OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reginald d'Orleans

Reginald d'Orleans († febrer de 1220, Notre-Dame-des-Champs) fou un frare dominic francès, beatificat pel papa Pius IX el 1875.
Després d'haver exercit durant molts anys el càrrec de professor de dret canònic a La Sorbona de París, passà a ser degà a la Universitat d'Orleans. El 1218 demanà acompanya a Roma el seu bisbe Manassès de Seignelay, qui s'havia de trobar amb el Papa Honori III per peregrinar després a Jerusalem.
A Roma conegué el cardenal Ugolino di Conti, qui després serà el Papa Gregori IX, i ell li presentà Domènec de Guzman, que el fascinà amb els seus ideals de pobresa. Durant la seva estada a Roma, emmalaltí greument, Domènec el visità i llavors Reginald li prometé que si guaria, entraria a l'Orde de Predicadors.
Durant la seva malaltia Reginald tingué una aparició de la Mare de Déu, que li mostrà l'hàbit blanc dels dominics, invitant-lo que el vestís. Reginald guarí miraculosament i pronuncià els vots religiosos en mans de Domènec, que l'invità a seguir-lo a Bolonya. A la Universitat de Bolonya molts estudiants i professors quedaren vivament impressionats per la predicació de Reginald, entre ells el Mestre Moneta i Roland de Cremona, que un dimecres de cendra l'invitaren perquè entrés a l'Orde dels dominics.
Reginald es quedà a Bolonya un any com prior, mentre Domènec es trobava a Espanya i a França. Quan Domènec tornà, demanà que Reginald anés a París, on l'Orde el necessitava. També a París Reginald fou prior del convent dels dominics de Saint-Jacques i amb la seva predicació inflamà l'ànim de molts professors i estudiants de La Sorbona, entre ells Jordà de Saxònia, qui després fou el successor de Domènec com a Mestre General de l'Orde de Predicadors.
De nou malalt Reginald volgué continuar duent una vida molt dura, marcada per les contínues penitències que ell considerava un plaer, car deia: «No es pot seguir Jesús sense la creu! No crec que hagi adquirit cap mèrit particular entrant a l'Orde, perquè hi he estat sempre molt feliç». Jordà de Saxònia digué d'ell: «La seva eloqüència era infuocata i la seva paraula, com fiaccola ardent, inflamava l'ànim dels ascoltatori, molt pocs tenien el cor tan endurit com per resistir la calor d'aquell foc. Semblava un segon Elies».
# Resolució 1275 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1275 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 19 de novembre de 1999. Després de recordar les resolucions 1242 (1999) i 1266 (1999) sobre el Programa Petroli per Aliments el Consell, sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va ampliar les disposicions relatives a l'exportació de petroli i productes derivats de l'Iraq per a l'ajuda humanitària durant dues setmanes fins a 4 de desembre de 1999.
El Consell de Seguretat havia elevat prèviament el límit del valor del petroli que permetia a l'Iraq exportar sota el Programa, i el límit augmentat seria vàlid fins al 4 de desembre. Tot i que alguns membres del Consell van recolzar l'adopció de la Resolució 1275 per assegurar la continuació ininterrompuda del Programa, van expressar la seva preocupació perquè el Consell no pogués assolir un consens sobre com abordar la situació de l'Iraq. Els desacords entre el Consell va continuar afectant l'adopció de noves resolucions sobre el Programa Petroli per Aliments.

## Referències

* 1 2 «Security Council extends Iraq 'Oil-for-Food' Programme until 4 December». United Nations, 19-11-1999.
* ↑ Niblock, Tim. "Pariah States" & Sanctions in the Middle East: Iraq, Libya, Sudan. Lynne Rienner Publishers, 2002, p. 121. ISBN 978-1-58826-107-6.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Invasió de Kuwait

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1277 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1277 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de novembre de 1999. Després de recordar totes les resolucions pertinents sobre Haití, inclosa la Resolució 1212 (1998), el Consell va ampliar el mandat de la Missió de Policia Civil de les Nacions Unides a Haití (MIPONUH) en espera de la transició cap a un grup civil abans del 15 de març de 2000.
El Consell de Seguretat va prendre nota de la petició del govern d'Haití per establir una missió de suport a la Missió Civil Internacional de Suport a Haití (MICAH) al país. Diverses operacions de les Nacions Unides han contribuït significativament a la professionalització de la Policia Nacional d'Haití i al desenvolupament del seu poder judicial i institucions nacionals.
Es va demanar al secretari general Kofi Annan que coordinés la transició de MIPONUH i la Missió Civil Internacional a Haití a la MICAH i informés sobre l'aplicació de la resolució actual abans de l'1 de març de 2000.
La Resolució 1277, redactada per Argentina, Brasil, Canadà, França, Estats Units i Veneçuela, va ser aprovada per 14 vots contra cap amb una abstenció de Rússia. El representant rus va dir que el text estava en desacord amb la petició d'Haití, que havia demanat una presència no uniformada; en lloc d'això, Rússia havia recolzat una presència civil multifacètica al país.

