OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ahmed Cevad Paixà

Ahmed Cevad Paixà (Damasc, 1851 - Istanbul, 10 d'agost de 1900) va ser un oficial de carrera i estadista otomà nadiu de Síria. Va servir com a Gran Visir de l'Imperi Otomà des del 4 de setembre de 1891 fins al 8 de juny de 1895.
Després d'estudis militars fins al 1871 va participar en la guerra russo-turca com a adjunt del comandant en cap Süleyman Paixà. Fou després ambaixador a Montenegro, comandant militar de Creta (1889) i vicegovernador de l'illa (1890).
Pels serveis a l'illa fou nomenat gran visir el 4 de setembre de 1891. Va proposar diverses reformes fins que va perdre la confiança del sultà i fou destituït el 9 de juny de 1895. Dos anys després fou nomenat comandant militar a Creta i després comandant del cinquè exèrcit a Síria.
Va morir a Istanbul l'11 d'agost de 1900. Durant el temps que va ser historiador oficial (1855-1866) va escriure diverses obres, entre d'altres una història dels geníssers.

## Referències

* ↑ «Countries T». Rulers.org. [Consulta: 22 novembre 2013].
Gran visir otomà :
# Boxa als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936

En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 celebrats a la ciutat de Berlín (Alemanya) es disputaren 8 proves de boxa, totes elles en categoria masculina. La competició se celebrà entre els dies 10 i 15 d'agost de 1936.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 179 boxadorts de 31 comitès nacionals diferents:
| Alemanya (8) Argentina (8) Austràlia (3) Àustria (6) Bèlgica (8) Canadà (4) Estats Units (8) Dinamarca (8) Egipte (4) Estònia (2) Filipines (5) | Finlàndia (6) França (6) Hongria (6) Itàlia (8)  Japó (5) Luxemburg (5) Mèxic (4) Nova Zelanda (3) Noruega (6) Països Baixos (8) | Polònia (7) Regne Unit (8) Romania (4) Sud-àfrica (6) Suècia (4)  Suïssa (8) Txecoslovàquia (8) Uruguai (7) Xile (4) Xina (2) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Pes mosca - 50.8 kg detalls | Willy Kaiser | Gavino Matta | Louis Laurie |
| Pes gall - 53.5 kg detalls | Ulderico Sergo | Jack Wilson | Fidel Ortiz |
| Pes ploma - 57.2 kg detalls | Oscar Casanovas | Charles Catterall | Josef Miner |
| Pes lleuger - 61.2 kg detalls | Imre Harangi | Nikolai Stepulov | Erik Ågren |
| Pes wèlter - 66.7 kg detalls | Sten Suvio | Michael Murach | Gerhard Pedersen |
| Pes mitjà - 72.6 kg detalls | Jean Despeaux | Henry Tiller | Raúl Villareal |
| Pes semipesant - 79.4 kg detalls | Roger Michelot | Richard Vogt | Francisco Risiglione |
| Pes pesant + 79.4 kg detalls | Herbert Runge | Guillermo Lovell | Erling Nilsen |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Alemanya | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 2 | França | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 | Argentina | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 4 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Hongria | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Finlàndia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | Estats Units | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Noruega | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9 | Estònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | Sud-àfrica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 | Mèxic | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Boxing at the 1936 Summer Olympics». [Consulta: 14 octubre 2024].
# Froment-Meurice

Mme Froment-Meurice va ser una jugadora de golf francesa que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va disputar la prova individual femenina de golf, que finalitzà en quarta posició.

