OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ultraconservadorisme

L'ultraconservadorisme fa referència a punts de vista extremadament conservadors en política o pràctica religiosa. En la política moderna, ultraconservador es refereix generalment als conservadors de l'⁣extrema dreta en l'⁣espectre polític, que inclou grups o individus que es troben a la dreta d'aquells disposats a pactar temporalment amb els polítics moderats i que continuen amb el dret d'incloure partits marginals.
Els elements de l'ultraconservadorisme solen dependre de la crisi cultural; sovint donen suport a l'antiglobalisme, adoptant postures d'⁣antiimmigració, nacionalisme i sobirania, utilitzen el populisme i la polarització política amb pràctiques dins i fora del grup. La principal ideologia econòmica per a la majoria dels ultraconservadors és el neoliberalisme. L'ús de les teories de la conspiració també és comú entre els ultraconservadors.

## Vegeu també

* Autoritarisme
* Tradicionalisme
* Feixisme clerical
* Ultramuntanisme

## Referències

* ↑ «Ultraconservative». A: Stevenson. New Oxford American Dictionary. 3rd. Oxford University Press, 2015. DOI 10.1093/acref/9780195392883.001.0001. ISBN 9780199891535.
* ↑ Huntington, 2021, p. 4, Ultraconservatives occupy a broad section of the right-wing continuum, wedged between conservative pragmatists, those willing to moderate their views and work with the political center, and fringe extremists. ... When viewed in this light, the far right shifts from the periphery to the core of the conservative typology..
* ↑ Barreiros, Mencía Montoya. «¿Qué es el neoconservadurismo?» (en castellà). El Orden Mundial, January 10, 2023. [Consulta: 29 abril 2023].
* 1 2 Huntington, 2021, p. 4.
* ↑ De Sá Guimarães, Feliciano; De Oliveira E Silva, Irma Dutra International Affairs, 97, 2, 01-03-2021, pàg. 345–346. DOI: 10.1093/ia/iiaa220. «governs ultraconservadors. Aquest profund conjunt d’identitat conservadora posa l’accent en tres concepcions de rol nacional interrelacionades: (1) un paper anti-globalista, compost per narracions en oposició a les institucions internacionals; (2) un paper nacionalista, compost per narracions pro-sobirania; i (3) un paper anti-enemics, compost per narracions d’amics/enemics.»
* 1 2 Nelson, Linda Williamson; Robison, Maynard T. Race, Gender & Class, 20, 1/2, 2013, pàg. 294–306.

## Bibliografia

* Huntington, John S. Far-right Vanguard: The Radical Roots of Modern Conservatism. Filadèlfia: University of Pennsylvania Press, 2021, p. 136. ISBN 9780812253474.
# Ruth Ellis

Ruth Ellis (Springfield (Illinois), 23 de juliol de 1899 - Detroit, 5 d'octubre de 2000) va ser una activista LGBT dels Estats Units. La seva vida està recollida al documental Living With Pride: Ruth C. Ellis @ 100 dirigida per Yvonne Welbon. El documental es va projectar a festivals de tot el món i va guanyar el premi del públic al millor documental al San Francisco International Gay and Lesbian Film Festival al 1999.

## Biografia

Ellis va néixer a Springfield, Illinois, el 23 de juliol de 1899, filla de Charlie Ellis i Carrie Farro Ellis. Era la més jove de quatre fills i l'única noia. Els seus pares van néixer durant els últims anys de l'esclavitud a Tennessee. La mare va morir quan Ellis tenia 10 anys. Ellis va reconèixer públicament el seu lesbianisme cap al 1915 i es va graduar a l'escola d'educació secundària de Springfield al 1919, en una època en què menys del 7% dels afroamericans acabaven l'educació secundària.
En la dècada de 1920 va conèixer l'única dona amb qui va conviure, Ceciline Babe Franklin. Es van traslladar juntes a Detroit, Míchigan, el 1937, on es va convertir en la primera dona en ser propietària d'una impremta a la ciutat. Es va guanyar la vida imprimint cartes, pamflets i cartells des de casa seva.
La casa d'Ellis i Franklin era coneguda dins de la comunitat afroamericana com el «punt gai». Era un dels llocs principals per a festes de gais i lesbianes, i servia de refugi per a gais i lesbianes afroamericans. Encara que Ellis i Franklin van acabar separant-se, van estar juntes durant 30 anys. Franklin va morir el 1973.
Al llarg de la seva vida, Ellis va lluitar tant pels drets de gais i lesbianes, com pels drets dels afroamericans. Va morir mentre dormia a casa el 5 d'octubre de 2000 a l'edat de 101 anys.

## El Centre Ruth Ellis

El Ruth Ellis Center pretén homenatjar la vida i la tasca de Ruth Ellis i és una de les quatre agències als Estats Units dedicades als joves LGBT sense llar. Entre els seus serveis hi ha un centre d'acollida, un programa d'informació al carrer, un programa d'allotjament provisional i un refugi d'emergència.

## Homenatges

El 2013, va ser incorporada al Legacy Walk, una exhibició pública a l'aire lliure que celebra la història i les persones LGBT.

## Referències

* ↑ «Sisters in the Life!». Yvonne Welbon, 02-04-2006. Arxivat de l'original el 2008-02-19. [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ «San Francisco International Gay and Lesbian Film Festival». Arxivat de l'original el 2018-01-08. [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ Kathleen Wilkinson (9 de octubre de 2000). «Ruth Ellis» Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.. Curve Magazine. Consultat el 8 de gener de 2018.
* ↑ «2012 INDUCTEES». Victor Salvo // The Legacy Project.
# Vegalta Sendai

El Vegalta Sendai és un club de futbol japonès de la ciutat de Sendai.

## Història

Nasqué el 1988 amb el nom de Tohoku Electric Power Co., Inc. Soccer Club. Després d'uns anys a la Japan Football League amb el nom de Brummell Sendai, ingressà el 1999 a la J-League i adoptà el nom Vegalta Sendai.

## Futbolistes destacats

* Kenji Fukuda
* Shohei Ikeda
* Teruo Iwamoto
* Pierre Littbarski
* Shigeyoshi Mochizuki
* Hajime Moriyasu
* Kazuhiro Murakami
* Jun Muramatsu
* Norio Omura
* Katsutomo Oshiba
* Hisato Satō
* Goce Sedloski
* Koya Shimizu
* Daijiro Takakuwa
* Thiago Neves
* Takahiro Yamada
* Yoshiteru Yamashita
* Borges

## Enllaços externs

* (japonès) Web oficial
# Gos de rescat

Un gos de recerca i rescat és un gos entrenat per trobar persones desaparegudes després d'un desastre natural o provocat per l'home. Els gossos detecten l'olor humà i se sap que troben persones sota l'aigua, sota la neu i sota edificis ensorrats.
Els gossos, amb un sentit de l'olfacte molt més desenvolupat que l'humà, l'home té uns cinc milions de cèl·lules olfactives, el gos al voltant de dos-cents cinquanta milions són capaços de detectar l'olor d'una persona viva per les quaranta mil cèl·lules que es desprenen de la pell per minut i suren a l'aire com basses de pell. L'olor de putrefacció també els ajuda a localitzar les víctimes. Aquests són els anomenats «gossos de venteig», a diferència dels «gossos de rastreig», que s'especialitzen a trobar persones perdudes seguint el seu rastre, de vegades a partir de l'últim lloc on van ser vistes.
Però no totes les races de gos serveixen per fer tasques de rescat, segons afirma Moisés Belloch, president i fundador de l'ONG IAE (Intervenció, Ajuda i Emergències) "Val un gran ventall de races o mestissos, però solen ser tipus border collie, golden retriever, labrador retriever, pastor alemany i pastors belgues".

## Reglamentació internacional

El 1999 la Federació Cinològica Internacional crea el primer "Reglament Caní Internacional per a l'Avaluació de Gossos de Salvament" (FCI, 1999). A causa del poc interès envers aquest programa per part de la FCI i que s'havia evidenciat la necessitat de treballar de manera coordinada en l'atenció de desastres (com el terratrèmol d'Armènia el 1998) i en el marc del V Simposi Internacional per a Gossos de Salvament a Berlín (1993), un grup de guies canins rescatistes va fundar l'Organització Internacional per a Gossos de Salvament (IRO) amb seu a Àustria, que va publicar l'any 2000 el seu Reglament Internacional de Proves per a Gossos de Salvament.
El 25 de gener del 2006 ambdues institucions signen el Conveni de Cooperació (FCI/IRO Kooperationsvereinbarung 2006) on entre altres temes presenten i assumeixen els International Testing Standards for Rescue Dog Tests (FCI/IRO, 2005).
Per la seva banda l'Assemblea General de les Nacions Unides en la resolució 57/150 del 27 de febrer de 2003, numeral vuit, encoratja els Estats Membres que, amb el suport de l'Oficina de Coordinació d'Afers Humanitaris (OCHA) de la Secretaria i en col·laboració amb el Grup Consultiu Internacional (INSARAG), continuïn les iniciatives per augmentar l'eficiència i l'eficàcia de l'assistència internacional per a les operacions de cerca i salvament a zones urbanes, inclosa l'elaboració de normes comunes. És així com INSARAG comissiona IRO per desenvolupar una proposta de reglament operatiu universal per a gossos de salvament.

## Referències

* ↑ Chavez Aguiar, Hirán David. De la percepción a la razón (en español). Sociedad Venezolana de Médicos Veterinarios, 2008, p. 56 [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ Ohio Valley Search and Rescue, Inc
* ↑ UNIDAD CANINA ARCOS DE LA FRONTERA
* ↑ IAE
* ↑ FCI
* ↑ Reglamento internacional para perros de rescate (FCI & IRO)
# USA Toluges

L'Union Sportive Athlétique Toulougienne és un club esportiu de la població rossellonesa de Toluges. La seva secció masculina de bàsquet té el 2010-2011 el primer equip al grup A de la Nationale masculine 2 (la quarta divisió francesa); l'USAT (B) juga a prénationale (el cinquè nivell francès) i té diversos equips infantils i juvenils.
El mític president Jeannot Torondell, va morir el 18 de setembre de 2021, després d'haver lluitat ferotgement contra la malaltia. Amb 74 anys, l'home que va deixar la presidència l'any 2015 i va succeir al seu pare, fundador del club el 1964, fa temps que era una figura clau en el panorama del bàsquet català.

## Secció de bàsquet

La secció de bàsquet nasqué el 1964 en el si de la USAT. En les temporades 2003-2004 i 2006-2007 jugà a la Nationale masculine 1 (el tercer nivell del bàsquet francès). La temporada 2010-2011 tenia dues seccions de bàsquet sènior masculí en els campionats nacionals i equips de Baby, Mini-Poussins, Poussins (2), Benjamins (3), Cadets (2), Minimes (2) i Veterans (2).

## Palmarès

* 1994 Campió de França de Nationale 4 (denominació de la quarta divisió, aleshores)
* 2006 semifinalista de la Challenge coupe de France

## Referències

* ↑ «USA Toluges» (en francès). Arxivat de l'original el 2016-09-09. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ «Basket-Ball - L'ex président de Toulouges Jeannot Torondell n'est plus» (en francès). [Consulta: 7 novembre 2021].
# Vicent Salvador

Vicent Salvador és el nom dels següents personatges:
* Vicent Salvador i Gómez, pintor valencià del Barroc.
* Vicent Salvador i Liern, poeta, assagista i filòleg valencià.
# Dúo Sacapuntas

El Dúo Sacapuntas era un duo còmic format per El Pulga (Juan Rosa) i El Linterna (Manolo Sarria). Van treballar junts durant 23 anys (de 1979 fins a la mort de Juan Rosa en 2002) com a humoristes. Van protagonitzar múltiples actuacions, gales i esquetxos. El nom feia referència al cridaner contrast entre l'elevada altura de Sarria i la petitesa de Rosa.
Durant anys van treballar en diversos espectacles en sales de festa i altres locals d'oci a la Costa del Sol.
La fama els va arribar en 1987 quan van ser seleccionats per Chicho Ibáñez Serrador pel seu concurs Un, dos, tres... responda otra vez on interpretaven un torero, El Linterna (Manolo Sarria) i un monosabio, El Pulga (Juan Rosa). Les seves frases ganxo eren ¿Cómo estaba la plaza?... ¡Abarrotáaaaaa! i el 22, 22, 22.... Tant en aquest com en uns altres esquetxos Sarria solia fer el paper d'un home colèric i Rosa el d'una persona entre totxa i sarcàstica que, obrint molt els ulls, aguantava els cops del seu company quan aquest acabava perdent la paciència.
En el seu paper còmic de toreros van rodar en 1987 la seva única pel·lícula (directament per a vídeo) titulada Yo quiero ser torero i dirigida per Miliki.
Després de la defunció de Juan Rosa Mateo en 2002, Manuel Sarria continua com a còmic amb el nom de "Sacapuntas".

## Vegeu també

* Martes y Trece
* Miguel Gila
* Eugeni

## Referències

* ↑ El dúo Sacapuntas en los cómicos del un, dos, tres
* ↑ Juan Rosa, del Dúo Sacapuntas fallece a los 51 años Arxivat 2019-01-02 a Wayback Machine. en diariodeleon.es
# Un cor extraordinari

Un cor extraordinari (originalment en alemany, Dieses bescheuerte Herz) és una pel·lícula de comèdia alemanya del 2017 dirigida per Marc Rothemund, basada en el llibre Dieses bescheuerte Herz: Über den Mut zu träumen de Lars Amend i Daniel Meyer. El 18 d'abril de 2022 es va estrenar el doblatge en català a TV3.

## Sinopsi

Lenny Reinhard, un jove de trenta anys fill d'un eminent cardiòleg, viu a costa de son pare, que acaba per tancar-li l'aixeta dels diners. Perquè torni a rajar, li posa com a condició que faci companyia a un pacient de quinze anys, David Müller, que té un greu defecte cardíac de naixement que fa que, per a ell, qualsevol dia pugui ser el darrer. En Lenny s'encarrega d'ajudar en David a veure complerta una llarga llista de desitjos, materials i immaterials. Gràcies a aquesta marató, en Lenny i en David esdevindran "germans per sempre".

## Repartiment

* Elyas M'Barek - Lennard "Lenny" Reinhard
* Philip Noah Schwarz - David Müller
* Nadine Wrietz - Betty Müller
* Uwe Preuss - Dr. Reinhard
* Lisa Bitter - Dr. Julia Mann
* Jürgen Tonkel - Herr Petry

## Referències

* ↑ Blaney, Martin «German box office hit 'This Crazy Heart' gets sales deal (exclusive)». Screendaily, 15-01-2018 [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ Roxborough, Scott «Cannes: 'This Crazy Heart' Getting Remakes in Spain, Mexico, China (Exclusive)». The Hollywood Reporter, 12-05-2018 [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ Blaney2018-01-15T10:14:00+00:00, Martin. «German box office hit 'This Crazy Heart' gets sales deal (exclusive)» (en anglès). Screen. [Consulta: 2 juny 2021].
* 1 2 «Dilluns Sant: films per gaudir des del sofà». TV3, 14-04-2022. [Consulta: 14 abril 2022].
# L'Informatiu.com

L'Informatiu.com fou un periòdic digital d'informació general del País Valencià.
L'informatiu.com va ser fundat pels periodistes Juan Enrique Tur, Sergi Pitarch Sánchez i Julio Gómez Vivó i centrà el seu focus informatiu en l'actualitat valenciana, estructurant les notícies que publicava en seccions de política, oci i cultura i esports, així com una secció d'opinió amb un ample ventall de columnistes. La línia editorial que va seguir va estar plena de denúncies socials, polítiques i empresarials; i amb un fort component crític amb el govern de la Generalitat Valenciana dirigit pel Partit Popular. L'informatiu va acollir el bloc El Túnel Valencià, on durant la campanya electoral de les eleccions a les Corts Valencianes de 2011 diverses personalitats de l'esquerra valenciana retirades de la política activa analitzaven l'estat de l'oposició en entrevistes realitzades per Julià Álvaro.
El mitjà va presentar el 16 de gener de 2012 un pla de viabilitat per tal de fer sobreviure el mitjà en un context de tancament de capçaleres i on molts mitjans de comunicació passen per EROs. Finalment, el 31 de maig del mateix any va anunciar que tancava després de poc més de dos anys i mig en funcionament per la «inexistent ajuda als mitjans en valencià, unida a la falta de suport tant d'anunciants com d'organitzacions socials». Durant tot el 2011 havia tingut 200.000 navegadors únics. L'Informatiu va ser fundat per tres periodistes valencians. Entre els col·laboradors es trobaven Joan Carles Girbés, Joan Josep Pérez Benlloch, Josep Franco o Víctor Maceda, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Dos anys junts». L'Informatiu.com, 30-11-2011. Arxivat de l'original el 2012-01-03. [Consulta: 20 desembre 2011].
* ↑ Jáuregui y Pla golpean a Alarte notícia a Levante-EMV del 10 de maig de 2011 (castellà)
* ↑ «El túnel valencià» Article a Levante-EMV del 10 de maig de 2011 (castellà)
* ↑ Una nova relació amb lectors i anunciants per garantir la viabilitat de l'Informatiu Arxivat 2012-01-19 a Wayback Machine. notícia a L'informatiu del 16 de gener de 2012
* ↑ «L'Informatiu tanca en un mes nefast per a la comunicació valenciana». VilaWeb, 31-05-2012. [Consulta: 31 maig 2012].
* ↑ «El digital valencià l'Informatiu s'acomiada dels lectors». ESCACC, 31-05-2012. [Consulta: 31 maig 2012].
* ↑ «Qui som». L'Informatiu.com. Arxivat de l'original el 2012-01-03. [Consulta: 20 desembre 2011].

## Enllaços externs

* www.linformatiu.com
# Under the Mistletoe

Under the Mistletoe (traduïble com Sota el vesc) és el primer àlbum nadalenc i segon àlbum d'estudi del cantant canadenc Justin Bieber. Va ser llançat l'1 de novembre de 2011 sota el segell d'Island Records.

## Senzills

El primer senzill, «Mistletoe», va ser coescrit i produït per The Messengers, i va ser llançat el 17 d'octubre de 2011.

## Llista de cançons

La llista de cançons oficial va ser confirmada per Billboard el 5 d'octubre de 2011.
Nota: (*) denota un coproductor

## Referències

* ↑ Vena, Jocelyn. «Justin Bieber Shoots Christmas-Themed 'Mistletoe' Video». MTV News. MTV Networks, 29-09-2011. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2011. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ Zeibiz. «Justin Bieber: Under the Mistletoe Album – This November!» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ Jason Lipshutz (Billboard). «Justin Bieber Reveals 'Under The Mistletoe' Track List» (en anglès).

## Enllaços externs

* Portada d'Under the Mistletoe.
# Vara aragonesa

La vara aragonesa, vara jaquesa (vara chaquesa en aragonès) o vara de Jaca és una unitat de mesura tradicional per a longituds pròpia del Regne d'Aragó, emparentada amb altres vares veïnes.
Equival a 0,772 metres. i es pot subdividir en; dos colzes aragonesos, de 0,384 metres cadascun, en tres peus de 0,257 o en quatre pams de 0,193. Dues vares equivalen a una cana i una llegua són 8.000 vares.
Per a superfícies es feia servir la vara quadrada, que és equivalent a 0,595984 metres quadrats. ATerol era més petita i equivaldria a 0,589824 m2. Per als volums es feia servir la vara cúbica, que també tenia variacions regionals, de manera que a Osca i a Saragossa equivalia a 0,460099648 m3, però a Terol 0,45294832 m3.

## Referències

* ↑ (castellà) "Vara" en a GEA; consultada l'11 d'octubre de 2019.
* ↑ (castellà) Guía de Zaragoza ó sea breve noticia de las antigüedades, establecimientos públicos, oficinas y edificios que contiene, precedida de una ligera reseña histórica de la misma,Imp. de Vicente Andrés, 1860,p.453
* ↑ (castellà) "Cana" en a GEA; consultada l'11 d'octubre de 2019.
* ↑ Romero García, R.E.: Breve compendio de las antigas medidas utilizadas en las diferentes provincias y regiones españolas. Técnica Industrial 254, setiembre 2004.
* 1 2 3 (castellà) "Vara" en a GEA; consultada l'11 d'octubre de 2019.
# Torre del Cap Blanc

