg, Vestir al desnudo, La gata sobre el tejado de zinc, Oscar y la Dama de Rosa, Doña Rosita la soltera, Cartas de Amor i Las de Barranco.
A televisió ha dirigit produccions com La Ronda d'Arthur Schnitzler, El Proceso de Franz Kafka, El viajero sin equipaje de Jean Anouilh, o Seis personajes en busca de autor de Luigi Pirandello.

## Premis

* Premi de la televisió a Biarritz, 1988.
* En 1991 va rebre el Premi Konex al millor director de televisió
* En 1997 va realitzar Momentos robados, per la qual va obtenir tres nominacions al Premi Còndor de Plata.

## Filmografia (llargmetratges)

* La balada del regreso (1974)
* Comedia rota (1978)
* Más allá de la aventura (1980)
* De la misteriosa Buenos Aires (codirector, 1981)
* Contar hasta diez (1985)
* Cuatro caras para Victoria (1989)
* Momentos robados (1997)

## Referències

* ↑ Oscar Barney Finn, a los 81, se anima a dirigir por streaming, Clarín, 10 d'octubre de 2020
* ↑ Oscar Barney Finn: “Hay que encontrar el camino para vivir de otra manera”, La Nación, 10 d'octubre de 2020
* ↑ «Berlinale: 1985 Programme». berlinale.de. [Consulta: 8 gener 2011].
* ↑ Oscar Barney Finn a alternativateatral.com

## Enllaços externs

* Oscar Barney Finn a Cine Nacional
* Premis Konex
# Cantó de Montrouge

El cantó de Montrouge és un cantó francès del departament dels Alts del Sena, situat al districte d'Antony. Compta amb els municipis de Montrouge i Malakoff.

## Municipis

* Montrouge
* Malakoff

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1994 | Henri Guinoux | CNIP, després UDF |
| 1994-1998 | Claude Manonviller | RPR |
| 1998-2004 | Wilfrid Vincent | PS |
| 2004- | Jean-Loup Metton | UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 45.260 | 44.922 | 40.304 | 38.517 | 38.106 | 37.733 | 48.597 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Will Lamb

Will Lamb (també conegut com a William Lamb) és un lingüista nascut a Baltimore i que marxà a Escòcia el 1996 per fer un màster en gaèlic escocès a la Universitat d'Edimburg. a ser guardonat amb un doctorat per la seva investigació sobre registres lingüístics del gaèlic escocès en 2002 i publicà dos llibres basats en el primer corpus oral del gaèlic escocès. Posteriorment va ensenyar gaèlic i música al campus de Benbecula del Lews Castle College. Ell està treballant actualment com lector a la Universitat d'Edimburg.

## Publicacions

* (1999) A diachronic account of Gaelic News-speak: The development and expansion of a register in Scottish Gaelic Studies 19
* (2001) Scottish Gaelic München: LINCOM EUROPA 2001, ISBN 3-89586-408-0
* (2005) Toward a corpus of spontaneous spoken Scottish Gaelic JM Kirk/DP Ó Baoill (eds) in Legislation, Literature and Sociolinguistics: Northern Ireland, the Republic of Ireland, and Scotland Belfast: Queens University Press
* (2006) The Noun Phrase in Scottish Gaelic Speech and Writing in Cànan & Cultar / Language & Culture: Rannsachadh na Gàidhlig 3, Edinburgh: Dunedin Academic Press
* (2008) Scottish Gaelic Speech and Writing: Register Variation in an Endangered Language Belfast Queens University Press ISBN 978-0-85389-895-5

## Referències

* 1 2 3 4 Lamb, W. Scottish Gaelic Speech and Writing: Register Variation in an Endangered Language (2008) Queens University ISBN 978-0-85389-895-5
# Torrent de la Torre