## Referències

* ↑ «Froment-Meurice Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 2 agost 2017].
# Marc Juni Penne (cònsol)

Marc Juni Penne (en llatí Marcus Junius M. F. M. N. Pennus) va ser un magistrat romà. Era fill de Marc Juni Penne, que va ser pretor l'any 201 aC. Formava part de la gens Júnia, i era de la família dels Penne.
Va ser pretor l'any 172 aC i va rebre la Hispània Citerior com a província. Va demanar urgentment al senat reforços pel seu exèrcit, però no van arribar fins que havia de donar la província al seu successor. L'any 167 aC va ser cònsol amb Quint Eli Petus i va obtenir la regió de Pisae com a província.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLII, 9, 10, 18, XLV. 16, 17
* ↑ Ciceró Brutus 28
* ↑ Fasti Capitolini
# Jan Joest

* No s'ha de confondre amb Jan van Calcar.
Jan Joest, també conegut com a Jan Joest van Kalkar o Jan Joest van Calcar (nascut entre 1450 i 1460 - mort el 1519), va ser un pintor flamenc nascut a Kalkar o a Wesel (ciutats de l'actual lander alemany de Rin del Nord-Westfàlia).
Karel van Mander esmenta un Ioan van Calcker vivint a Venècia el 1536-1536, com a deixeble de Ticià, atribuint-li, més tard, les il·lustracions del llibre d'anatomia d'Andreas Vesal, i donant com a data i lloc de defunció Nàpols el 1546; però la discordança de dates no permet identificar-lo, i es tracta sens dubte d'un pintor diferent: Jan van Calcar.

## Biografia i obres

Jan Joest era pràcticament desconegut fins al 1874, quan Canon Wolff i el doctor Eisenmann van establir la seva identitat i l'atribució de les seves obres. A part d'aquestes, poc es coneix de la seva vida. Va ser fill d'Heinrich Joest i Katharina Baegert, parent de Derick Baegert, en el taller del qual va treballar. La part principal de la seva obra consisteix en les escenes de la vida de Crist de l'altar major de l'església de Sant Nicolau de Kalkar, pintades entre 1505 i 1508. El 1515 va pintar una Adoració del Nen Jesús conservada en el Metropolitan Museum de Nova York. Hi ha constància documental que el 1518 va treballar a Colònia per a la família Hackeneg, abans de partir cap a Itàlia, on va passar almenys per Gènova i Nàpols.
De tornada als Països Baixos, es va instal·lar a Haarlem, on va realitzar un Sant Willibrord per a l'església de Sant Bavó (Sint-Bavokerk). L'última edició del llibre de Van der Willingen sobre els pintors de l'escola de Haarlem esmenta l'enterrament d'un artista anomenat Jan Joosten el 1519.
Una de les obres mestres sortides de la mà d'aquest artista es conserva a Espanya: es tracta del retaule de la Compassió o políptic dels Dolors de la Verge que presideix el transcor de la catedral de Palència. La taula central representa la Mare de Déu dels Dolors, sant Joan Evangelista i el retrat del comitent, el bisbe Juan Rodríguez de Fonseca, qui el 1505 va encarregar el conjunt de pintures mentre es trobava a Flandes. Les taules menors mostren passatges de la vida de Crist i Maria, l'estil de la qual, del tot semblant al retaule de Kalkar, ha permès adjudicar l'obra al mestre.
Altres obres atribuïdes al pintor es troben a Wesel i en Rees; i una Mort de la Mare de Déu, a Múnic.
Entre els aprenents de Joest hi va haver el seu gendre Bartholomäus Bruyn (o Barthel) i Joos van Cleve.
El seu estil ha estat comparat amb el de Gerard David i Hans Memling, però més pròpiament pot associar-se'l amb l'escola de Jan van Scorel. Un dels trets de l'obra de Joest és l'exquisida transparència dels seus colors i el subtil i delicat del modelatge dels rostres.

## Referències

* ↑ SANCHO CAMPO, Ángel. La Catedral de Palencia: un lecho de catedrales. León: Edilesa, 1996. ISBN 84-8012-139-4

## Enllaços externs

* Pàgina del MET amb la Adoració del Nen Jesús
# Kicolo

Kikolo o Kicolo és una comuna del municipi de Cacuaco, a la província de Luanda.