## Referències

* 1 2 «Security Council extends United Nations Police Mission in Haiti, pending transition to civilian group next year». United Nations, 30-11-1999.
* ↑ United Nations. Yearbook of the United Nations 1999. 5th page=215. United Nations Publications, 2002. ISBN 978-92-1-100856-2.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Història d'Haití

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1273 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1273 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 5 de novembre de 1999. Després de reafirmar les resolucions 1234 (1999) i 1258 (1999) sobre la situació a la República Democràtica del Congo, el Consell va ampliar el desplegament del 90 personal d'enllaç militar com a part dels esforços per ajudar al procés de pau al país fins al 15 de gener de 2000.
El Consell de Seguretat va reafirmar l'Acord d'alto el foc de Lusaka que representava una resolució del conflicte a la República Democràtica del Congo. Va assenyalar el desplegament del personal d'enllaç militar de les Nacions Unides a les capitals dels signants de l'Acord d'alto el foc signat a Lusaka. Es va instar a totes les parts a cooperar amb l'equip d'enquestes tècniques enviat a la República Democràtica del Congo per avaluar les condicions per al desplegament de les Nacions Unides al país.
Després d'ampliar el mandat del personal militar d'enllaç, el Consell va demanar al secretari general Kofi Annan que informés sobre l'evolució de la República Democràtica del Congo i sobre la futura presència de les Nacions Unides al país. Finalment, es va instar a totes les parts interessades a continaur complint les disposicions de l'Acord d'alto el foc.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of military liaison personnel deployed to assist peace process in Democratic Republic of Congo». United Nations, 05-11-1999.
* ↑ Clément, Jean A. P.. Postconflict economics in sub-Saharan Africa: lessons from the Democratic Republic of the Congo. International Monetary Fund, 2004, p. 48. ISBN 978-1-58906-252-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Segona Guerra del Congo

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1271 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1271 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 d'octubre de 1999. Després de reafirmar les resolucions 1125 (1997), 1136 (1997), 1152 (1998), 1155 (1998), 1159 (1998), 1182 (1998), 1201 (1998) i 1230 (1999) sobre la situació a la República Centreafricana, el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a la República Centreafricana (MINURCA) fins al 15 de febrer de 2000, amb vista a la seva transició a una operació de manteniment de la pau fins a una presència constructora de la pau postconflicte.
El Consell de Seguretat es va mostrar satisfet de les eleccions presidencials que havien tingut lloc a la República Centreafricana el 19 de setembre de 1999 i elogia el suport de la MINURCA durant aquest procés. Va recordar la importància dels grups polítics del país treballant junts per a la reconciliació nacional. Tot i que la MINURCA es va haver d'acabar el 15 de novembre de 1999, el govern de la República Centreafricana va demanar que estengués la seva presència més enllà d'aquesta data.
La resolució va ampliar el mandat del MINURCA amb vista a transformar la seva força de manteniment de la pau en una força de consolidació de la pau després del conflicte i el secretari general Kofi Annan havia recomanat que la reducció militar i civil es dugués a terme en tres etapes. Es va instar al govern de la República Centreafricana a implementar reformes polítiques, econòmiques, socials i de seguretat; traspassar les funcions de MINURCA a les seves forces de seguretat i policia; i completar amb la reestructuració de les Forces Armades Centreafricanes.
Una petita delegació enviada pel secretari general a la capital Bangui determinaria les modalitats d'una continuació de la presència de les Nacions Unides a la República Centreafricana després del 15 de febrer de 2000. Finalment, Kofi Annan hauria d'informar abans del 15 de gener 2000 sobre l'aplicació de tots els aspectes de la resolució actual.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of United Nations Mission in Central African Republic until 15 February 2000». United Nations, 22-10-1999.
* ↑ Draman, Rasheed «Preventing conflicts in Africa: Reality, empty dream or just difficult?». Civil Wars, 4, 2, 2001, pàg. 121–141. DOI: 10.1080/13698240108402472.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Història de la República Centreafricana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1279 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1279 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de novembre de 1999. Després de reafirmar les resolucions 1234 (1999), 1258 (1999) i 1273 (1999) sobre la situació a la República Democràtica del Congo, el Consell va establir la Missió de les Nacions Unides a la República Democràtica del Congo (MONUC) per un període inicial fins l'1 de març de 2000.
El Consell de Seguretat va reafirmar que l'Acord d'alto el foc de Lusaka representava la base més favorable per a la resolució del conflicte a la República Democràtica del Congo. Hi va haver preocupació per les violacions de l'alto el foc, la deterioració de la situació humanitària i la violació del dret internacional humanitari i els drets humans a la República Democràtica del Congo, especialment a l'est del país.
Es va demanar a totes les parts que acabessin les hostilitats i implementessin plenament l'Acord d'alto el foc signat a Lusaka. El Consell ha subratllat que hi ha d'haver un diàleg on tots els congolesos puguin participar, organitzat per l'Organització de la Unitat Africana (OUA). El secretari general Kofi Annan havia nomenat un representant especial del secretari general per dirigir la presència de les Nacions Unides a la subregió.
Es va decidir que la MONUC tindria les següents tasques com a part del seu mandat:
    (a) establir contacte amb els signants de l'Acord d'alto el foc;
    (b) establir contacte amb la Comissió Militar Mixta, proporcionar assistència tècnica i investigar les violacions de l'alto el foc;
    (c) proporcionar informació sobre condicions de seguretat;
    (d) preparar-se per l'observació de l'alto el foc i la retirada de forces;
    (e) mantenir contactes amb els signants de l'Acord d'alto el foc, facilitar el lliurament d'ajuda humanitària i protegir els drets humans.
Finalment, es va demanar al Secretari General que informés sobre la situació a la República Democràtica del Congo, incloses les condicions per al desplegament futur del personal de les Nacions Unides, i se li va demanar que adoptés mesures immediates per dotar 500 observadors militars per a desplegaments ràpids autoritzats pel Consell.

