OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dikembe Mutombo

Dikembe Mutombo Mpolondo Mukamba Jean-Jacques Wamutombo (Kinshasa, 25 de juny de 1966 - Atlanta, 30 de setembre de 2024), més conegut com a Dikembe Mutombo, fou un jugador de bàsquet congolès de l'NBA. La seva alçada era de 2,18 metres i el seu pes de 111 quilograms, de manera que era un dels jugadors més alts de l'NBA, on hi jugà 17 temporades com a pivot.
Mutombo va començar a la Universitat de Georgetown, on va ser company d'Alonzo Mourning. El 1991 va ser elegit a la quarta posició de la primera ronda del draft, per l'equip de los Denver Nuggets (1991-1996). També va formar part de les plantilles d'Atlanta Hawks (1996-2001), Philadelphia 76ers (2000-2002), New Jersey Nets (2002-2003), New York Knicks (2003-2004) i Houston Rockets (2004-2009). En la seva darrera temporada en actiu va jugar amb 42 anys.
Va destacar com a jugador defensiu, on la seva major qualitat està en el bloqueig de tir, acompanyat sempre per un gest negatiu amb l'índex.
El novembre de 2015 els Atlanta Hawks van retirar la seva samarreta.

## Referències

* ↑ «Dikembe Mutombo stats» (en anglès). ESPN. [Consulta: 28 octubre 2013].
* ↑ «La camiseta de Mutombo ya cuelga en Atlanta» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2015-11-26. [Consulta: 25 novembre 2015].
# Arthur Brittain

Arthur Stanley Stan Brittain (Liverpool, Merseyside, 4 d'octubre de 1931) és un ciclista anglès, ja retirat, que fou professional entre 1958 i 1964.
El 1956, com a ciclista amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics de Melbourne, en què guanyà una medalla una medalla de plata en la cursa en ruta per equips, junt a Alan Jackson i William Holmes. En la cursa individual quedà el sisè.

## Palmarès

* 1955
** 1r a l'Irish Sea Tour of the North
* 1956
** 1r a l'Irish Sea Tour of the North
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Melbourne en ruta per equips
* 1957
** Campió del Regne Unit en ruta (NCU)
** 1r a l'Irish Sea Tour of the North
** 1r a la Sex-Dagars
** Vencedor de 2 etapes de la Cursa de la Pau
* 1960
** Vencedor d'una etapa del Circuit d'Auvergne

### Resultats al Tour de França

* 1958. 68è de la classificació general
* 1960. Abandona (1a etapa, sector a)
* 1961. Abandona (4a etapa)

## Referències

* ↑ «BRITTAIN Arthur Stanley "Stan"». [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Stan Brittain». [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ «Stan Brittain» (en anglès britànic). [Consulta: 25 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Arthur Brittain a sitiodeciclismo.net
# John James Rickard Macleod

John James Rickard Macleod (Clunie, Escòcia 1876 - Aberdeen 1935) fou un metge escocès guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1923.

## Biografia

Va néixer el 6 de setembre de 1876 a la població escocesa de Clunie. Va estudiar medicina a la Universitat d'Aberdeen, on es va llicenciar el 1898. L'any 1900, i després d'obtenir una plaça de professor de fisiologia a la Universitat de Cleveland, es trasllada als Estats Units. Posteriorment es trasllada a la ciutat de Toronto (Canadà), esdevenint professor titular de fisiologia a la universitat d'aquesta ciutat. El 1928 retornà a Aberdeen, on morí el 16 de març de 1935.

## Recerca científica

Durant la seva estada al Canadà fou supervisor de les investigacions desenvolupades pel canadenc Frederick Banting al voltant de la recerca d'un mètode d'aïllar una secreció interna del pàncrees que, amb l'ajuda de Charles Best i l'assessorament del químic James Collip, va comportar el descobriment de la insulina i el seu posteriorment tractament eficaç per la diabetis.
L'any 1923 fou guardonat, juntament amb Frederick Banting, amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pel descobriment de la insulina. Banting es mostrà descontent per no haver segut reconegut el treball de Charles Best, per la qual cosa compartí la recompensa monetària del Premi Nobel. Davant aquest Macleod feu el mateix amb James Collip.