## Economia
### Necessitats bàsiques

Els diferents règims dels estats colonial i independent d'Angola no han estat capaços de fer arribar a la població de les grans ciutats els productes necessaris per la seva supervivència. Històricament a Luanda s'ha establert una xarxa de mercat negre que ha fet aquesta funció. Després de l'acabament de la guerra civil, el 2002, l'administració ha creat o regenerat una sèrie de mercats oficials, en les grans poblacions. Un d'ells fou el de Kicolo.

### Sector Agroalimentari

Moagem de Trigo del Kikolo. Molí industrial inaugurat l'any 2011. Mol farina destinada a consum interior, ja que Angola és deficitària en aquest derivat.

### Bens i equipaments

La fàbrica i recuperadora de vidres FVK en Kicolo, produïa abans de 2014, 1400 tones anuals. Des de 2017 produeixen vidre laminat.

### Sector de Telecomunicacions

L'empresa Angola Cables treballa amb comunicacions via cable terrestre i submarina. També ofereix serveis a empreses.

## Referències

* ↑ «Municipis d'Angola». Arxivat de l'original el 2017-03-24. [Consulta: 24 març 2017].
* ↑ Kikolo a wikimapia
* ↑ James, W. Martin. Historical Dictionary of Angola (en anglès). 3. Rowman and Littlefield, p. 174,175. ISBN 9781538111222.
* ↑ «Còpia arxivada» (en portuguès). Arxivat de l'original el 2019-07-22. [Consulta: 2 agost 2019].
* ↑ «ANGOLA CRECE. La harina de trigo de Kianda impulsa el mercado nacional». Ambaixada d'Angola en el Regne d'Espanya.
* ↑ «Angola Magazine -Fábrica de vidros do Kikolo» (en portuguès). novaangola-Youtube, 15-07-2014. [Consulta: 2 agost 2019].
* ↑ «Angola Cables- We are Connected to the Future».
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1936

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 celebrats a la ciutat de Berlín (Alemanya) es disputaren set proves de rem, totes elles en categoria masculina. La competició tingué lloc entre els dies 11 i 14 d'agost de 1936.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 313 remers de 24 comitès nacionals diferents:
| Alemanya (26) Argentina (3) Austràlia (12) Àustria (9) Bèlgica (7) Brasil (21) Canadà (10) Dinamarca (16) Estats Units (26) Estònia (1) França (19) Hongria (23) | Itàlia (22) Iugoslàvia (14)  Japó (16) Noruega (1) Països Baixos (11) Polònia (11) Regne Unit (18) Sud-àfrica (1) Suècia (5)  Suïssa (16) Txecoslovàquia (17) Uruguai (8) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Scull individual detalls | Gustav Schäfer | Josef Hasenöhrl | Daniel Barrow |
| Doble scull detalls | Regne UnitJack Beresford Leslie Southwood | AlemanyaWilli Kaidel Joachim Pirsch | PolòniaRoger Verey Jerzy Ustupski |
| Dos sense timoner detalls | AlemanyaWilli Eichhorn Hugo Strauß | DinamarcaHarry Larsen Peter Olsen | ArgentinaHoracio Podestá Julio Curatella |
| Dos amb timoner detalls | AlemanyaGerhard Gustmann Herbert Adamski Dieter Arend | ItàliaAlmiro Bergamo Guido Santin Luciano Negrini | FrançaMarceau Fourcade Georges Tapie Noël Vandernotte |
| Quatre sense timoner detalls | AlemanyaRudolf Eckstein Anton Rom Martin Karl Wilhelm Menne | Regne UnitThomas Bristow Alan Barrett Peter Jackson John Sturrock | SuïssaHermann Betschart Hans Homberger Alex Homberger Karl Schmid |
| Quatre amb timoner detalls | AlemanyaHans Maier Walter Volle Ernst Gaber Paul Söllner Fritz Bauer | SuïssaHermann Betschart Hans Homberger Alex Homberger Karl Schmid Rolf Spring | FrançaFernand Vandernotte Marcel Vandernotte Jean Cosmat Marcel Chauvigné Noël Vandernotte |
| Vuit amb timoner detalls | Estats UnitsHerbert Morris Charles Day Gordon Adam John G. White James McMillin George Hunt Joseph Rantz Donald Hume Robert Moch | ItàliaGuglielmo Del Bimbo Dino Barsotti Oreste Grossi Enzo Bartolini Mario Checcacci Dante Secchi Ottorino Quaglierini Enrico Garzelli Cesare Milani | AlemanyaAlfred Rieck Helmut Radach Hans Kuschke Heinz Kaufmann Gerd Völs Werner Loeckle Hans-Joachim Hannemann Herbert Schmidt Wilhelm Mahlow |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Alemanya | 5 | 1 | 1 | 7 |
| 2 | Regne Unit | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Estats Units | 1 | 0 | 1 | 3 |
| 4 | Itàlia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 5 | Suïssa | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Àustria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Dinamarca | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | França | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 9 | Polònia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Rowing at the 1936 Summer Olympics». [Consulta: 9 setembre 2024].
# Félix Bédouret