* Per a altres significats, vegeu «Torrent de la Torre (Solsonès)».
El torrent de la Torre és un torrent en territori de Bigues (poble del Vallès). Es forma al nord-est de Can Garriga del Solell, en el vessant de ponent del turó dels Tres Termes i en el de llevant del Serrat de les Fargues. Des d'aquell lloc davalla cap al sud, lleugerament decantat cap a l'est, resseguint tot el vessant de ponent, primer, i de migdia, després, dels Tres Termes.
Deixa a ponent Can Garriga del Solell i després la part més alta de la urbanització dels Manantials, i, al mig de la urbanització va girant cap al sud-est, deixant la Costa de la Torre al nord-est i la Verneguera al sud-oest. Al cap de poc arriba a l'extrem nord-occidental de la urbanització de Can Traver, lloc on torç cap a llevant. Just en aquell lloc rep per la dreta el torrent de la Verneguera.
Ja amb el curs del torrent discorrent cap a llevant, fa de límit septentrional de la urbanització de Can Traver, de forma paral·lela pel sud al Camí de Can Mainou, passa ran, al sud, de la Torre i al nord de Can Segimon, i s'aboca en el Tenes al nord-oest de la Baliarda, a ponent de la Quintana de Can Vedell.

## Enllaços externs

* El torrent de la Torre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lengnau (Berna)

Lengnau (en francès Longeau) és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte de Bienne.
# Oscar Aparicio i Pedrosa

Oscar Aparicio i Pedrosa (la Bisbal d'Empordà, 1972) és un advocat i polític català, alcalde de la Bisbal d'Empordà des de 2023.

## Biografia

Implicat a la política local del seu poble natal, és regidor de l'Ajuntament de la Bisbal d'Empordà des del 1999, excepte el període de 2011 i 2014, que va aconseguir arribar a un acord amb Núria Anglada (CiU) per fer una moció de censura contra Lluís Sais (ERC).
Fou Vicepresident Comarcal del Baix Empordà del juliol del 2011 fins al juliol del 2019. El juny del 2021 va deixar el Consell Comarcal per dedicar-se al Parlament de Catalunya.
De setembre del 2015 fins a maig del 2018 va ser coordinador d'àrea de Drets Socials a l'Ajuntament de Girona
De juliol del 2018 fins al març del 2021 Cap de Gabinet de la Subdelegació del Govern a Girona.
En les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021, va guanyar el segon escó per la circumscripció gironina, esdevenint així un dels tres diputats socialistes de la XIII Legislatura per Girona.
A les eleccions municipals de 2023, fou escollit alcalde de La Bisbal d'Empordà, després d'un pacte amb Compromís x la Bisbal - Junts per Catalunya i Tots x la Bisbal.

## Referències

* 1 2 «Òscar Aparicio, nou alcalde de la Bisbal d’Empordà - Notícies». Arxivat de l'original el 2023-06-22. [Consulta: 22 juny 2023].
* ↑ «L´exbatlle de la Bisbal Òscar Aparicio és el nou assessor del PSC a Girona». Empordà, 17-09-2016. [Consulta: 16 març 2021].
* ↑ «Oscar Aparicio Pedrosa - Tots els regidors/es». Arxivat de l'original el 2021-04-11. [Consulta: 16 març 2021].
* ↑ «Gironanotícies » Òscar Aparicio: ‘El PSC farà una aposta clara i decidida per una cohesió territorial’». Girona Notícies, 11-02-2021. [Consulta: 16 març 2021].
# Cantó de Sent Biat

El cantó de Sent Biat és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Sent Gaudenç, està format per 22 municipis i el cap cantonal és Sent Biat.

## Municipis

* Argut
* Arlòs
* Baishòs
* Binòs
* Bots
* Burgalais
* Casau de Lairiça
* Cièrp e Gaud
* Estenòs
* Eup
* Fronsac
* Guran
* Hòs
* Leja
* Les
* Marinhac
* Mèles
* Sent Biat
* Shaum
* Sinhac
* Varenh
* Vedins e Garraus

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Volta a Luxemburg 2014

La Volta a Luxemburg 2014, 74a edició de la Volta a Luxemburg, es disputà entre el 4 i el 8 de juny de 2014 sobre un recorregut de 706,55 km repartits entre quatre etapes i un pròleg inicial. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2014, amb una categoria 2.HC.
El danès Matti Breschel (Team Tinkoff-Saxo), vencedor de dues etapes, en fou el vencedor, amb 19 segons sobre Jean-Pierre Drucker (Wanty-Groupe Gobert) i 20 sobre el seu company d'equip i compatriota Michael Mørkøv. Breschel també guanyà la classificació per punts. Tom Dernies (Wallonie-Bruxelles) guanyà la classificació de la muntanya i Rudy Molard (Cofidis) la dels joves.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a tres equips World Tour, sis equips continentals professionals i quatre equips continentals:

### equips World Tour

    Lotto-Belisol, Team Tinkoff-Saxo, Trek Factory Racing

### equips continentals professionals

    Cofidis, Colombia, MTN Qhubeka, Neri Sottoli, RusVelo, Wanty-Groupe Gobert

### equips continentals

    Differdange-Losch, Leopard Development, Stölting, Wallonie-Bruxelles

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| Pr. | 4 de maig | Luxemburg - Luxemburg | 2,55 | Danny van Poppel (NED) | Danny van Poppel (NED) |
| 1a | 5 de maig | Luxemburg - Hesperange | 172,6 | André Greipel (GER) | Danny van Poppel (NED) |
| 2a | 6 de maig | Rosport - Schifflange | 157,4 | Matti Breschel (DEN) | Jean-Pierre Drucker (LUX) |
| 3a | 7 de maig | Eschweiler - Differdange | 205,8 | Matti Breschel (DEN) | Matti Breschel (DEN) |
| 4a | 8 de maig | Mersch - Luxemburg | 168,2 | André Greipel (GER) | Matti Breschel (DEN) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Matti Breschel (DEN) | Team Tinkoff-Saxo | 17h 59' 04" |
| 2 | Jean-Pierre Drucker (LUX) | Wanty-Groupe Gobert | + 19" |
| 3 | Michael Mørkøv (DEN) | Team Tinkoff-Saxo | + 20" |
| 4 | Rudy Molard (FRA) | Cofidis | + 21" |
| 5 | Serguei Lagutin (RUS) | RusVelo | + 26" |
| 6 | Silvio Herklotz (GER) | Stölting | + 35" |
| 7 | Romain Hardy (FRA) | Cofidis | + 43" |
| 8 | Laurent Évrard (BEL) | Wallonie-Bruxelles | + 48" |
| 9 | Fränk Schleck (LUX) | Trek Factory Racing | + 56" |
| 10 | Björn Leukemans (BEL) | Wanty-Groupe Gobert | + 1' 01" |

## Referències

* ↑ Been, José «Greipel wins final stage». cyclingnews.com, 08-06-2014 [Consulta: 13 juny 2014].
* ↑ EFE «El holandés Danny van Poppel gana el prólogo de la Vuelta a Luxemburgo». El Mundo Deportivo. EFE, 04-06-2014 [Consulta: 5 juny 2014].
* ↑ EFE «Greipel gana la primera etapa y Van Poppel sigue líder». El Mundo Deportivo. EFE, 05-06-2014 [Consulta: 6 juny 2014].
* ↑ EFE «Breschel gana la segunda etapa y Drucker es el nuevo líder». El Mundo Deportivo. EFE, 06-06-2014 [Consulta: 13 juny 2014].
* ↑ EFE «Etapa y liderato para el danés Breschel». El Mundo Deportivo. EFE, 07-06-2014 [Consulta: 13 juny 2014].
* ↑ EFE «Breschel gana la carrera y Greipel, la última etapa». El Mundo Deportivo. EFE, 08-06-2014 [Consulta: 13 juny 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2016-06-02 a Wayback Machine. (francès)
# Moroka Swallows Football Club

El Moroka Swallows Football Club és un club de futbol sud-africà de la ciutat de Johannesburg.

## Història

Va ser fundat als anys 40 per Ishmael Lesolang, Strike Makgatha i Johnny Kubheka. El seu nom original fou Congregated Rovers i més tard Moroka Rovers. El 10 d'octubre de 1947 adoptà el nom de Moroka Swallows.

## Palmarès

* South African Soccer League:
       1965
* Nedbank Cup:
       1983, 1989, 1981, 2004, 2009
* MTN 8:
       1975, 1979
* Sales House Cup:
       1978
* National First Division:
       2019-20

## Referències

* ↑ PSL Club Info Arxivat 2008-12-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Moroka Swallows Football Club - Succession», 23-03-2010. Arxivat de l'original el 29 febrer 2012. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «The history of Moroka Swallows Football Club». Arxivat de l'original el 29 febrer 2012. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «PART 2: THE FIRST DECADE (1947-1957)». Arxivat de l'original el 4 març 2016. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «South Africa Champions». RSSSF.
* 1 2 «South Africa Cup Winners». RSSSF.
# Vol-Ras