## Vegeu també

* Indústria farmacèutica

## Enllaços externs

* «John James Rickard Macleod» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# André Even

André Even (Pont-l'Évêque, 14 de gener de 1926 - Pont-l'Évêque, 10 d'octubre de 2009) fou un jugador de bàsquet francès que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la competició de bàsquet. Entre 1948 i 1949 jugà 6 partits amb la selecció francesa.

## Referències

* ↑ «André Even Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 25 juliol 2019].
# Germán Villa Castañeda

Germán Villa Castañeda (Ciutat de Mèxic, 2 d'abril de 1973) és un futbolista mexicà, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Ha passat gairebé tota la seua carrera esportiva a les files del Club America, amb qui debuta a la campanya 91/92. El 1998 és cedit al RCD Espanyol. Posteriorment seria cedit en dues ocasions al Necaxa. El 2009 marxa de l'America, després de més de 400 partits i fitxa pel Querétaro.
Villa ha estat internacional amb Mèxic en 66 ocasions. Hi va participar en els Mundials de 1998 i de 2002. També ha disputat la Copa d'Or de la CONCACAF de 1996 i 1998; i la Copa Amèrica de 1997. Amb la selecció olímpica va acudir als Jocs d'Atlanta 1996.

## Títols

* Copa Confederacions 1999
* Copa Gegants de la CONCACAF 2001
* Primera División de México - Verano 2002
* Primera División de México - Clausura 2005
* Primera División de México - Campeón de Campeones 2004-2005
* Copa de Campions de la CONCACAF 2006

## Referències

* ↑ «Perfil». mediotiempo.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Football Database Provides German Villa's Profile and Statistics
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Organització de Treballadors Proletaris

Organització de Treballadors Proletaris del Nepal o Nepal Proletarian Workers Organisation fou un partit polític comunista del Nepal.
És el nom que va adoptar la Lliga Comunista Proletària del Nepal quan es va unir al grup de comunistes de Ruplal Bishwakarma, separat de l'Organització de Treballadors i Camperols del Nepal.
El 20 de novembre de 1990 el Partit Comunista del Nepal (Mashal), el Partit Comunista del Nepal (IV Congrés), l'Organització de Treballadors Proletaris i el Partit Comunista del Nepal (Janamukti), van constituir el Partit Comunista del Nepal (Centre d'Unitat).
# Coves del Salnitre

Les coves del Salnitre, també anomenades coves de Collbató o coves de Montserrat, són unes coves al municipi de Collbató (Barcelona). Pertanyen al massís de Montserrat i són de sistema càrstic, en conglomerat, principalment calcaris. Són riques en minerals fosfatats i antigament hi va haver explotacions de salnitre. En el seu interior alberguen el conjunt de sales més grans de Catalunya. Es diu que les seves formes orgàniques i ondulants van inspirar a Gaudí per a obres com la Sagrada Família. Als mesos de juliol se celebra al seu interior el «Festival Gong» que ofereix concerts de música de noves sonoritats.
La longitud visitable de les coves és de 549 metres amb un desnivell de 20 metres i una temperatura interior de 14 °C. La part superior de la cova no està adaptada per a la visita turística (és l'única zona que no és possible recórrer), però la resta s'il·lumina a mesura que el grup de visitants va avançant pel seu interior.

## Referències

* ↑ Guia de Montserrat y de Sus Cuevas (en castellà). J. Jepús y R. Villegas, 1857, p. 85.
* ↑ Sentís, Paula. «Coves del Salnitre». 7 coves per endinsar-se en la Catalunya subterrània. Descobrir Catalunya, 09-03-2021.

## Enllaços externs

* Fotos i Topos de la cova del Salnitre a www.espeleoworld.com
* Coves de Montserrat
# Juïnyà

Juïnyà és una entitat de població del municipi de Sant Ferriol, a la comarca de la Garrotxa. En el cens del 2006 comptava amb 39 habitants.
Es troba a la riba dreta del Junyell, abans de l'aiguabarreig amb el Fluvià, al sud de la carretera comarcal de Girona a Besalú.
L'ajuntament del municipi de Sant Ferriol es troba actualment en aquest indret.

## Història

En documents antics es troba escrit com a Juviniano.
Juïnyà va ser municipi independent fins a 1846, quan va ser incorporat, juntament amb d'altres petits pobles i disseminats, al llavors municipi de la Parròquia de Besalú, actual Sant Ferriol.
Aquest poble tenia com a església parroquial Sant Martí de Capellada, situada a prop del nucli de Besalú. A l'edat mitjana ja havia tingut una església dedicada a Sant Martí, que va ser enderrocada a principis del Segle XII.

## Referències

* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona., 1915-1918.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
# Panislamisme

El panislamisme (àrab: اتّحاد الاسلام, ittiḥād al-islām) és un moviment polític que propugna la unitat dels musulmans sota un estat islàmic unificat — sovint un califat.
Com a forma de nacionalisme religiós que és, el panislamisme es diferencia d'altres ideologies pannacionalistes, per exemple el panarabisme, en excloure la cultura i l'ètnia com a factors principals de la unificació.

## Història

El model històric del panislamisme actual és el primer califat, quan el món islàmic estava unit dins d'un sol estat.
En l'era moderna va ser l'iranià Jamal-ad-Din al-Afghaní el primer a propugnar la unitat dels musulmans enfront del colonialime occidental, Abdul Hamid II no creia que el moviment Tanzimat pogués aconseguir ajudar els diferents pobles de l'imperi a arribar a la identitat comuna de l'otomanisme, i va adoptar el nou principi ideològic del panislamisme.
Actualment el panislamisme està representat en comunitats religioses com els Germans Musulmans i altres organitzacions antinacionalistes que prefereixen la "comunitat de creients" (l'umma) al concepte de "nació" (watan).

## Referències

* ↑ Ottomanism, Pan-Islamism, and the Caliphate; Discourse at the Turn of the 20th Century Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine., American University in Cairo, The Middle East Studies Program
* ↑ Wilfrid Scawen Blunt, Secret History of the English Occupation of Egypt (London: Unwin, 1907), p. 100.)
* ↑ «Abdülhamid II» (en anglès). Britannica. [Consulta: 18 octubre 2024].
# Palau Municipal de Castelló de la Plana

El Palau Municipal de Castelló de la Plana és la seu de l'Ajuntament i Consell municipal de la ciutat de Castelló de la Plana (Plana Alta, País Valencià). D'estil barroc, domina la plaça Major, davant de la cocatedral de Santa Maria i el Fadrí.

## Descripció

Es tracta d'un edifici exempt de planta rectangular i tres plantes, amb una escala central que dona accés a les diferents dependències. La façana es compon de tres cossos separats per bandes horitzontals a manera de cornises. La planta baixa compta amb un pòrtic de cinc arcs de mig punt alternats per pilastres toscanes, que continua amb un en els seus laterals. La planta noble es divideix verticalment en cinc, amb pilastres corínties i amb entaulament llis. Compta amb tres balcons, on el central és corregut, i cinc obertures. La tercera planta, de dimensions més reduïdes, se separa de la resta per una cornisa volada, i compta amb cinc balcons senzills flanquejats per pilastres. L'edifici es remata amb una balustrada.
A la primera meitat del segle xix, es va reformar el saló de Sessions i es va realitzar la decoració del sostre amb una pintura al·legòrica de la ciutat de Castelló. A principis del segle xx, es va substituir al pis principal el balcó corregut per uns individualitzats i després de la Guerra Civil espanyola es van reformar les façanes lateral i principal, desapareixent les dues torres dels angles, així com l'ampit de rematada que es va substituir per l'actual balustrada.

## Referències

* Aquest article pren com a referència el BIC incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana

## Vegeu també

* Llista de monuments de la Plana Alta

## Enllaços externs

* Fitxa BIC de la Direcció General de Patrimoni
* 1 2 URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2334&lang=es. Data de consulta: 5 agost 2023.
# Orval

«Orval» té aquests significats:
* Orval (cervesa), cerveseria trapenca belga situada a vora dels murs de l'Abbaye Notre-Dame d'Orval a la regió Gaume de Bèlgica
* Orval (formatge)
* Biologia:
** Orval o Hypericum androsaemum, planta fanerògama de la família de les clusiàcies (abans anomenada Hipericàcies), present a
** Orval o Salvia sclarea
** Orval o martinet de nit, au de la família dels ardeids
* Toponímia:
** Orval (Cher), municipi al departament de Cher (regió de Centre – Vall del Loira, França)
** Orval (Manche), municipi al departament de la Manche (regió de Normandia, França)
** Abadia d'Orval, abadia cistercenca fundada el 1132 a Villers-devant-Orval (regió de Gaume, província de Luxemburg, Bèlgica)
# Orus de Milet

Orus de Milet, en llatí Orus, en grec antic Ωρος, fou un gramàtic grec que va viure al segle ii. Aquest personatge és probablement el mateix que un gramàtic que Suides esmenta com Orus (Ωρος) nadiu d'Alexandria, però que va ensenyar a Bizanci o Constantinoble, i que assenyala com a autor de περὶ διχρόνων i περὶ ἐθνικω̂ν. Aquestes obres serien en realitat d'Orus de Milet, però la biografia es confon amb la del gramàtic Orió d'Alexandria.
Per altres fonts es coneixen més obres d'Orus de Milet:
* Comentari d'ortografia d'Eli Herodià.
* Tractat d'ortografia en ordre alfabètic. Els títols que Suides menciona, περὶ διχρόνων i περὶ ἐθνικω̂ν, serien parts d'aquesta obra.
* Περὶ ἐθνικω̂ν, Sobre els pobles.
* Περὶ διχρόνων, Sobre el temps
* Περὶ ἐγκλιτικω̂ν μορίων, Sobre els enclítics
* Περὶ πολυσήμων o πολυσημάντων λέξεων, Sobre les paraules polisèmiques
* Περὶ πάθους, Sobre l'experiència
* Λύσεις προτάσεων τω̂ν ̔Ηρωδιανου̂
* Ιλιακὴ προσῳδία, probablement és una obra d'Eli Herodià que se li atribueix.
Podria ser autor d'altres tractats, segons sembla indicar Suides, però no se'n coneix ni tan sols el títol.

## Referències

* ↑ Orus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 56-57
# Ottorino Sartor

Ottorino Sartor (Districte de Chancay, 18 de setembre de 1945 - Districte de Chancay, 2 de juny de 2021) va ser un futbolista peruà.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ Pierrend, José Luis. «Peru - Record International Players». RSSSF, 28-05-2009.
* ↑ Ottorino Sartor a National-Football-Teams.com (anglès)
# Ottorino Volonterio

Ottorino Volonterio va ser un pilot de curses automobilístiques suís que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Ottorino Volonterio va néixer el 7 de desembre del 1917 a Orselina, Locarno, Suïssa i va morir el 10 de març del 2003 a Lugano, Suïssa.

## A la F1

Va debutar a l'última cursa de la temporada 1954 (la cinquena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 5 de setembre del 1954 el GP d'Espanya al Circuit de Pedralbes.
Ottorino Volonterio va participar en un total de tres curses puntuables pel campionat de la F1, disputant-les a tres temporades diferents (temporada 1954, 1956 i 1957).

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1954 | Baron de Graffenried | Maserati | Maserati | ARG | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | SUI | ITA | ESP Ret* | - | 0 |
| 1956 | Ottorino Volonterio | Maserati | Maserati | ARG | MON | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | ITA | | - | 0 |
| 1957 | Ottorino Volonterio | Maserati | Maserati | ARG | MON | 500 | FRA | GBR 5 | ALE | PES | ITA 11* | | - | 0 |
(*) Cotxe compartit.