Félix Bédouret (Ginebra, 30 de novembre de 1896 - Ginebra, 30 de juny de 1955) fou un futbolista suís que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de futbol. Pel que fa a clubs, defensà els colors del Servette FC entre 1921 i 1924. El 1922 guanyà la lliga suïssa. Amb la selecció nacional jugà 2 partits, en què no marcà cap gol.

## Referències

* ↑ «Félix Bédouret Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2017. [Consulta: 11 abril 2018].
* ↑ Felix Bédouret - eu-football.info (anglès)
# James McKenzie

James McKenzie (Edimburg, 13 d'agost de 1903 - Portobello, 8 de gener de 1931) va ser un boxejador escocès que va competir durant la dècada de 1920. Era germà del també boxejador George McKenzie.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata de la categoria del pes mosca, en perdre la final contra Fidel LaBarba.

## Referències

* 1 2 «James McKenzie Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-06. [Consulta: 25 març 2018].
# Sankt Gallen (capital)

Sankt Gallen - francès: Saint-Gall; italià: San Gallo; en romanx: Son Gagl - és la capital del cantó de Sankt Gallen, a Suïssa. Fundada, segons la llegenda pel monjo irlandès Gal en el segle vii l'any 612. Hi té la seu la Universitat de Sankt Gallen (Universität St. Gallen, en alemany) creada el 1898 considerada com una de les millors universitats d'alemany, a més de tenir un reconeixement mundial pel que fa a les ciències econòmiques. L'Abadia de Sankt Gallen, fundada el 719, forma part del Patrimoni Mundial de la Humanitat des del 1983. La població és majoritàriament germanòfona i catòlica.

## Fills il·lustres

* Raffaele D'Alessandro (1911-1959) organista i compositor.
* Heinrich Rohrer (1933 - 2013) físic, Premi Nobel de Física de l'any 1986.
* Josef Schildknecht (1861-1899), compositor musical.

## Geografia

Té una població de 76.931 habitants permanents a finals de 2022. És la vuitena ciutat de Suïssa en població i representa el centre de la Suïssa oriental. L'economia de la ciutat, lligada històricament al sector tèxtil, es basa principalment en el sector terciari, de serveis. Limita al nord amb les comunes de Gaiserwald, Wittenbach i Mörschwil, a l'est amb Untereggen, Eggersriet i Speicher, al sud amb Teufen, Stein i Herisau, i a l'oest amb Gossau
Amb una altitud de d'entre 496 i 1074m, Sankt Gallen és una de les ciutats més altes de Suïssa. És a la zona dels Alps, entre dos turons paral·lels (Rosenblerg i Freudenberg) prop del Llac de Constança. Gran part de la ciutat es troba en un sòl de torbera inestable per això molts edificis estan construïts sobre pilons de fusta.
Té un clima de muntanya. L'any 2023 va assolir una temperatura mitjana de 10,2 °C i i una precipitació total de 1.682 litres, amb el màxim de pluja entre juny i agost.

