OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sulayman ibn Yaqdhan al-Kalbí al-Arabí

Sulayman ibn Yaqdhan al-Kalbí al-Arabí —àrab: سليمان بن يقظان الكلبي الأعرابي, Sulaymān ibn Yaqẓān al-Kalbī al-ʿArābī—, més conegut com a Sulayman ibn Yaqdhan, Sulayman al-Arabí o simplement al-Arabí (m. 780), fou valí de Barcelona (a. 777-780). La seua nissaga va governar Barcelona uns quinze anys.
El 777 es va aliar amb el valí de Saragossa Hussayn al-Ansarí per encapçalar una revolta contra l'emir i va enviar una ambaixada a Carlemany a Paderborn tot oferint-li la submissió de tots dos. Sulayman va resistir a Saragossa el setge de la ciutat i va esperar a Carlemany, que va marxar cap a Saragossa el 778; una de les columnes de l'exèrcit va creuar pels Pirineus orientals, a la qual Sulayman s'uní al seu pas per Barcelona.
Arribats a Saragossa, Hussayn va refusar de sotmetre's a Carlemany, car sembla que no estava disposat a sotmetre's i només volia l'aliança contra Còrdova, i es va excusar en el fet que ell no havia promès la submissió ni res concret personalment i que Sulayman l'havia malinterpretat. Carlemany va acusar Sulayman d'haver-lo enganyat i va posar setge a Saragossa, però al cap d'un mes, sense perspectives de succés, Carlemany es va retirar, després de prendre com a ostatges Sulayman i altres notables àrabs del seu bàndol.
Durant la retirada l'exèrcit franc va ésser atacat pels vascons a la Navarra central, potser instigats pels fills de Sulayman, Aissó i Matruh, que l'alliberaren. Com a represàlia Carlemany va atacar Pamplona i després va continuar cap al pas de Roncesvalls, on el seu exèrcit va ésser aniquilat pels bascons i per tropes d'Ayxun i Matruh, el 15 d'agost del 778. Alliberat arran d'aquesta batalla, Sulayman va romandre a Saragossa mentre enviava el seu fill Matruh a governar Barcelona (amb Girona) en nom seu.
El 780 Sulayman va ésser assassinat pel seu antic aliat, el valí Hussayn al-Ansarí.

## Referències

* 1 2 3 Millàs i Vallicrosa, Josep Maria. Textos dels historiadors àrabs referents a la Catalunya carolíngia. Institut d'Estudis Catalans, 1987, p. XXVIII. ISBN 84-7283-117-5.
# Gottfrid Svensson

Gottfrid Cervantius Svensson (Uppsala, 13 de maig de 1889 - Estocolm, 19 d'agost de 1956) va ser un lluitador suec que va competir a començaments del segle xx. Combinà la lluita lliure i la lluita grecoromana.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on quedà eliminat en sèries de la competició de la lluita grecoromana, pes lleuger.
Vuit anys més tard, una vegada finalitzada la Primera Guerra Mundial, va disputar els Jocs d'Anvers, on va guanyar la medalla de plata en la competició del pes lleuger del programa de lluita lliure. En aquests mateixos Jocs disputà, sense sort, la competició del pes ploma de lluita grecoromana. Abans, el 1913, havia guanyat una medalla de plata al Campionat d'Europa no oficial.

## Referències

* 1 2 «Gottfrid Svensson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’octubre 2012. [Consulta: 24 agost 2017].
* ↑ Gottfrid Svensson. Comitè Olímpic Suec
# Michel Konieck

Michel Konieck, de verdader nom Michel Konieckiewicz, (Avinyó, 14 d'octubre de 1972) és un jugador de rugbi a 15 francès, que jugava amb l'USAP al lloc de taloner (1,82 m per a 106 kg).

## En club

1998-2007 : USAP
* Konieck ha jugat 14 partits de Top 16 el 2004-05 i 26 partits de Top 14 el 2005-06.
* Ha discutit 26 partits de Copa d'Europa de rugbi i 7 partits de Competició europea de rugbi amb l'USAP.

## Palmarès

* Finalista de la copa d'Europa el 2003 amb l'USAP.
* Finalista del campionat de França de rugbi a 15 el 1998 i 2004 amb l'USAP.

## Enllaços externs

* Fitxa a ercrugby.com Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* Fitxa a itsrugby.fr
# Nicolau Sabòli

Nicolau Sabòli (Monteus, Comtat Venaissí 1614 - Avinyó 1675) fou un poeta i músic occità. Fou ordenat sacerdot el 1635, i exercí a Carpentràs i més tard a Avinyó, on fou mestre de música de la catedral. Des del 1660 escriví diverses nadales, un gènere popular vinculat a la poesia religiosa dels segles XIV i XV que perdurarà fins a la Revolució Francesa, publicades en reculls del 1669 al 1674, on defensa una fe ingènua que li permet tractar temes sagrats amb una gran simplicitat i un llenguatge popular. En algunes d'elles imita l'estil més lleuger de la pastorel·la, de temàtica descaradament profana i realista.
La seva obra fou descoberta reeditada pels felibritge el 1856, que adaptaren les notes d'una de les seves nadales per a musicar la Cansoun de la coupo, que va esdevenir himne dels felibres i de Provença, i durant un temps, himne oficiós d'Occitània.

## Vegeu també

* La Cambo me fai mau
# Andrew Soltis

Andrew Eden Soltis (nascut el 28 de maig de 1947 a Hazelton, Pennsilvània), és un jugador, escriptor, i periodista d'escacs estatunidenc, que té el títol de Gran Mestre des de 1980.

## Resultats destacats en competició

Soltis estigué en actiu especialment durant els anys 1970. Va guanyar el fort Torneig de Reggio Emilia 1971-72, obtingué el títol de Mestre Internacional el 1974, fou primer ex aequo a Nova York 1977, i obtingué el títol de GM el 1980. A partir dels anys 1980 es va retirar de la competició activa.

### Rànquing mundial

El seu millor rànquing Elo s'ha estimat en 2596 punts, el desembre de 1970, moment en què tenia 23 anys, cosa que el situaria en 75è lloc mundial en aquella data. Segons chessmetrics, va ser el 74è millor jugador mundial el gener de 1971.

## Periodista i escriptor d'escacs

La seva columna Chess to Enjoy (Escacs per gaudir) és una de les de més llarga vida a Chess Life, la revista de la Federació d'escacs dels Estats Units. Soltis és considerat un dels més prolífics escriptors d'escacs; ha escrit sol o amb col·laboradors al voltant de trenta llibres. Manté també una columna setmanal al diari New York Post. Va ser nomenat "Periodista d'escacs de l'any" per l'organització Chess Journalists of America el 1988.

## Llibres

* Pawn Structure Chess, Tartan Books 1976. ISBN 0-679-14475-7, also McKay 1995, ISBN 0-8129-2529-7
* Grandmaster Secrets: Endings, 1997, 2003, Thinker's Press, ISBN 0-938650-66-1.
* Rethinking the Chess Pieces, 2004, Batsford, ISBN 0-7134-8904-9.
* Karl Marx Plays Chess : And Other Reports on the World's Oldest Game ISBN 0812919068.
* Turning Advantage into Victory in Chess ISBN 0812935810.
* Catalog of Chess Mistakes, 1980, Three Rivers Press, ISBN 0679141510
* The Art of Defense in Chess, 1986, Random House, ISBN 0679141081.
* A Black Defensive System For The Rest of Your Chess Career, 1987, Chess Digest, ISBN 0-87568-166-2
* Winning with 1 e4, 1988, Chess Digest
* The Inner Game of Chess: How to Calculate and Win, 1994, Random House, ISBN 0812922913
* Winning with 1 c4: A Complete Opening System, 1990, Chess Digest, ISBN 0875681921
* Soviet Chess 1917-1991, 1999, McFarland & Company, ISBN 0786406763
* Grandmaster Secrets: Openings, 2000, Thinker's Press, ISBN 0-938650-68-8
* Bobby Fischer Rediscovered, 2003, Batsford, ISBN 0713488468
* How to Choose a Chess Move, 2005, Batsford, ISBN 0713489790.
* The 100 Best Chess Games of the 20th Century, Ranked, 2006, McFarland & Company, ISBN 0786427418
* Transpo Tricks in Chess, 2007, Batsford, ISBN 0713490519
* The Wisest Things Ever Said About Chess, 2008, Batsford, ISBN 9781906388003
* Studying Chess Made Easy. Batsford 2010. ISBN 978-1-9063-8867-6.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica d'Andrew Soltis» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 20 octubre 2010].
* ↑ El sistema de classificació Elo no es va instituir oficialment fins al 1971, però s'han fet estimacions de la classificació Elo per a èpoques anteriors
* ↑ Fitxa d'Andrew Soltis a Chessmetrics (anglès)

## Enllaços externs

* Estimació Elo d'Andrew Soltis a «chessmetrics.com». [Consulta: 20 octubre 2010]. (anglès)
# Gunnar Bergh

Gunnar Bergh (Kinna, 20 de març de 1909 - Sätila, 25 de gener de 1986), va ser un atleta suec, especialista en el llançament de disc i llançament de pes, que va competir durant les dècades de 1930 i 1940. La seva filla Wivianne Bergh també fou atleta olímpica.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. Fou setè en la prova del llançament de disc i novè en la del llançament de pes. En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en el llançament de disc al Campionat d'Europa d'atletisme de 1938. També guanyà els campionats nacionals de pes entre 1935 i 42 i de disc 1937 i 1941 i entre 1943 i 1944. Durant la seva carrera aconseguí millorar el rècord nacional de pes en diverses ocasions.

## Millors marques

* Llançament de pes. 15,84 metres (1936)
* Llançament de disc. 51,72 metres (1936)

## Referències

* 1 2 3 «Willy Schröder Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ Gunnar "Kinna-Bergh" Bergh 1909-1986. a storagrabbar.se
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 21 abril 2020].
# Anna Hahn

Anna Hahn, de vegades citada com a Anna Khan (Riga, 21 de juny de 1976) és una jugadora d'escacs estatunidenca, anteriorment letona, que té el títol de Mestre Internacional Femení des de 1995. Treballa a l'empresa de gestió d'inversions D. E. Shaw & Co. a Nova York.

## Biografia i resultats destacats en competició

A la seva Letònia nadiua, hi guanyà el campionat d'escacs femení el 1992, i posteriorment es va mudar a viure als Estats Units, on el 1994 va guanyar el campionat de la New York City High School, i va contribuir a fer que aquesta entitat aconseguís tres campionats National High School consecutius (1992–1994).
El 2000 participà en el Campionat del món d'escacs femení, i fou eliminada en segona ronda per la xinesa Xu Yuhua (1½ - ½). Participà també al Campionat del món d'escacs femení de 2004, però fou eliminada en primera ronda per Pia Cramling (1½ - ½).
El 2003 va guanyar el campionat femení dels Estats Units a Seattle després de vèncer Irina Krush i Jennifer Shahade en un playoff a tres bandes pel títol. A continuació, es va generar certa controvèrsia i debats en els mitjans quan Hahn, malgrat aquest resultat, no fou seleccionada per l'equip que s'entrenava per les olimpíades d'escacs. Foren seleccionades Krush i Shahade, que s'uniren a les millors jugadores per rànquing, Susan Polgar i Anna Zatonskih per formar un equip capaç de competir contra les favorites xineses.
El 2005 s'implicà en tasques directives dins l'Association of Chess Professionals

### Participació en competicions per equips

Hahn ha representat Letònia a la 30a Olimpíada a Manila 1992, i els Estats Units a la 34a Olimpíada a Istanbul 2000.

## Referències

* 1 2 «A new face: Anna Hahn, US Champion» (en anglès). ChessBase, 20-03-2003. [Consulta: 10 abril 2015].
* ↑ Anna Hahn Fitxa a la FIDE
* 1 2 3 «Nota biogràfica de Anna Hahn» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 10 abril 2015].
* ↑ Anna Hahn Fitxa a Olimpbase.
# Gustaf Dyrssen

Gustaf Peder Wilhelm Dyrssen (Estocolm, 24 de novembre de 1891 – Kungsängen, Comtat d'Estocolm, 13 de maig de 1981) va ser un oficial de l'exèrcit suec i pentatleta modern suec que va competir a començaments del segle xx.

## Carrera militar

Nascut a Estocolm, era fill de l'almirall Wilhelm Dyrssen i la baronesa Lizinka af Uggla. El 1912 fou nomenat segon tinent del regiment d'artilleria Svea (A 1) i estudià a l'Escola d'Artilleria i Enginyeria entre 1914 i 1915. El 1915 fou ascendit a tinent. Entre 1920 i 1922 fou cadet del Generalstaben i el 1924 fou ascendit a capità. Va servir als ferrocarrils suecs de 1924 a 1926. De 1926 a 1932 fou professor a l'Escola d'Artilleria i Enginyeria, capità del regiment d'artilleria Svea de 1930 a 1932, capità de l'Estat Major el 1932 i cap de l'oficina de la Junta de Ferrocarrils (Järnvägsstyrelsen) de 1932 fins a 1937.
Va ser nomenat comandant el 1934 i primer ajudant i tinent coronel de l'Estat Major el 1937. Dyrssen fou cap del departament de comunicacions del personal defensa de 1937 a 1939 i tinent coronel i comandant del Cos d'Artilleria de Gotland (A 7) el 1939. El 1940 va ser nomenat coronel i entre 1941 i 1942 fou comandant del regiment d'artilleria Svea. El 1944 va ser nomenat general major i entre 1945 i 1957 fou comandant superior a Estocolm. Es va retirar de l'exèrcit el 1957, sent nomenat tinent general a la reserva.

## Carrera esportiva

Com a esportista va destacar en el pentatló modern i en l'esgrima, disputant quatre edicions dels Jocs Olímpics entre 1920 i 1936. El 1920, als Jocs d'Anvers, disputà la competició del pentatló modern, on va guanyar la medalla d'or, en superar en la classificació final als també suecs Erik de Laval i Gösta Runö, plata i bronze respectivament. Quatre anys més tard, als Jocs de París guanyà la medalla de plata en la competició del pentatló modern, mentre en la competició d'espasa per equips del programa d'esgrima, quedà eliminat en sèries.
El 1928, als Jocs d'Amsterdam, disputà dues proves del programa d'esgrima, les d'espasa individual i per equips, quedant eliminat en sèries en ambdues proves. El 1936, amb 44 anys, disputà a Berlín els seus quarts i darrers Jocs Olímpics. Tornà a disputar les dues mateixes proves que el 1928, les d'espasa individual i per equips, i en aquesta ocasió guanyà la plata en la prova per equips.
En esgrima va guanyar set medalles en espasa als campionats del món entre 1931 i 1938, així com tres títols nacionals, el 1927, 1932 i 1952, amb 60 anys.
Dyrssen també destacà com a dirigent esportiu. Fou president de la Federació sueca d'Esgrima (1936–1940), president de la Unió Internacional de Pentatló Modern (IUPM, 1949–1960) i membre del Comitè Olímpic Internacional(1952–1970), entre d'altres càrrecs.

## Referències

* 1 2 Vem är det: svensk biografisk handbok. 1957 (en swedish). Stockholm: Norstedt, 1956, p. 218.
* ↑ Vem är vem?. 2, Svealand utom Stor-Stockholm (en swedish). 2a edició. Stockholm: Bokförlaget Vem är vem, 1964, p. 177.
* 1 2 3 4 5 6 «Gustaf Dyrssen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 10 octubre 2017].
* 1 2 Gustaf Dyrssen. Comitè Olímpic Suec
# Gustaf Malmström

Gustaf Hjalmar Malmström (Malmö, 4 de juliol de 1884 – Malmö, 24 de desembre de 1970) va ser un lluitador de lluita grecoromana suec que va competir a començaments del segle xx.
Va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics, el 1908 i el 1912. El 1908, a Londres, finalitza en cinquena posició de la categoria del pes lleuger, mentre quatre anys més tard, a Estocolm, guanyà la medalla de plata en la mateixa prova. El 1911 guanyà la plata en la categoria de -67 kg del Campionat del món de lluita.

## Referències

* 1 2 «Gustaf Malmström Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de febrer 2013. [Consulta: 14 setembre 2016].
* ↑ Gustav Malmström. Swedish Olympic Committee
# Irina Túrova

Irina Túrova (rus: Ирина Иосифовна Турова; Hòmiel, Belarús, 10 d'agost de 1979), nascuda Irina Slàvina (rus: Ирина Иосифовна Славина, també citada de vegades com a Irina Slàvina-Túrova), és una jugadora d'escacs russa que té els títols de Gran Mestre Femenina des de 2001 i de Mestre Internacional des de 2004. Està casada amb el GM Maksim Túrov. Fou Campiona femenina de Rússia el 2003.
A la llista d'Elo de la FIDE del gener de 2020, hi tenia un Elo de 2381 punts, cosa que en feia la jugadora número 14 de Rússia, i la número 83 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2442 punts, a la llista del maig de 2011.

## Resultats destacats en competició

Irina va néixer a Belarús, on els seus pares treballaven com a entrenadors d'escacs. Després del desastre de Txernòbil, proper a la seva ciutat, la família es va mudar a Arkhànguelsk, on a vuit anys Irina fou segona al Campionat d'escacs femení de l'óblast d'Arkhànguelsk. A onze anys, fou tercera al Campionat de Rússia sub-16 femení, i posteriorment a tretze anys va guanyar el Campionat de Rússia femení Júnior Sub-20.
El 2000 va obtenir de la FIDE el títol de Mestre Internacional Femení, i un any després el de Gran Mestre Femení. L'any 2000 fou segona al Campionat femení de Rússia, i el 2003 el va guanyar. El 2004 fou 4a al Campionat d'Europa individual femení (la campiona fou Aleksandra Kosteniuk). També el 2004 va obtenir el títol de Mestre Internacional. El 2009, fou finalista de la Copa Russa Femenina, i el 2010 la va guanyar. El 2011 va guanyar el Campionat Femení de Rússia d'escacs ràpids.

### Participació el campionats del món

En els anys 2000 Irina Túrova va participar en diferents edicions del Campionat del món d'escacs femení per sistema knock-out:
* Al Campionat del món d'escacs femení de 2004 perdé en primera ronda contra Maia Lomineishvili,
* Al Campionat del món d'escacs femení de 2006 perdé en primera ronda contra Lela Javakhishvili,
* Al Campionat del món d'escacs femení de 2010 perdé en primera ronda contra Sopiko Khukhashvili.

## Referències

* ↑ «Farcical end to strong women's event», 13-03-2011. [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ «Nota biogràfica d'Irina Túrova» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes femenines per federació: Rússia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 11 gener 2020].
* ↑ «Evolució Elo de Irina Túrova» (en anglès). FIDE consulta= 11 de gener de 2020.
* ↑ «Slavina Wins 53rd Russian Women`s Championship».
* ↑ http://chess-results.com, Dipl.Ing. Heinz Herzog -. «Chess-Results Server Chess-results.com - 5th European Individual Women"s Chess Championship». [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «ИРИНА ТУРОВА». ruchess.ru.
* ↑ «2004 FIDE Knockout Matches : World Chess Championship (women)».
* ↑ «2006 FIDE Knockout Matches : World Chess Championship (women)».
* ↑ «2010 FIDE Knockout Matches : World Chess Championship (women)».
# Guy Butler

Guy Butler (Harrow, 25 d'agost de 1899 - St Neots, 22 de febrer de 1981) va ser un atleta anglès que va competir durant la dècada de 1920. Especialista en els 400 metres, en el seu palmarès destaquen quatre medalles olímpiques.
Butler va créixer a Harrow, Middlesex, i va estudiar a la Harrow School, la Reial Acadèmia Militar de Sandhurst i el Trinity College de la Universitat de Cambridge.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En els 4x400 metres relleus guanyà la medalla d'or fent equip amb Cecil Griffiths, Robert Lindsay i John Ainsworth-Davies, mentre en els 400 metres guanyà la medalla de plata. Quatre anys més tard, als Jocs de París, tornà a disputar les dues mateixes proves del programa d'atletisme, els 4x400 metres relleus i els 400 metres. En ambudes guanyà la medalla de bronze. La seva tercera i darrera participació en uns Jocs Olímpics fou el 1928 a Amsterdam. En aquesta ocasió sols disputà la prova dels 200 metres del programa d'atletisme, en què quedà eliminat en semifinals.
Butler guanyà el campionat britànic de l'AAA en 440 iardes el 1919 i en 220 iardes el 1926. El 1926 va establir el rècord del món de les 300 iardes amb un temps de 30.6".
En retirar-se passà a exercir d'entrenador, alhora que fou un dels pioners en rodar els atletes en acció. Va contribuir en el disseny del White City Stadium i també va treballar com a corresponsal d'atletisme pel The Morning Post fins al 1937, quan es va fusionar amb el The Daily Telegraph.

## Millors marques

* 200 metres llisos. 21.7" (1927)
* 400 metres llisos. 48.0" (1924)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Guy Butler Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2011. [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ Guy Butler. trackfield.brinkster.net
# Guy Hernandez

Guy Hernandez (Casablanca, 29 de novembre de 1927 - Annecy, 22 d'octubre de 2020) fou un saltador francès que va competir que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on disputà dues proves del programa de salts. En ambdues, palanca de 10 metres i trampolí de 3 metres, fou vintè.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en la prova de trampolí de 3 metres del Campionat d'Europa de natació de 1950.

## Referències

* ↑ Guy Hernandez a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 28 juliol 2020].
# Guy Montserret

Guy Montserret (Constantine, 24 de juny de 1935 - Tolosa, 26 de novembre de 2014) fou un nedador francès, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà dues proves del programa de natació. En ambdues quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaquen una medalla de plata al Campionat d'Europa de natació de 1950 i dues d'or i tres de bronze als Jocs del Mediterrani de 1955 i 1959. Guanyà vuit campionats nacionals, quatre dels 400 i quatre dels 1.500 metres lliures. El 1957 millorà el rècord d'Europa dels 800 i 1.500 metres lliures.

## Referències

* ↑ «Avis de décès et obsèques de Monsieur Guy MONTSERRET». Avis de décès, 27-11-2014. (francès)
* ↑ Guy Montserret a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 21 juliol 2020].
* ↑ «Mediterranean Games - Swimming». [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ François Oppenheim, Des nageurs et des records, histoire des courses de natation, París, La Table ronde, 1961, pàg. 161-162, 186.
* ↑ « Rétro : Bellerive 1955 : cure de Vichy » Arxivat 2009-09-25 a Wayback Machine., a liveffn.com, 2001. Consulté le 16 avril 2010.
* ↑ Gilles Navarro i Sophie Kamoun, 100 ans de natation française, Anglet, Atlantica, 2003, p. 118. ISBN 2-8439-4573-9
# Guy Oliver Nickalls

Guy Oliver Nickalls (Wycombe, Buckinghamshire, 4 d'abril de 1899 - Londres, 26 d'abril de 1974) va ser un remer anglès que va competir a començaments del segle xx.
Nasqué en el si d'una família molt vinculada al rem, car son pare, Guy Nickalls, també remer i medallista olímpic als Jocs de Lodres de 1908. El seu avi, Tom Nickalls, va ser un dels membres fundadors del London Rowing Club. El seu oncle, Sir Harcourt Gold, fou president de la Henley Royal Regatta de 1945 a 1952 i president de la Federació Britànica de Rem entre 1948 a 1952. Nickalls estudià a Eton i al Magdalen College de la Universitat d'Oxford.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla de plata en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. Aquell mateix any, formant equip amb Richard Lucas, guanyà la Silver Goblets de la Henley Royal Regatta. El 1921 va formar part de la tripulació d'Oxford a la Regata Oxford-Cambridge i va perdre la Silver Goblets contra John Campbell i Humphrey Playford. En 1922 va tornar a disputar la Regata Oxford-Cambridge, però va guanyar la Silver Goblets. El 1923 va guanyar l'Oxford-Cambridge i fou subcampió de nou de la Silver Goblets, com també ho fou el 1925, 1926 i 1927.
El 2 d'abril de 1927 va formar part de l'equip de comentaristes que van efectuar la primera retransmissió de la Regata Oxford-Cambridge per la BBC.
El 1928, als Jocs d'Amsterdam, tornà a guanyar la medalla de plata en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. Aquell mateix any guanyà la Grand Challenge Cup de la Henley Royal Regatta.
Una vegada retirat continuà vinculat al rem i va ser president de la Federació Britànica de Rem durant la dècada dels cinquanta.

## Referències

* ↑ Hylton Cleaver, A History of Rowing, 1957
* 1 2 3 4 5 «Guy O. Nickalls Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 16 novembre 2017].
* ↑ «Frank Keating Sound and fury of radio today had gentler beginnings - Radio coverage today has come a long way since the humble beginnings of 1927 The Guardian, Dimarts 10 abril 2007». Arxivat de l'original el 15 de juliol 2012. [Consulta: 16 novembre 2017].
* ↑ «The Boat Race». Arxivat de l'original el 2008-04-03. [Consulta: 16 novembre 2017].