## Referències

* ↑ «Security Council decides to establish United Nations Observer Mission in the Democratic Republic of the Congo». United Nations, 30-11-1999.
* ↑ Ewane, Fidelis Etah. The United Nations in the Congo from 1960–64: Critical Assessment of a Tragic Intervention. GRIN Verlag, 2010, p. 10. ISBN 978-3-640-60490-6.
* ↑ Durch, William J. Twenty-first-century peace operations. US Institute of Peace Press, 2006, p. 263. ISBN 978-1-929223-92-3.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Segona Guerra del Congo

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2299 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2299 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 25 de juliol de 2016. El Consell va renovar el mandat de la Missió d'Assistència de les Nacions Unides per a l'Iraq (UNAMI) per un any fins al 31 de juliol de 2017.

## Contingut

La presència d'Estat Islàmic amenaçava el futur de l'Iraq, i l'única manera de contrarestar-lo era que tots els iraquians treballessin junts. Es va demanar als partits polítics que deixessin de banda les seves diferències i arribessin a una visió comuna de reconciliació i unitat nacional per construir un país segur, estable, federal, unitari i democràtic. El govern iraquià va assolit recentment diversos èxits amb l'alliberament de Sinjar, Bayji, Ramadi, Hīt i Falluja en mans d'Estat Islàmic.
Era important que les Nacions Unides seguissin ajudant al poble iraquià reforçant el govern, facilitant el diàleg polític i la reconciliació i ajudant a grups vulnerables com els refugiats. En conseqüència, el mandat de la UNAMI es va ampliar fins al 31 de juliol de 2017.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends mandate of UNAMI», 25-07-2016.
* ↑ Nacions Unides. «UN Casualty Figures for Iraq for the Month of June 2016», 01-07-2016. Arxivat de l'original el 20 d’abril 2019. [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ Iraqi Forces Try to Retake Falluja From ISIS, New York Times

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2297 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2297 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 7 de juliol de 2016. El Consell va ampliar el consentiment concedit a la Unió Africana per mantenir l'AMISOM a Somàlia fins al 31 de maig de 2017.

## Contingut

L'AMISOM havia tingut un paper clau en la millora de la seguretat a Somàlia. Va agrair la seva contribució a països com Burundi, Djibouti, Etiòpia, Kenya i Uganda, així com la Unió Europea, que havia contribuït significativament a la missió. Tanmateix, el Consell encara era preocupat per les activitats d'Al-Xabab i Estat Islàmic, així com pels disturbis al proper Iemen.
El Consell de Seguretat va seguir al Secretari General Ban Ki-moon, qui considerava que la situació a Somàlia no es prestava a una operació de manteniment de la pau de l'ONU. L'ONU proporcionava suport logístic a la força de pau de la Unió Africana. El consentiment dels Estats membres de la Unió Africana a aquesta força de manteniment de la pau es va ampliar fins al 31 de maig de 2017. AMISOM, amb un límit de tropes de 22.126 tropes, havia de lluitar contra Al-Xabab juntament amb l'exèrcit somali.
L'exèrcit somali ha estat construït amb el suport de donants internacionals. Aviat s'hi integraria l'exèrcit de la regió autònoma de Puntland. A més, era important que les eleccions previstes a Somàlia continuessin com era previst. Es va demanar al Secretari General que realitzés una avaluació de l'AMISOM juntament amb la Unió Africana després d'aquestes eleccions, per garantir que la missió estigués disposada a donar suport a la propera fase política a Somàlia. Es va demanar que formulés opcions i recomanacions per a abril de 2017.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends mandate of AU mission in Somalia», 07-07-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ramon V de Pallars Jussà

Ramon V de Pallars Jussà (? - 1098) fou comte de Pallars Jussà (1047-1098).
Fou titular del comtat en una època molt conflictiva. Jugà a favor seu el fet que Arnau Mir de Tost sotmeté durant el seu regnat les seves conquestes al comtat de Pallars Jussà, cosa que el consolidà i l'enfortí, però hagué d'enfrontar-se a una forta conflictivitat interna, amb duríssims conflictes entre ell mateix i la seva noblesa (el 1068, desesperat, arribà a demanar ajut als sarraïns) i a una lluita constant amb els parents i veïns del Pallars Sobirà.
A partir del 1069 començà una sèrie d'accions de cara a restablir la pau en el seu comtat i recuperar-ne el ple domini. Aquell mateix any fundava el monestir de Mur, després d'haver dotat generosament la col·legiata de Tremp; el 1079 subscrivia un pacte amb el cosí del seu pare, el comte Artau I de Pallars Sobirà a través del qual no tan sols restablia la pau entre els dos comtats, sinó que, a més, recuperava tot de possessions que havien estat arrabassades a ell i al seu pare pels del Pallars Sobirà.
Nou fou aliena a aquests esforços la presència de Valença de Tost, filla del prestigiós guerrer Arnau Mir de Tost i de Arsenda d'Àger (dona diplomàtica i pacificadora), que tant havia contribuït a l'estabilitat del comtat.

## Orígens familiars

Fill del comte Ramon IV de Pallars Jussà i d'Ermessenda, ascendí al tron del comtat a la mort del seu pare, fundador del nou comtat, el 1047. Recentment s'ha trobat la seva tomba a la Col·legiata de Mur. El seu esquelet mesura 1,90, quan la mitjana d'alçada masculina d'aquells temps era entorn d'1,50. Es podria dir, doncs, que sofria de gegantisme. Va morir en batalla.

## Núpcies i descendents

El 1056 es casà amb Valença de Tost, filla d'Arnau Mir de Tost i Arsenda d'Àger. D'aquesta unió nasqueren:
* l'infant Arnau Ramon I de Pallars Jussà (?-1111), comte de Pallars Jussà
* l'infant Pere Ramon I de Pallars Jussà (?-1113), comte de Pallars Jussà
* l'infant Bernat Ramon I de Pallars Jussà (?-1124), comte de Pallars Jussà
* la infanta Loreto de Pallars Jussà, segons alguns historiadors.

## Referències

* ↑ Sànchez i Vilanova, 1996.

## Bibliografia

* Sànchez i Vilanova, Llorenç. El Pallars. Visió històrica. Pallars Sobirà. Pallars Jussà. Barcelona: Promociones y Publicaciones Universitarias, 1996. ISBN 84-477-0566-8.
* «Ramon V de Pallars Jussà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ramon Vall i Rimblas

Ramon Vall i Rimblas (Sabadell, 1923 - 1998) fou un enginyer industrial català.

## Biografia

Va cursar els estudis a l'Escola d'Enginyers Industrials de Barcelona i va obtenir el títol l'any 1949. L'any 1962 es va doctorar. Se li coneix un únic projecte de xemeneia conservada a Sabadell, la de cal Vinardell (1959-1960).
Com a enginyer va desenvolupar diversos projectes industrials a la ciutat i també al riu Ripoll, entre els quals destaca el dels Tints Castelló, durant la dècada de 1960. Va ser enginyer municipal de la ciutat entre els anys 1954 i 1979.

## Vegeu també

* Vapors de Sabadell
* Xemeneies de Sabadell

## Referències

* ↑ ITINERARI Xemeneies de Sabadell. Un recorregut històric. Llibret de recuperació històrica del passat tèxtil de Sabadell i de divulgació documental.
# Ramon Valls i Pujol

Ramon Valls i Pujol (Solsona, 23 de setembre del 1911 – 2 de juny del 1981) va ser un escriptor solsoní.

## Biografia

Fill d'un telegrafista, Lluís Valls i Bajona, i d'Adela Pujol i Llanes. Procedia d'una arrelada i fervorosa família solsonina, on hi havia el seu oncle Domènec Valls i Bajona, advocat i fundador de l'arxiu municipal, i mossèn Ramon Pujol, que fou un famós organista de la catedral. Després de fer els estudis elementals, es va traslladar a Barcelona per estudiar administració local. Volia ser secretari, però va començar a perdre la vista. Uns anys després d'acabada la guerra civil es va quedar cec a causa d'un glaucoma. La ceguesa li va impedir de treballar en l'ofici que havia après, però no el destorbà de dedicar-se al que més li agradava: llegir i escriure (en Braille) i tocar l'acordió.
Tota la seva vida va participar activament de la vida cultural, social i fins i tot política solsonina: durant la Segona República Espanyola, als anys trenta, va ésser secretari de la Joventut Catalanista de Solsona i sa Comarca i va formar part del grup independentista Nosaltres Sols. Va cantar a l'escolania del Claustre, més endavant va ser membre de l'Orfeó Nova Solsona, i impulsor i membre actiu de la Taula Rodona.

## Obra literària

Va participar en els Jocs Florals de Barcelona l'any 1933 amb l'obra La veu humana. Amunt els cors. El 1942 va escriure el poema dramàtic en dos actes La llar retrobada, que s'estrenà l'any 1949 a cal Jalmar (situat al començament del passeig del Pare Claret). L'any 1954 es va estrenar, també a cal Jalmar, La mamà de Celi, comèdia dramàtica en tres actes i en vers. El 1958 publicà A la llum del roseret, poemes sobre records d'infantesa, poemes amorosos i sobre Solsona i la Verge del Claustre. L'any 1961 l'Orfeó Nova Solsona estrenà La Sardana de Solsona escrita per Ramon Valls l'any 1950 i musicada per Joan Roure. Durant els anys del franquisme, anys de persecució de la llengua catalana, mai no va deixar d'escriure en aquesta llengua i fins i tot en els programes de Festa Major, que eren tots en castellà, hi apareixien els seus poemes. El 1976 va presentar al concurs literari López-Picó un recull de poemes titulat De tu i per tu, editat el 1980 pel Cercle Artístic i Cultural del Solsonès. El 1982, Gràfiques Muval li va publicar el llibre 'Poesies i l'any 2000, es va editar en dos volums A la llum del roseret.

## Referències

* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques, any 1933, document 126

## Enllaços externs

* Un passeig poètic pels carrers de Solsona, de la mà de RAMON VALLS I PUJOL
# Ramon Vergés i Paulí

Ramon Vergés i Paulí (Tortosa, Baix Ebre, 23 de juny de 1874 – Deltebre, Illa de Mar, Baix Ebre, 7 d'agost de 1938) va ser un periodista i escriptor. Els seus pares eren Ramon Vergés Freixa i Maria Cinta Paulí Galceran. A partir del curs 1887-1888 va estudiar a l'escola Sant Lluís Gonzaga de Tortosa. Es va casar amb Rosa Vericat i Sabater. Destaca per ser un impulsor de l’ús de la llengua catalana, amb que escriví poesia, folklore, història, tradicions, etc.
Abans de la seva tasca periodística, va treballar com a responsable de la Mútua General de Seguros, així com d'administrador de l'Escorxador Municipal de Tortosa. El 1890 va publicar el seu primera article a El Correo de Tortosa. Se'l coneix sobretot per haver fundat el setmanari La Libertad, el 1908, on va escriure amb el pseudònim de Vinicio, i que va dirigir fins al 1913. A banda, també fundà altres publicacions, com el Butlletí de l'Orfeó Tortosí (1914), i amb posterioritat seguí publiant-se sota el títol de La Zuda, de la qual també en fou director.
La seva obra més important és Espurnes de la llar. Costums i tradicions tortosines. D'especial interès per a la historiografia local, és una obra en sis volums, que es va començar a publicar el 1909, mentre que el darrer volum, el sisè, es va publicar l'any 1934 per la impremta de l'Heraldo de Tortosa).

## Referències

* 1 2 3 «Ramon Vergés i Paulí». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 30 desembre 2020].
* 1 2 «Ramón Vergés i Paulí». Més Ebre. [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ «El tortosinisme (3)». Emigdi Subirats, 02-06-2010. [Consulta: 31 desembre 2020].