## Referències

* ↑ «Sankt Gallen | enciclopedia.cat». [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «WI2017 - St. Gallen». [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «European Business School Rankings 2022 - Business school rankings from the Financial Times - FT.com». [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «St. Gall Manuscripts - UCLA Library Digital Collections». [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Abbey of St Gall» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2024].
* 1 2 «Sankt Gallen | Abbey, Monastery, Alps | Britannica» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ Office, Federal Statistical. «Regional distribution» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «Portrait of the City» (en alemany). [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ us, About. «History of HSG - Important people and milestones» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «Sankt Gallen (Gemeinde)» (en alemany). Historisches Lexicon der Schweiz, 2012.
* 1 2 «Measurement values and measuring networks - MeteoSwiss» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2024].
# Tolos d'Atenes

El Tolos d'Atenes era un edifici circular (tolos) situat a l'àgora. Es va edificar l'any 465 aC, després de la destrucció per part de Xerxes I el 480 aC, durant les guerres mèdiques, d'un monument més antic que tenia la mateixa funció.
Era la seu dels Prítanis, els 50 consellers que presidien per torn la Boulé. Aquests magistrats, que exercien el poder executiu durant un mes, i segons Aristòtil s'hi reunien per menjar plegats, a càrrec de l'Estat durant la duració del seu mandat. Aquest lloc tenia, doncs, la funció de cuina i de menjador, i era també un lloc central de les activitats econòmiques de la polis. S'hi conservaven els patrons de les mides emprades per controlar les transaccions comercials.
Segons Pausànias
| « | Prop del Buleuteri es trobava el Tolos, on els pritans fan sacrificis, i hi ha algunes imatges, no grans, fetes de plata. | » |
| — Pausànias. Descripció de Grècia, I, 5, 1 |||
Estava format per una sala de planta circular sostinguda per sis columnes centrals amb una porta que s'obria al costat oest. El sostre era cònic i estava cobert en part amb teules de terracota (algunes són al museu de l'Acròpoli) i en part, amb teules de bronze.

## Referències

* 1 2 Howatson, M. C. (et al.). Dictionnaire de l'Antiquité : mythologie, littérature, civilisation. París: R. Laffont, 2001, p. 995. ISBN 9782221068007.
* ↑ Vasiliki, Christopoulo. «Tholos at the Ancient Agora» (en anglès). Odysseus. Ministeri de Cultura de Grècia. [Consulta: 7 setembre 2023].
* ↑ Aristòtil. Constitució d'Atenes, XLIII, 3; XXIV, 3

## Vegeu també

* Àgora d'Atenes
# Torres dels Emirats

Les Torres dels Emirats és un complex d'edificis de Dubai amb dues torres semblants i germanes, però no bessones, de la ciutat de Dubai, Emirats Àrabs Units. Una és l'Emirates Office Tower i l'altra la Jumeirah Emirates Towers Hotel. El complex comercial al detall que les connecta és el conegut com "The Boulevard" i té una superfície de 9000 m². L'edifici és propietat de Muhammad bin Rashid Al Maktum. Les dues torres, que s'eleven a 3,546 m d'alçada fins a la punta i 2,414 m d'alçada de l'espai ocupat, respectivament, es troben com el 51è entre els edificis més alts del món i l'11è més alt de Dubai. El complex Emirates Towers es troba a la Sheikh Zayed Road a Dubai, Emirats Àrabs Units, i és un símbol de la ciutat de Dubai. La torre d'oficines dels Emirats va ser construïda per l'ala de construcció del grup Al Ghurair Investment i l'Emirates Hotel Tower va ser construït per Ssangyong i BESIX subsidiària Six Construct. L'hotel disposa de 400 habitacions. Una curiositat del disseny és que les torres tenen un nombre similar de plantes; la torre d'oficines més alta en realitat conté 56 pisos sobre rasant, mentre que la torre de l'hotel conté 54 pisos. Això es deu al fet que les altures individuals dels pisos de la torre d'oficines són més grans que les de l'hotel. L'edifici també conté 17 ascensors a l'interior. Els terrenys d'aquestes torres són tan extensos que una de les característiques més populars de les Emirates Towers són els paons que pertanyen al proper palau de Zabeel que es deixen vagar.