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Paris When It Sizzles

Paris When It Sizzles és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Quine, estrenada el 1964.

## Argument

Un productor de Hollywood ha confiat al conegut autor Richard Benson la tasca de trobar el tema per una pel·lícula. A París, Richard, que se suposava que estava tancat durant setmanes per treballar pel seu guió, ha perdut tot el seu temps festejant en companyia de la seva inseparable ampolla. Com que només li queden dos dies per trobar una història, recluta la secretària Gabrielle Simpson per ajudar-lo. En la precipitació, idees tan estrafolàries com poca-soltes esclaten dels cervells en ebullició dels dos pixatinters mentre l'amor farà la resta.

## Repartiment

* William Holden: Richard Benson/Rick
* Audrey Hepburn: Gabrielle Simpson/Gaby
* Grégoire Aslan: Gilet, l'inspector de policia
* Raymond Bussières: François (1r gàngster)
* Christian Duvaleix: l'amo de l'hotel
* Michel Thomass: Michel Thomas
* Noël Coward: Alexander Meyerheim
* Tony Curtis: Maurice / Philippe
* Mel Ferrer: M. Hyde
* Marlene Dietrich: ella mateixa
* Frank Sinatra: un cantant
* Henri Garcin: un policia
* Dominique Boschero
* Evi Marandi

## Al voltant de la pel·lícula

* Remake de la pel·lícula francesa La Fête à Henriette estrenada el 1952 i dirigida per Julien Duvivier amb un guió coescrit amb Henri Jeanson. Audrey Hepburn i William Holden encarnen personatges inspirats per aquells creats per Dany Robin (Henriette) i Michel Auclair (Maurice).

## Referències

* ↑ «Paris When It Sizzles». The New York Times.

## Enllaços externs

* Fitxa detallada sobre la pel·lícula (guió, distribució, anècdotes, fotos)
# Parc de Canalejas

El parc de Canalejas és el parc més antic de la ciutat valenciana d'Alacant. Està situat paral·lel a l'avinguda de Loring i al port esportiu, i és adjacent a l'Esplanada.
Va ser projectat en 1886 per l'arquitecte José González Altés sobre l'antic varador de la ciutat i està dedicat a la memòria del polític José Canalejas, que va ser diputat per Alacant. Enfront del parc es localitza el monument a Canalejas i en el seu interior, trobem la font coneguda com el Xiquet Flautista, així com dues parelles de gossos i lleons de pedra que van pertànyer a la finca Buenavista, situada a Sant Joan d'Alacant. Aquesta finca va ser donada pel seu propietari Manuel Prytz Antoine a l'Ajuntament d'Alacant durant la Segona República. En la dècada de 1940, font i escultures van ser traslladades al parc. Es troben també als jardins el monument a Carlos Arniches i un xicotet mapa d'Espanya en pedra.
Destaquen també al parc diversos exemplars de ficus monumentals, entre els quals destaca un de l'espècie Ficus elastica, amb un segle de vida.

## Referències

* 1 2 Plazas y paseos en Alicante: Parque de Canalejas.
# Papamosques becample

El papamosques becample (Cyornis caerulatus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba a les illes de Sumatra i Borneo (estats de Brunei, Malàisia i Indonèsia). Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits i es troba amenaçat per la destrucció de l'hàbitat. El seu estat de conservació és de vulnerable.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques becample». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 699. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Large-billed Blue-flycatcher. Cyornis caerulatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 4 gener 2021].
# Palestra (desambiguació)

«Palestra» té aquests significats:
* Palestra, l'escola de lluita a l'antiga Grècia.
* La Palestra, antiga companyia teatral de Sabadell.
* La Palestra, entitat catalanista fundada el 1930.
Viccionari
# Otó I de Saxònia