Vol-Ras és una companyia catalana de teatre gestual sorgida del departament de Mim i Pantomima de l'Institut del Teatre de Barcelona.
El grup, format inicialment per quatre actors de la mateixa promoció, Joan Cusó, Pep Santacana, Joan Faneca i Joan Segalés, va fer una col·laboració a l'espectacle L'ombra d'un copalta damunt l'asfalt, de la programació del Teatre Grec de Barcelona del 1980, i va estrenar-se amb el nom de Vol-Ras a les Festes de la Mercè del mateix any. El 1981 va ser, juntament amb Tricicle, la representació catalana al Festival Internacional de Mim de Barcelona. Però el reconeixement de públic i crítica el van aconseguir a partir del 1983 amb Flight. Aquest mateix any van començar a participar en el prograna de TVE Planeta Imaginari. Durant aquesta etapa i fins al 1995, el grup el formaven «els tres joans», Joan Cusó, Joan Faneca i Joan Segalés, creadors i actors de tota una colla d'espectacles que van consolidar definitivament Vol-Ras. L'any 1995, Joan Cusó deixa la companyia, que serà regida, comandada i integrada per Joan Faneca i Joan Segalés.
En els seus trenta-cinc anys de trajectòria, més d'un milió d'espectadors han assistit a les prop de quatre mil representacions que han fet en teatres de diferents països. La seva presència a la televisió ha estat habitual i han participat en diferents programes i canals.
Joan Segalés i Joan Faneca van decidir acabar l'activitat de Vol-Ras l'any 2016 i van fer una gira de comiat amb la seva darrera obra, "Da capo".

## Espectacles estrenats

* El cas de la patata rossa (1981)
* Flight (1983)
* Strip-tease(1984)
* Oh! Stress (1987)
* Insòlit (1989)
* Pshhhhhh (1992)
* Gagmania (1995)
* Intríngulis (1997)
* GGP. Gestos, ganyotes i posturetes (1998)
* Violeta violada (2000)
* Again, again!!! (2001)
* Bon Voyage (2004)
* Mondomono (2005)
* Canguelis (2007)
* MIMAGINO (2008)
* SGAG (2009)
* Murphy (2011)
* Da Capo (2013)

## Referències

* ↑ Esser, Torsten; Stegmann, Tilbert. Kataloniens Rückkehr nach Europa 1976-2006: Geschichte, Politik, Kultur und Wirtschaft (en alemany). LIT Verlag Münster, 2007, p. 174. ISBN 9783825802837.
* ↑ «Planeta imaginari». Vol-Ras. [Consulta: 30 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Vol-Ras - Lloc web oficial
# Cantó de Ruffec

El cantó de Ruffec és un cantó francès del departament del Charente, situat al districte de Confolent. Té 15 municipis i el cap és Ruffec.

## Municipis

* Les Adjots
* Barro
* Bioussac
* Condac
* Couture
* Nanteuil-en-Vallée
* Poursac
* Ruffec
* Saint-Georges
* Saint-Gourson
* Saint-Sulpice-de-Ruffec
* Taizé-Aizie
* Verteuil-sur-Charente
* Vieux-Ruffec
* Villegats
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-19.. | Etienne Chollet | |
| 19..-1963 | M. Lamit | radical-RGR |
| 1963-1967 | Marcel Delavergne | Divers droite |
| 1967-1998 | Michel Alloncle | UDR, després RPR |
| 1998- | Bernard Charbonneau | proper al PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Muntura Contax G

La muntura Contax G, introduïda el 1994 per Kyocera, està dissenyada pel seu ús amb càmeres telemètriques analògiques de 35mm, com la Contax G1, la primera de la sèrie.
La muntura té un diàmetre de 44mm i una distància focal de brida de 29mm.
Aquesta muntura utilitza un mecanisme de bloqueig de recamara similar a la muntura Canon FD i FL.
El sistema Contax G ofereix enfocament automàtic, exposició automàtica, mesura de llum, flaix TTL i avançament i rebobinat automàtic de la pel·lícula.
L'abril del 2005, Kyocera va anunciar que es retirava del negoci de càmeres i que deixaria tota activitat relacionada amb la fabricació de càmeres Contax a finals d'any, la qual cosa va significar el final de la muntura G.

