OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Temporada 1981-1982 del Club Joventut Badalona

La temporada 1981-1982 va ser la 43a temporada en actiu del Club Joventut Badalona des que va començar a competir de manera oficial. La Penya va disputar la seva 26a temporada consecutiva a la màxima categoria del bàsquet espanyol, acabant la fase regular en la cinquena posició, igualant l'aconseguida a la temporada anterior. L'equip també va arribar a quarts de final de la Copa Korac, i va caure a quarts a la Copa del Rei. També va ser finalista de la Lliga catalana.

## Resultats
### Copa Korac

A la Copa Korac l'equip va quedar eliminat en la lligueta de quarts de final.

### Lliga espanyola

A la lliga espanyola finalitza en la sisena posició de 14 equips participants. En 26 partits disputats va obtenir un bagatge de 15 victòries i 11 derrotes, amb 2.437 punts a favor i 2.362 en contra (+75).

### Copa del Rei

En aquesta edició de la Copa del Rei el Joventut va quedar eliminat a quarts de final en perdre l'eliminatòria amb el Reial Madrid. Prèviament, a vuitens de final havia eliminat el Manresa EB.

### Lliga catalana

La Penya va quedar tercera a la lligueta prèvia, i va eliminar l'Areslux Granollers a semifinals en dos partits. Va perdre la final de la Lliga catalana, disputada a Barcelona, davant el FC Barcelona per 92 a 87.

## Plantilla

La plantilla del Joventut aquesta temporada va ser la següent:
* Club Joventut Badalona: plantilla 1981-82
* Jugadors
* Josep Maria Margall
* Jordi Villacampa
* Josep Antoni Montero
* Gonzalo Sagi-Vela
* Charly López Rodríguez
* Ernest Delgado
* Jordi Ribas
* José Antonio Querejeta
* Art Housey
* Gregorio Estrada
* Entrenador
* Joaquim Costa
* Manel Comas (baixa)
Jugadors del planter amb minuts al 1r equip :
* Jugador
* Quique Azcón

## Referències

* ↑ «Korac Cup 1981-82» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «Liga española 1981-82» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ «XLVI Copa del Rey 1982» (en castellà). Linguasport. [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ «Lliga Catalana» (en anglès). Popflock. Arxivat de l'original el 14 d’abril 2018. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «Història: Anys 80: Es comença a gestar la Penya triomfadora». Penya.com. [Consulta: 30 abril 2018].
* ↑ «Spanish Clubs Rosters in C3 (1981-1985)» (en anglès). Linguasport. [Consulta: 30 abril 2018].
# El passat

Le Passé és una pel·lícula francesa de 2013 dirigida pel director iranià guanyador d'un Oscar Asghar Farhadi i protagonitzada per Bérénice Bejo. Va estar doblada al català, i titulada El passat.
La pel·lícula es va estrenar el 17 de maig de 2013 al Festival de Cinema de Canes on Bérénice Bejo va guanyar el premi a la millor actriu. Posteriorment va competir en el Festival Internacional de Cinema de Toronto i va ser escollida per representar Iran en els Oscars d'aquell any.

## Argument

Després de quatre anys de separació, Ahmad torna a París des de Teheran per tal de procedir amb les formalitats del seu divorci amb la seva muller francesa Marie.

## Repartiment

* Bérénice Bejo: Marie Brisson
* Tahar Rahim: Samir
* Ali Mosaffa: Ahmad
* Pauline Burlet: Lucie
* Elyes Aguis: Fouad
* Jeanne Jestin: Léa
* Sabrina Ouazani: Naïma
* Babak Karimi: Shahryar
* Valeria Cavalli: Valeria
* Eleonora Marino: Amiga de la Marie

## Crítica

* "M'emporto una amarga decepció quan noto que el que m'està explicant en aquesta ocasió Farhadi no aconsegueix esgarrapar-me cap fibra emocional, que la seva densitat tràgica només em desconcerta (...) tot s'allarga innecessàriament, l'emoció no aflora"
* "Es tracta d'un melodrama familiar exquisidament esculpit en el qual el final d'un matrimoni no és més que el començament d'alguna cosa més, un tapís inesborrable de revelacions acuradament dissenyades i de profundes veritats humanes"
* "El passat" funciona com un adagi de clau baixa en mans d'un mestre del piano, que sap donar a cada nota els matisos justos i fer que cada frase afecti totes les altres"

## Premis i nominacions
### Premis

* 2013: Millor actriu al Festival de Canes per Bérénice Bejo

### Nominacions

* 2013: Palma d'Or
* 2014: Globus d'Or a la millor pel·lícula de parla no anglesa
* 2014: César a la millor pel·lícula

## Referències

* ↑ «El passat». esadir.cat. Televisió de Catalunya. [Consulta: 28 octubre 2024].
* ↑ «2013 Official Selection». Cannes, 18-04-2013. [Consulta: 18 abril 2013].
* ↑ «Screenings Guide» (PDF). Cannes Film Festival. [Consulta: 11 maig 2013].
* ↑ «Cannes Film Festival: Awards 2013». Cannes, 26-05-2013. [Consulta: 26 maig 2013].
* ↑ Chang, Justin «Cannes: 'Blue Is the Warmest Color' Wins Palme d' Or». Variety, 26-05-2013 [Consulta: 26 maig 2013].
* ↑ «Toronto film festival 2013: the full line-up». The Guardian. [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ «Iran selects ‘The Past’ for 2014 Academy Award submission». PressTV. Arxivat de l'original el 2013-10-02. [Consulta: 29 setembre 2013].
* ↑ «Le passé». The New York Times.
* ↑ Boyero, Carlos «Le passé». El País.
* ↑ Chang, Justin «Le passé». Variety.
* ↑ Young, Deborah «Le passé». The Hollywood Reporter.
# Acra Leuce

Acra Leuce (grec antic: Ἂκρα Λευκῆ «Akra Leuké») és el nom d'una població que fou fundada per Hamílcar Barca el 231 aC i que s'ha identificat, encara que no irrefutablement, amb la ciutat ibero-romana de Lucentum, al peu de la Serra Grossa, a l'altra banda de la qual hi ha la moderna ciutat d'Alacant.

## Fonts

Acra Leuce (en grec literalment 'Cap Blanc', però que es pot interpretar com a "penó lluent") és una població coneguda exclusivament pel relat de Diodor de Sicília. Segons aquest, Hamílcar fundà la població cap al 230 aC, i la féu servir com a quarter durant el setge a la ciutat d'Hèlice (Elx). Es desconeix el nom púnic del lloc. No obstant això, Titus Livi esmenta un Castrum Album al llibre XXIV, del qual diu que és famós per un gran massacre d'Hamílcar; segons uns autors es tracta de la mateixa població, però d'altres rebutgen la identificació.

## Localització

Els estudis d'Enrique Llobregat van descartar al seu moment la identificació d'Acra Leuce amb Lucentum, atès que aquesta ciutat presentava materials arqueològics anteriors a la segona meitat del segle iii aC No obstant això, els nous treballs realitzats en els establiments del Tossal de Manises i del Tossal de les Basses, a l'altre costat de l'Albufereta, han precisat que almenys la part baixa del primer és molt probablement de fundació púnica, i que l'assentament ibèric antic sembla trobar-se en el segon. No existeixen, de tota manera, arguments per postular la identificació d'Acra Leuce amb la posterior Lucentum.

## Referències

* 1 2 Alberich, Joan; Ros, Montserrat. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 169. ISBN 8477392250.
* 1 2 «Acra Leuce». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Akra Leuké». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* ↑ Diodor de Sicília, Bibliotheca Historica, XXV 10-12.
* ↑ Titus Livi, Ab Vrbe Condita, XXIV 41.
# Grau Mitjà de Coneixements de Valencià

El Grau Mitjà de Coneixements de Valencià és un certificat de llengua catalana al nivell C1 segons el Marc europeu comú de referència per a les llengües. L'atorga la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià, l'Escola Oficial d'Idiomes i la Comissió Interuniversitària de Estandardització d'Acreditacions de Coneixements de Valencià.
La prova de la Junta té quatre parts:
* Àrea de comprensió escrita.
* Àrea d'estructures lingüístiques.
* Àrea d'expressió escrita.
* Àrea d'expressió e interacció orals.