La torre del Cap Blanc és una torre de guaita i defensa situada a la costa del municipi de Llucmajor, Mallorca. La torre del Cap Blanc és arran dels penya-segats del Cap Blanc, al sud de l'illa. La construcció d'aquesta torre fou el fet que el 1543 els turcs otomans es van aliar amb els barbarescs, i junts formaven una constant amenaça per a tota Mallorca. Per defensar la vila de Llucmajor es pensà a construir a la costa les torres del Cap Enderrocat, la torre del Cap Blanc, la torre de Cala Pi i la torre de s'Estelella.
La construcció fou encarregada el 1579 a Antoni Genovard i fou bastida el 1584. La torre, d'una alçada d'uns 10 m, s'aixeca sense fonaments. La part inferior té forma de conus truncat i la superior de cilindre d'uns quatre metres de diàmetre. A la part superior hi ha el portal al qual s'hi havia d'accedir mitjançant una corda per dificultar l'accés.

## Referències

* ↑ Calviño, C; Clar, J.; Grimalt, M. Llucmajor. Palma: Hora Nova, 2000 (Guia dels pobles de Mallorca).
* ↑ «Història». Ajuntament de Llucmajor, 04-07-2021. [Consulta: 25 octubre 2024].
# Medicine Bow

Medicine Bow és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 274 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Medicine Bow tenia 274 habitants, 129 habitatges, i 86 famílies. La densitat de població era de 30,6 habitants/km².
Dels 129 habitatges en un 18,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,8% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,6% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 13,9% entre 25 i 44, un 38% de 45 a 60 i un 24,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 35.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.250 $ mentre que les dones 20.536 $. La renda per capita de la població era de 16.420 $. Entorn del 10,3% de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Medicine Bow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Medicine Bow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Catalunya – Nigèria (22-12-1998)

La selecció catalana de futbol disputà un partit amistós contra la selecció de Nigèria el 22 de desembre de 1998 a l'Estadi de Montjuïc de Barcelona, davant de 53.630 espectadors, que acabà amb victòria de Catalunya per 5-0.

## Fitxa tècnica

| Catalunya | 5 - 0 | Nigèria |
| Òscar Garcia 5' 30' Albert Celades 19' Raúl Tamudo 82' Joan Barbarà 89' | Mundo Deportivo Avui | |
| Catalunya | Nigèria |
CATALUNYA: :
| PO | Toni Jiménez (c) |
| PO | Francesc Arnau |
| DF | Cristóbal Parralo |
| DF | Xavier Aguado |
| DF | Sergi Barjuan |
| DF | Quique Álvarez |
| DF | Lluís Carreras |
| DF | Albert Tomàs |
| DF | Miquel Soler |
| CC | Pep Guardiola |
| CC | Roger Garcia |
| CC | Òscar Garcia |
| CC | Albert Celades |
| CC | Xavi Hernández |
| DV | Gerard López |
| DV | Dani Garcia |
| DV | Raúl Tamudo |
| DV | Antoni Pinilla |
| DV | Joan Barbarà |
| DV | Gerard Escoda |
| DV | Jordi Cruyff |
| Seleccionador: |||
| Pitxi Alonso ||||
NIGÈRIA: :
| PO | Willy Okpara | |
| DF | Samuel Okunowo | |
| DF | Ajibade Babalade | 53' |
| DF | Jero Shakpoke | |
| DF | Monday Odiaka | |
| DF | Sari Abacha | |
| CC | Mutiu Adepoju (c) | |
| CC | Pascal Ojigwe | |
| CC | Arthur Madueme | |
| CC | Duke Udi | |
| CC | Taiwo Enegwea | |
| DV | Garba Lawal | |
| DV | Victor Ikpeba | |
| DV | Jonathan Akpoborie | |
| Seleccionador: |||
| Thijs Libregts ||||

## Referències

* ↑ Efe. «La selecció catalana de futbol goleja Nigèria (5-0) a Montjuïc». DBalears, 23-12-1998. [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ Colomer, David «Catalunya bat el rècord a Montjuïc i reivindica la seva homologació» (PDF). El Punt, 23-12-1998, pàg. 53 [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ Cortada, Jordi «La selecció nacional de futbol goleja Nigèria i bat un rècord amb 53.630 aficionats a l’Olímpic» (PDF). Avui, 23-12-1998, pàg. 45 [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ Domènech, Joan «Catalunya da una exhibición de fútbol y goles ante Nigeria» (PDF) (en castellà). Mundo Deportivo, 23-12-1998, pàg. 4 [Consulta: 11 maig 2024].