## Referències

* ↑ «311 Emirates Tower One - The Skyscraper Center». www.skyscrapercenter.com. [Consulta: 19 novembre 2019].
* ↑ «100 Tallest Buildings in the World». Council on Tall Buildings and Urban Habitat. Arxivat de l'original el 19 d'abril de 2012. [Consulta: 1r maig 2012].< /ref> edificis més alts del món i 11è més alt de Dubai.<ref>«org/web/20101225004217/http://www.emporis.com/en/bu/sk/st/tp/wo/ Els gratacels més alts del món». Emporis.com. Arxivat de l'/tp/wo/ original el 2010-12-25. [Consulta: 27 gener 2008].
* ↑ «World's Tallest Skyscrapers». Emporis.com. Arxivat de l'original el 2010-12-25. [Consulta: 27 gener 2008].
* ↑ «Emirates Financial Towers glass works on schedule», 09-11-2008.
* ↑ «✅ Emirates Towers - Data, Photos & Plans». WikiArquitectura. [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ «Emirates Towers: centre neuràlgic dels Emirats Àrabs Units». gulfnews.com, 12-12-2017. [Consulta: 27 setembre 2024].
# Félix Goblet d'Alviella

Félix A. Goblet d'Alviella (Ixelles, Regió de Brussel·les-Capital, 26 de maig de 1884 – Brussel·les, 7 de febrer de 1957) va ser un tirador d'esgrima belga que va competir en els anys posteriors a la Primera Guerra Mundial. Es va casar amb Eva Boël (1883–1956), i fou el pare de Jean Goblet d'Alviella. Era fill d'Eugène Goblet d'Alviella.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà tres proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la de espasa individual fou desè i en la de sabre individual quedà eliminat en sèries.
El 1924, als Jocs de París, disputà una sopa prova del programa d'esgrima, la de sabre per equips, on fou eliminat en sèries.

## Referències

* 1 2 «Félix, Count Goblet d'Alviella Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2012. [Consulta: 25 juliol 2017].
# Mauligobius maderensis

Mauligobius maderensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: Madeira i les Illes Canàries.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Miller P. J., 1984. The gobiid fishes of temperate Macaronesia (eastern Atlantic). J. Zool. (Lond.) v. 204. 363-412.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12: i-xxiv + 1-507 + 1 p., Pls. 344-368.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* ↑ Wirtz, P., R. Fricke i M.J. Biscoito, 2008. The coastal fishes of Madeira Island-new records and an annotated check-list. Zootaxa 1715: 1-26.
* ↑ Miller, P.J., 1981. Family Gobiidae. A: W. Fischer, G. Bianchi i W.B. Scott (eds.). FAO species identification sheets for fishery purposes. Eastern Central Atlantic; fishing areas 34, 47 (in part). Department of Fisheries and Oceans Canada and FAO. vols. 1-7. pag. var.
* ↑ Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* ↑ Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* McKay, S.I. i P.J. Miller, 1991. Isozyme criteria in the testing of phyletic relationships between species of Gobius and related eastern Atlantic-Mediterranean genera (Teleostei: Gobiidae). J. Fish Biol. 39A:291-299.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB