OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Meridià 42 a l'oest

El meridià 42 a l'oest de Greenwich és una línia de longitud que s'estén des del pol Nord travessant l'oceà Àrtic, Groenlàndia, Amèrica del Sud, l'oceà Atlàntic, l'oceà Antàrtic, i l'Antàrtida fins al pol Sud.
El meridià 42 a l'oest forma un cercle màxim amb el meridià 138 a l'est. Com tots els altres meridians, la seva longitud correspon a una semicircumferència terrestre, uns 20.003,932 km. Al nivell de l'Equador, és a una distància del meridià de Greenwich de 4.675 km.

## De Pol a Pol

Començant en el pol Nord i dirigint-se cap al pol Sud, aquest meridià travessa:
    Coordenades País, territori o mar Notes 90° 0′ N, 42° 0′ O﻿ / ﻿90.000°N,42.000°O﻿ / 90.000; -42.000﻿ (Oceà Àrtic) Oceà Àrtic 83° 40′ N, 42° 0′ O﻿ / ﻿83.667°N,42.000°O﻿ / 83.667; -42.000﻿ (Mar de Lincoln) Mar de Lincoln 83° 13′ N, 42° 0′ O﻿ / ﻿83.217°N,42.000°O﻿ / 83.217; -42.000﻿ (Groenlàndia) Groenlàndia 82° 51′ N, 42° 0′ O﻿ / ﻿82.850°N,42.000°O﻿ / 82.850; -42.000﻿ (Fiord J.P. Koch) Fiord J.P. Koch 82° 40′ N, 42° 0′ O﻿ / ﻿82.667°N,42.000°O﻿ / 82.667; -42.000﻿ (Groenlàndia) Groenlàndia 63° 43′ N, 42° 0′ O﻿ / ﻿63.717°N,42.000°O﻿ / 63.717; -42.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 2° 43′ S, 42° 0′ O﻿ / ﻿2.717°S,42.000°O﻿ / -2.717; -42.000﻿ (Brasil) Brasil Maranhão Piauí — des de 3° 14′ S, 42° 0′ O﻿ / ﻿3.233°S,42.000°O﻿ / -3.233; -42.000﻿ (Piauí) estat de Bahia — des de 9° 13′ S, 42° 0′ O﻿ / ﻿9.217°S,42.000°O﻿ / -9.217; -42.000﻿ (Bahia) Minas Gerais — des de 15° 9′ S, 42° 0′ O﻿ / ﻿15.150°S,42.000°O﻿ / -15.150; -42.000﻿ (Minas Gerais) Rio de Janeiro — des de 20° 56′ S, 42° 0′ O﻿ / ﻿20.933°S,42.000°O﻿ / -20.933; -42.000﻿ (Rio de Janeiro), el continent i Ilha do Cabo Frio 23° 1′ S, 42° 0′ O﻿ / ﻿23.017°S,42.000°O﻿ / -23.017; -42.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic Passa a l'est de Shag Rocks, Illes Geòrgia del Sud i Sandwich del Sud (a 53° 31′ S, 42° 1′ O﻿ / ﻿53.517°S,42.017°O﻿ / -53.517; -42.017﻿ (Shag Rocks)) Passa a l'oest de Black Rock, Illes Geòrgia del Sud i Sandwich del Sud (a 53° 39′ S, 41° 49′ O﻿ / ﻿53.650°S,41.817°O﻿ / -53.650; -41.817﻿ (Black Rock)) 60° 0′ S, 42° 0′ O﻿ / ﻿60.000°S,42.000°O﻿ / -60.000; -42.000﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 77° 40′ S, 42° 0′ O﻿ / ﻿77.667°S,42.000°O﻿ / -77.667; -42.000﻿ (Antàrtida) Antàrtida Antàrtida Argentina, reclamat per Argentina Territori Antàrtic Britànic, reclamat per Regne Unit

## Referències

* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
* ↑ «Vincenty formula for distance between two Latitude/Longitude points».

## Vegeu també

* Meridià 41 a l'oest
* Meridià 43 a l'oest
# Transistor d'un sol àtom

Un transistor d'un sol àtom és un dispositiu que pot obrir i tancar un circuit elèctric mitjançant el reposicionament controlat i reversible d'un sol àtom. El transistor d'un sol àtom va ser inventat i demostrat per primera vegada l'any 2002 pel Dr. Fangqing Xie al grup del professor Thomas Schimmel a l'Institut de Tecnologia de Karlsruhe (antiga Universitat de Karlsruhe). Mitjançant una petita tensió elèctrica aplicada a un elèctrode de control, l'anomenat elèctrode de porta, un únic àtom de plata es mou de manera reversible dins i fora d'una petita unió, tancant i obrint d'aquesta manera un contacte elèctric.
Per tant, el transistor d'un sol àtom funciona com un interruptor atòmic o relé atòmic, on l'àtom commutable s'obre i tanca la bretxa entre dos minúsculs elèctrodes anomenats font i drenatge. El transistor d'un sol àtom obre perspectives per al desenvolupament de futures lògiques a escala atòmica i electrònica quàntica.
Al mateix temps, el dispositiu de l'equip d'investigadors de Karlsruhe marca el límit inferior de la miniaturització, ja que les mides de les característiques inferiors a un àtom no es poden produir litogràficament. El dispositiu representa un transistor quàntic, la conductància del canal font-drenatge està definida per les regles de la mecànica quàntica. Es pot operar a temperatura ambient i en condicions ambientals, és a dir, no cal ni refrigeració ni buit.
S'han desenvolupat pocs transistors àtoms a la Universitat de Waseda i al CNR italià per Takahiro Shinada i Enrico Prati, que van observar la transició Anderson-Mott. en miniatura utilitzant matrius de només dos, quatre i sis àtoms As o P implantats individualment.

## Referències

* ↑ Xie, F.-Q.; Nittler, L.; Obermair, Ch.; Schimmel, Th. Physical Review Letters, 93, 12, 15-09-2004, pàg. 128303. Bibcode: 2004PhRvL..93l8303X. DOI: 10.1103/physrevlett.93.128303. ISSN: 0031-9007. PMID: 15447312.
* ↑ Fuechsle, Martin; Miwa, Jill A.; Mahapatra, Suddhasatta; Ryu, Hoon; Lee, Sunhee «A single-atom transistor» (en anglès). Nature Nanotechnology, 7, 4, 4-2012, pàg. 242–246. DOI: 10.1038/nnano.2012.21. ISSN: 1748-3395.
* ↑ Barczewski, Matthias (APH). «INT- Research - The Single-Atom Transistor» (en anglès britànic), 31-07-2020. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ Prati, Enrico; Hori, Masahiro; Guagliardo, Filippo; Ferrari, Giorgio; Shinada, Takahiro Nature Nanotechnology, 7, 7, 2012, pàg. 443–447. Bibcode: 2012NatNa...7..443P. DOI: 10.1038/nnano.2012.94. ISSN: 1748-3387. PMID: 22751223.
# Parpalló-Borrell

El Paratge Natural Municipal Parpalló-Borrell, amb una superfície de 549,50 ha, es troba al terme municipal de Gandia, a la Safor. Este paratge és contigu al Paratge Natural Municipal del Surar de Pinet.
La vegetació predominant és el matoll mediterrani, corresponent a les etapes de substitució dels boscos originals de carrasca i alzina surera. El matollar està compost per llentiscle, margalló, estepes i diverses espècies aromàtiques. El seu estrat arbori actual el forma principalment el pi blanc i el pinastre, junt al garrofer, el fleix i la carrasca, així com algunes oliveres. Este enclavament destaca per la presència de fauna de notable interès, com és el gat salvatge, l'àguila reial, el duc i gastròpodes endèmics del massís del Mondúber i dels seus barrancs pròxims. També cal remarcar el valuós patrimoni arqueològic de la Cova del Parpalló i de la Cova del Garrofer. Esta cova és una de les referències principals per a l'art paleolític europeu. S'han datat més de 5.000 peces d'art moble que comprenen totes les fases del paleolític superior.
A més, esta zona està localitzada al Massís del Mondúber que és la millor representació de la geomorfologia càrstica del País Valencià i fou declarat Paratge Natural Municipal per Acord del Consell de la Generalitat Valenciana a data 30 d'abril de 2004. (En este article es recull el text de l'acord).

## Referències

* 1 2 3 «PNM Parpalló, Borrell - Gandia - Generalitat Valenciana». [Consulta: 18 octubre 2019].
* 1 2 3 «Paratge Natural Municipal Parpalló-Borrell». [Consulta: 18 octubre 2019].
* 1 2 Figueres Martí, Laia «Elaboració del Pla d'Ús Públic del Paratge Natural Municipal Parpalló-Borrell (Gandia)». Escola Politècnica Superior de Gandia. Treballs acadèmics, 21-09-2011.
# Georges Morel

Georges Morel (La Tèsta, 11 de juliol de 1938 - La Tèsta, 21 de novembre de 2004) fou un remer francès que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. Era germà del també remer Jacques Morel.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Jacques Morel i Jean Claude Darouy.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze al Campionat del Món de rem de 1962 i una de plata al de 1966.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Georges Morel». [Consulta: 18 maig 2023].
* ↑ «Rudern - Weltmeisterschaften. Achter - Herren». [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ «Rudern - Weltmeisterschaften. Zweier mit Steuermann - Herren». [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ «World Rowing - Georges MOREL» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-04-28. [Consulta: 18 maig 2023].
# Robert Fry Engle

Robert Fry Engle III (Syracusa, EUA 1942) és un economista i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques en memòria d'Alfred Nobel l'any 2003.

## Biografia

Va néixer el 10 de novembre de 1942 a la ciutat de Syracusa, població situada a l'estat nord-americà de Nova York. Després d'estudiar física al Williams College, va graduar-se l'any 1966 en economia a la Universitat Cornell, on també realitzà el doctorat l'any 1969. Entre 1969 i 1972 fou professor a l'Institut Tecnològic de Massachusetts, passant a la Universitat de San Diego l'any 1972, càrrec que ocupà fins al seu retir l'any 2003. Actualment és professor de la Universitat de Nova York

## Recerca econòmica

Interessat en els valors dels instruments financers mitjançant l'econometria, va observar com aquests instruments varien aleatòriament en el temps en funció del risc; un grau de variació conegut amb el nom de volatilitat. La volatilitat mostra períodes turbulents, amb canvis bruscs, seguits per altres períodes de calma amb poques fluctuacions. Engle va proposar els models ARCH (Autoregressive conditional heteroskedasticity, "models d'heterosquedasticitat autoregresiva condicional") que ajuden a descriure les propietats de moltes sèries temporals i va desenvolupar mètodes per a fer models de les variacions de volatilitat al llarg del temps. Aquests models s'han fet indispensables per a tots els interessats en l'anàlisi dels mercats financers.
L'any 2003 fou guardonat amb la meitat del Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques pels seus mètodes d'anàlisis de sèries temporals econòmiques amb volatilitat variable en el temps ARCH". L'altra meitat del premi recaigué en Clive Granger per la seva recerca sobre els mètodes d'analitzar sèries temporals econòmiques amb un camp comú, i que ell denominà cointegració.

## Obra seleccionada

* 1983: "Autoregressive Conditional Heteroskedasticity With Estimates of the Variance of UK Inflation", Econometrica 50: 987-1008.
* 1983: "Exogeneity", Econometrica 51: 277-304, amb David F. Hendry i Jean-Francois Richard.
* 1986: "Semi-parametric estimates of the relation between weather and electricity demand", Journal of American Statistical Association 81: 310-320, amb Clive Granger, J. Rice i A. Weiss.
* 1987: "Estimation of Time Varying Risk Premia in the Term Structure: the ARCH-M Model", Econometrica 55: 391-407, amb David Lilien i Russell Robins.
* 1987: "Co-integration and Error Correction: Representation, Estimation and Testing", Econometrica 55: 251-276, amb Clive Granger.
* 1990: "Asset Pricing with a Factor ARCH Covariance Structure: Empirical Estimates for Treasury Bills", Journal of Econometrics 45: 213-237, amb V. Ng i M. Rothschild.
* 2002: "Dynamic Conditional Correlation - A Simple Class of Multivariate GARCH Models", Journal of Business and Economic Statistics.

## Enllaços externs

* «Robert Fry Engle» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Pere Arnau Amorós

Pere Arnau Amorós i Dalmau (Cabassers, 22 d'octubre del 1623 - El Vilosell, 9 d'abril del 1677) va ser un pagès que exercí de batlle jurisdiccional del monestir de Poblet al Vilosell.

## Biografia

Nasqué a Cabassers (Priorat) el 22 d'octubre del 1623. Fill de Jaume Amorós i de Caterina Dalmau.
En plena Guerra dels Segadors, el 15 de maig del 1643 es casà a Ulldemolins amb Isabel Anna Nebot. El nou matrimoni s'establí al Vilosell, on Amorós s'integrà ben aviat en els afers públics de la vila. El 1644 fou nomenat un dels jurats del poble a qui s'havien de passar els comptes de les confraries, càrrec que repetiria els anys 1646, 1648, 1652 i 1659.
Durant aquells anys participà en l'administració jurisdiccional del Vilosell, que llavors era feu del monestir de Poblet, fins que el 28 de setembre del 1664 l'abat d'aquell cenobi, Josep Reduà, el nomenà batlle del Vilosell. El càrrec li comportà tenir cura dels interessos del monestir de Poblet en aquella vila, exercir de funcionari judicial i executiu, dictar sentències en els procediments sumaris i verbals, dirigir el sometent i capturar i empresonar els malfactors. Consta documentalment que es mantingué en el càrrec de batlle jurisdiccional del Vilosell fins al 1672. Possiblement, però, el continuà exercint, fins a la seva mort, ocorreguda el 9 d'abril del 1677.

## Referències

* 1 2 3 4 BERENGUER, 2020, p. 7 a 9
* ↑ «Arxiu Històric Arxidiòcesà de Tarragona». [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ GUAL VILÀ, 1993, p. 290
* ↑ «Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 12 setembre 2020].

## Bibliografia

* FARRÉ i LLORETA, Benet. El Vilosell un poble a l'ombra de Poblet. Notes històriques. Torregrossa, Gràfiques Molino. 1984. ISBN 978-84-398-1822-9
* GUAL VILÀ, Valentí. "L'Administració de la Justícia Senyorial, els Llibres de Corts". Pedralbes, Revista d'Història Moderna, N 13-2. 1993. ISSN 0211-9587
* GUAL VILÀ, Valentí. L'exercici de la justícia eclesiàstica. Poblet, segles XV-XVII. Barcelona. Rafael Dalmau, editor. 2000, ISBN 84-232-0612-2
* PERE ANGLÈS, Ramon. Els noms del Vilosell i el seu terme municipal. Barcelona. Institut d'Estudis Catalans, 2006. ISBN 9788472838758
* BERENGUER, Jacint. "Pere Arnau Amorós, batlle del Vilosell". Talaia del Vilosell. 2020. ISSN 2013-8741
# Adrian Mikhàltxixin

Adrian Bogdanóvitx Mikhàltxixin (en alfabet ciríl·lic Адріян Богданович Михальчишин; també transliterat Mikhalchishin, Mihalcisin, o Mihalčišin), nascut el 18 de novembre de 1954 a Lviv), és un jugador, entrenador, i escriptor d'escacs ucraïnès, que juga actualment sota bandera d'Eslovènia, país del qual adquirí la nacionalitat el 1999. Té el títol de Gran Mestre des de 1978.
A la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2023, hi tenia un Elo de 2455 punts, cosa que en feia el jugador número 8 (en actiu) d'Eslovènia. El seu màxim Elo va ser de 2552 punts, a la llista de juliol de 1999 (posició 213 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Mikhàltxixin va guanyar en dues ocasions el Campionat soviètic júnior (1977, 1980). Participà en quatre Campionats soviètics absoluts, obtenint el seu millor resultat el 1984, amb un quart lloc final.
Va obtenir la primera plaça al torneig de Nikolàiev de 1983, i fou segon a Hastings 1985-86. El 1999, fou segon ex aequo amb altres jugadors (el campió fou Zdenko Kožul).
Ha pres part en quatre Olimpíades d'escacs: el 1992 amb Ucraïna, i el 2000, 2002 i 2004 amb Eslovènia, amb uns resultats globals de +7 =24 –6.

## Entrenador

Mikhàltxixin és vicedirector del Comitè d'entrenadors de la FIDE. Ha entrenat jugadors de primer nivell mundial, com ara Anatoli Kàrpov (1980-1986), Zsuzsa Polgár, Aleksandr Beliavski, Maia Txiburdanidze, Arkadij Naiditsch i Vasil Ivantxuk. Degut al seu prestigi com a entrenador, fa cursos per a entrenadors d'escacs, com ara el que va fer el 2009 a Canàries. Actualment entrena l'equip femení d'escacs de Turquia.

## Llibres

* Winning Endgame Technique. Batsford, 1995. ISBN 0-7134-7512-9.
* Winning Endgame Strategy. Batsford, 2000. ISBN 0-7134-8446-2.
* Modern Endgame Practice. Batsford, 2003. ISBN 0-7134-8740-2.
* Stetsko, Oleg; Mikhalchishin, Adrian. Magnus Carlsen, el mozart del ajedrez. Chessy, gener de 2011. ISBN 9788493764524.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica d'Adrian Mikhàltxixin» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 21 març 2011].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Eslovènia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Adrian Mikhàltxixin «benoni.de». Arxivat de l'original el 2014-10-28. [Consulta: 21 març 2011]. (alemany)
* ↑ Crowther, Mark. «TWIC 222: Nova Gorica». London Chess Center, 08-02-1999. Arxivat de l'original el 2012-03-18. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «Nota biogràfica» (en castellà). chessbase.com. [Consulta: 21 març 2011].
* ↑ «Adrian Mihalcisin impartirá un curso de entrenadores en el centro de ajedrez Cajacanarias» (en castellà). Radio Televisión Canaria, 24-11-2009. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 21 març 2011].
* ↑ «Adrian Mikhalchishin: Grandmaster, author and chess trainer». ChessBase, 16-07-2009. [Consulta: 21 maig 2010].

## Enllaços externs

* Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Adrian Mikhàltxixin «benoni.de». Arxivat de l'original el 2014-10-28. [Consulta: 21 març 2011]. (alemany)
# Sergio Cacho Reigadas

Sergio Cacho Reigadas, (Santander, 19 d'abril de 1974), és un jugador d'escacs espanyol, que té el títol de Mestre Internacional des de 1997.
A la llista d'Elo de la FIDE d'octubre de 2013, hi tenia un Elo de 2507 punts, cosa que en feia el jugador número 23 (en actiu) de l'estat espanyol. El seu màxim Elo va ser de 2532 punts, a la llista de juliol de 2011 (posició 598 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Cacho es proclamà Campió d'Espanya absolut el 1994, per davant de Rafael Álvarez tot just un any després d'haver estat subcampió d'Espanya juvenil el 1993, en l'edició celebrada a Platja d'Aro (el campió fou Josep Oms). Va participar, representant Espanya, a l'Olimpíada d'escacs de 1994 a Moscou.
El 1996 va guanyar la medalla d'or al Campionat del Món Universitari celebrat a León.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Sergio Cacho Reigadas» (en castellà). cantabria102municipios.com. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «Nota biogràfica de Sergio Cacho Reigadas» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Espanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 27 octubre 2013].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Sergio Cacho Reigadas «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «Historial de campions d'Espanya d'escacs» (en castellà). Federació Espanyola d'Escacs. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «Historial de campions d'Espanya d'escacs Sub-20» (en castellà). Federació Espanyola d'Escacs. Arxivat de l'original el 2013-11-12. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «Fitxa de Sergio Cacho Reigadas» (en anglès). OlimpBase. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «Llista de medallistes del Campionat del Món Universitari». FISU. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 abril 2022].
# Miguel Angel Quinteros

Miguel Angel Quinteros (nascut el 28 de desembre de 1947 a Buenos Aires), és un jugador d'escacs argentí, que té el títol de Gran Mestre des de 1973.

## Resultats destacats en competició

El 1966 Quinteros va guanyar el Campionat de l'Argentina als 18 anys, i el 1969 fou vuitè al Torneig Zonal de Mar del Plata. El 1970, obtingué el títol de Mestre Internacional. El 1972, empatà als llocs 2n-3r al Zonal de São Paulo, cosa que li va donar una plaça per l'Interzonal de Leningrad l'any següent, on hi acabà 11è-12è. El 1973 fou primer ex aequo a Torremolinos (amb Pal Benko). El 1974 fou primer a Lanzarote (+6 =6 -1). El 1975, fou quart a Ourense, (amb Florin Gheorghiu), (+7 =6 -2). El 1975, fou segon al Zonal de Fortaleza i es classificà per l'Interzonal de Manila 1976, on hi fou 14è; allà hi va conèixer una exmodel filipina, amb la qual s'hi casà. El 1977, fou segon a Londres, amb Jonathan Mestel i Michael Stean (+4 =4 -1). També el 1977, guanyà el torneig obert del Festival d'escacs de Biel. Va repetir la seva victòria al Campionat de l'Argentina el 1980. Va guanyar el Zonal de Morón 1982, fou segon al World Open de Nova York 1983 (rere Kevin Spraggett), i va guanyar a Netanya 1983.
El 1987, se li va prohibir de participar en esdeveniments organitzats per la FIDE per tres anys, perquè havia jugat a Sud-àfrica, un país sancionat per la FIDE. Quinteros fou el primer Gran Mestre que visità Sud-àfrica des de 1981, i va fer exhibicions de simultànies a Ciutat del Cap, Sun City i Johannesburg.
Tot i que va continuar practicant els escacs amb aparicions en diversos torneigs fins a les darreries de la dècada del 1990, la seva activitat principal actualment és com a dirigent; és el representant oficial de la FIDE a l'Argentina. Com a tal va tenir una actuació molt important en la realització del Campionat del món de San Luís (2005).

### Participació en competicions per equips

Quinteros va participar, representant l'Argentina, en sis Olimpíades d'escacs, els anys 1970, 1974, 1976, 1980, 1982 i 1984. Hi va guanyar una medalla d'argent individual per la seva actuació al tercer tauler a Haifa el 1976.

## Teòric dels escacs

Quinteros té una variant de la defensa siciliana que duu el seu nom (1.e4 c5 2.Cf3 Dc7).

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Miguel Quinteros» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 8 gener 2012].
* 1 2 «Campions de l'Argentina fins al 2003» (en castellà). Web de la Federació Argentina d'Escacs. Arxivat de l'original el 2012-10-25. [Consulta: 8 gener 2012].
* 1 2 3 La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ El campió fou Vlastimil Hort: Hooper, David i Whyld, Kenneth. The Oxford Companion To Chess. Oxford University, 1984, p. 212–213. ISBN 0192175408.
* ↑ «Històric de guanyadors del Torneig i dels Interzonals de Biel» (en francès). bielchessfestival.ch. [Consulta: 8 gener 2012].
* ↑ «Sicilian Defense: Quinteros Variation». Chess.com. [Consulta: 1r novembre 2009].
# Vlastimil Babula

Vlastimil Babula (Uherský Brod, 2 d'octubre de 1973) és un jugador d'escacs txec, que té el títol de Gran Mestre des de 1997.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'abril de 2021, hi tenia un Elo de 2574 punts, cosa que en feia el jugador número 6 (en actiu) de la República Txeca. El seu màxim Elo va ser de 2608 punts, a la llista d'octubre de 2008 (posició 155 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 1993 fou campió de la República Txeca, en el primer campionat que es disputava després de la dissolució de Txecoslovàquia i segon al campionat del món juvenil (el campió fou Igor Miladinović).
El 1998 Babula va empatar als llocs 1r–4t amb Liviu-Dieter Nisipeanu, Bartłomiej Macieja i Zoltán Almási al torneig Zonal 1.4 a Krynica, un torneig de Categoria IX, i es va classificar així pel Campionat del món de 1999 (FIDE) on fou eliminat en primera ronda per Tal Shaked. El 2007, guanyà l'Obert de Txèquia (ex aequo amb Viktor Láznička).
Entre l'agost i el setembre de 2011 participà en la Copa del món de 2011, a Khanti-Mansisk, un torneig del cicle classificatori pel Campionat del món de 2013, i hi tingué una actuació raonable; avançà fins a la segona ronda, quan fou eliminat per Zahar Efimenko (½-1½).

### Participació en competicions per equips

Babula ha participat, representant la República Txeca, a totes les olimpíades d'escacs disputades des de 1994 fins a 2014.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Vlastimil Babula» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: República Txeca"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Vlastimil Babula «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-01-11. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Historial del Campionat de la República Txeca» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 10 gener 2014].
* ↑ Crowther, Mark. «TWIC 203: Krynica Zonal Tournament 1.4» (en anglès). London Chess Center, 28-09-1998. Arxivat de l'original el 2012-03-04. [Consulta: 15 abril 2012].
* ↑ Crowther, Mark. «TWIC 248: FIDE World Chess Championships» (en anglès). London Chess Center, 09-08-2009. Arxivat de l'original el 2011-09-30. [Consulta: 15 abril 2012].
* ↑ «The review of chess events and sites for July, 2007». Chessib.com. [Consulta: 14 abril 2012].
* ↑ FIDE has announced qualifiers for the World Cup 2011, Chessbase, 15 de juliol de 2011 (en anglès). Consultat el dia 29 de novembre de 2014 (anglès)
* ↑ «FIDE World Cup 2011» (en anglès). chess.com, 27-08-2011. [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ «Men's Chess Olympiads: Vlastimil Babula». OlimpBase. [Consulta: 20 novembre 2013].