Otó (c. 851 - 30 de novembre del 912), anomenat l'Il·lustre (der Erlauchte) per autors posteriors, va ser el duc de Saxònia des 880 fins a la seva mort.
Era el fill menor del duc de Saxònia Liudolf i la seva dona, Oda de Billung, i va succeir al seu germà Bruno com a duc després de la mort d'aquest en batalla l'any 880. La seva família, el nom del seu pare, es diu el Liudolfing, després de l'adhesió del seu net l'emperador Otó I també la dinastia otoniana.
En una carta del rei Lluís el Jove de l'Abadia de Gandersheim data 26 de gener 877, el pago Suththuringa (regió del sud de Turíngia) es descriu com en comitatu ottonis (al comtat d'Otó). En una carta de 28 de gener 897, Otó es descriu com marchio i pago Eichesfelden (Eichsfeld) es troba ara a ser dins del seu comtat (marca). També va ser l'abat laic de l'Abadia de Hersfeld l'any 908. Va ser descrit com Magni Ducis Oddonis (gran duc Otó) per Widukind de Corvey l'hora de descriure el matrimoni de la seva germana, Liutgard, al rei Lluís.
Otó pocs cops sortia de Saxònia. Era un príncep regional i els seus senyors, Lluís el Jove i l'emperador Arnulf de Caríntia, amb qui estava en bons termes, rares vegades interferia a Saxònia. En Saxònia, Otó era el rei en la pràctica i es va establir com a regla tributària sobre els veïns eslaus tribus, com els daleminzi.
D'acord amb Widukind de Corvey, Otó se li va oferir el regne de França Oriental després de la mort de Lluís el Nen en 911, però no ho va acceptar per la seva avançada edat, suggerint Conrad I d'Alemanya. La veracitat d'aquest informe es considera dubtosa.
L'esposa d'Otó era Hedwiga (903), filla d'Enric de Nèustria. Otó era i està enterrat a l'església de l'abadia de Gandersheim. Tenia dos fills, Thankmar i Liudolf, que abans que ell, però al seu tercer fill Enric el va succeir com a duc de Saxònia i més tard va ser triat rei. La seva filla Oda de Saxònia, es va casar amb el rei carolingi Zwentibold de Lotaríngia.

## Referències

* ↑ Reuter, Timothy. Germany in the Early Middle Ages 800–1056, pàg. 135. New York: Longman, 1991.

## Enllaços externs

* http://familypedia.wikia.com/wiki/Otto_I_von_Sachsen_%28836-912%29
Títols de regnat :
| Precedit per: Bruno | Duc de Saxònia 880–912 | Succeït per: Enric I d'Alemanya |
# Otó I de Grècia

Otó I, (Όθων A') (Otó de Wittelsbach, príncep de Baviera) (Castell de Mirabell, Salzburg, Àustria, 1 de juny de 1815 - Bamberg, Baviera, 26 de juliol de 1867), fou rei de Grècia de 1832 a 1862
Otó era el segon fill de Lluís I de Baviera, i per tant, el germà petit de Maximilià II de Baviera, i tiet de Lluís II de Baviera. Fou proclamat rei de Grècia el 1832 en aplicació dels acords de Londres pels quals es reconeixia la independència de Grècia de l'Imperi Otomà, sota la protecció de les Grans Potències: Gran Bretanya, França i Rússia.
Com que, el 1832, Otó encara era menor d'edat, a Grècia es va constituir un consell de regència format per cortesans bavaresos; arribat a la majoria d'edat, Otó I va apartar del govern els antics regents, força impopulars, i va governar com a monarca absolut fins que, per tal d'evitar una revolta, el 1843 va haver de concedir una constitució.
Otó I sempre va dependre del suport de les Grans Potències; per això, després que Grècia fos sotmesa a bloqueig naval per part de la Gran Bretanya el 1850 i el 1853, per evitar un atac grec contra l'Imperi Otomà durant la Guerra de Crimea, l'autoritat del rei va entrar en crisi fins que, el 1862, fou destronat. Otó va morir exiliat a Baviera el 1867.

## Referències

* ↑ Mitev, Plamen; Parvev, Ivan; Baramova, Maria; Racheva, Vania. Empires and Peninsulas: Southeastern Europe between Karlowitz and the Peace of Adrianople, 1699–1829 (en anglès), 2010. ISBN 978-3-643-10611-7.