## Esquema de noms de les càmeres amb muntura G

Els dos únics models de càmeres amb aquesta muntura van sortir al mercat per fer la competència a la Leica M7, la Cosina Voigtländer Bessa-R i la Konica Hexar RF.
| Model | Any |
| Contax G1 | 1994 |
| Contax G2 | 1996 |

## Objectius

El visor de les càmeres d'aquesta muntura fa zoom quan es munta un objectiu per així ajustar-se a la distància focal de la lent, menys amb les òptiques de 16mm i 21mm que s'han d'usar els visors de zapata, ja que el visor incorporat és de 28mm en la focal més angular.

### Fixos

| Distància focal | Obertura | Any | Distància mínima d'enfoc | Diametre de filtre |
| 16mm | 8.0 | 1994 | 0.30m | - |
| 21mm | 2.8 | 1996 | 0.50m | 55mm |
| 28mm | 2.8 | 1994 | 0.50m | 46mm |
| 35mm | 2.0 | 1996 | 0.50m | 46mm |
| 45mm | 2.0 | 1994 | 0.50m | 46mm |
| 90mm | 2.8 | 1994 | 1.00m | 46mm |

### Zoom

| Distància focal | Obertura | Any | Distància mínima d'enfoc | Diametre de filtre |
| 35-70mm | 3.5-5.6 | 1999 | 1.00m | 46mm |

## Adaptadors

Contax va llançar l'adaptador GA-1, un adaptador mecànic el qual permet utilitzar lents amb muntura Contax/Yashica SLR a càmeres amb muntura G. Amb aquest adaptador es perd l'enfocament automàtic i s'ha de mirar la distància d'enfocament des del sistema AF electrònic i ajustar-lo a la lent.

## Referències

* ↑ «Camera Mounts Sorted by Register» (en anglès). Graphics Cornell.
* 1 2 «Contax G System» (en anglès). Kenrockwell.
* ↑ «CONTAX-Branded Camera Business» (en anglès). Kyocera. Arxivat de l'original el 2005-04-13. [Consulta: 24 setembre 2023].
* ↑ «Contax G1» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «Contax G2» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «Contax G» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «Carl Zeiss Hologon T* 16mm f/8» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «Carl Zeiss Biogon T* 21mm f/2.8» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «Carl Zeiss Biogon T* 28mm f/2.8» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «Carl Zeiss Planar 35mm f/2» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «Carl Zeiss Planar T* 45mm f/2» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «Carl Zeiss Sonnar 90mm f/2.8» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «Carl Zeiss Vario-Sonnar T* 35-70mm f/3.5-5.6» (en anglès). Lens DB.
* ↑ «First look. New Contax G1» (en anglès). Photography popular.
# Tour de Flandes 1946

El Tour de Flandes 1946 és la 30a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 14 d'abril de 1946, amb inici a Gant i final a Wetteren després d'un recorregut de 246 quilòmetres.
El vencedor final fou el belga Rik van Steenbergen, que s'imposà en solitari en l'arribada a Wetteren. Van Steenbergen ja havia guanyat l'edició de 1944. El francès Louis Thiétard acabà segon, mentre el belga Briek Schotte acabà en tercera posició.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Rik van Steenbergen (BEL) | Mercier-Hutchinson | 6h 51' 00" |
| 2 | Louis Thiétard (FRA) | Metropole-Dunlop | + 1' 06" |
| 3 | Briek Schotte (BEL) | Alcyon-Dunlop | + 1' 06" |
| 4 | Albert Sercu (BEL) | Dilecta-Wolber | + 5' 36" |
| 5 | Sylvain Grysolle (BEL) | Rochet-Dunlop | + 5' 36" |
| 6 | Michel Remue (BEL) | Alcyon-Dunlop | + 5' 36" |
| 7 | Camille Beeckman (BEL) | Thompson | + 5' 36" |
| 8 | Georges Claes (BEL) | Rochet-Dunlop | + 5' 36" |
| 9 | Marcel Kint (BEL) | Mercier-Hutchinson | + 5' 36" |
| 10 | Maurice Clautier (BEL) | Thompson | + 5' 36" |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a les-sports.info

## Enllaços externs

* Web oficial
# Oziorni (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Oziorni».
Oziorni - Озёрный (rus) és un poble (un possiólok), un poble, del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora d'un afluent del riu Txelbas, a 16 km al nord-est de Kropotkin i a 143 km al nord-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Possiólok ímieni M. Górkogo.