## Referències

* ↑ «Junta Qualificadora de Coneixements del Valencià».
# Torre de la Guàrdia

* Per a altres significats, vegeu «Torre de la Guàrdia d'Urgell».
La Torre de la Guàrdia és una torre de telegrafia òptica al cim del turó de la Guàrdia, de 385 metres d'altitud i prop del nucli de Sant Pau de l'Ordal, al terme municipal de Subirats (Alt Penedès), protegida com a bé cultural d'interès local. El nom prové d'una antiga torre de guaita de petites dimensions, que servia per a vigilar el camí durant l'alta edat mitjana, de la que queden unes restes a tocar de la torre de telegrafia. Formava part de la línia de telegrafia òptica civil de Madrid a La Jonquera. La torre anterior era la de Vilafranca del Penedès, i la següent la torre de l'Ordal, a Subirats.
La torre és de planta quadrada, d'uns dos metres d'alçària, amb una mena de sòcol, tot de pedra de marge enganxada amb fang, que envolta la construcció. Hi ha una mancança absoluta de documentació sobre aquesta torre. Probablement l'origen de la torre annexa sigui alt-medieval i formés part del sistema de guaita, juntament amb la torre de Can Llopart que alertava el castell de Subirats.
La torre coincideix amb un vèrtex geodèsic.

## Vegeu també

* Telegrafia òptica
* Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya

## Notes

* ↑ Prats i Pons, Jaume. 4 pedres de... La telegrafia òptica a Catalunya. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya, octubre 2004, p. 129. ISBN 84-393-6595-0.
* ↑ «Torre de la Guàrdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ «MB57 Torre La Guardia. Subirats (Torres Telegrafia Òptica Civil)». Col·legi Oficial d'Enginyers Tècnics de Telecomunicació a Catalunya.
# Andrei Sokolov (escaquista letó)

* Per a altres significats, vegeu «Andrei Sokolov».
Andrei Sokolov (letó: Andrejs Sokolovs; rus: Андрей Юрьевич Соколов; nascut el 23 de febrer de 1972) és un jugador d'escacs letó, que té el títol de Mestre Internacional des de 1992.

## Resultats destacats en competició

A finals dels 1980 i començaments dels 1990 Andrei Sokolov era un dels millors escaquistes de Letònia. Va participar regularment al campionat d'escacs de Letònia, i com a millors resultats hi obtingué un segon lloc el 1990 (el campió fou Edvīns Ķeņģis) i el 1994 (el campió fou Valerij Zhuravliov).
Andrei Sokolov ha jugat, representant Letònia a les olimpíades d'escacs:
* El 1994, al tauler suplent a la 31a Olimpíada a Moscou (+1 −1 =6);
* El 1996, al quart tauler a la 32a Olimpíada a Erevan (+1 −1 =6).
També ha representat Letònia al campionat d'Europa d'escacs per equips:
* El 1992, al quart tauler a Debrecen (+0 −1 =6);
Des de 2002 Sokolov ha participat molt esporàdicament en torneigs d'escacs, tot i que manté el seu lloc en el top ten d'escaquistes letons segons la llista d'Elo de la FIDE. Actualment viu a Veliky Nóvgorod i juga bàsicament torneigs d'escacs ràpids. El 2013 va guanyar el torneig obert de ràpides i semirràpides de l'oblast de Nóvgorod.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica d'Andrei Sokolov (escaquista letó)» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 abril 2015].
* ↑ Championship of Letònia, Riga 9-17 d'abril de 1990
* ↑ Letònia 1994
* ↑ Men's Chess Olympiads :: Andrei Sokolov
* ↑ European Men's Team Chess Championship :: Andrei Sokolov
* ↑ «Соколов Андрей Юрьевич - Судейско-квалификационная комиссия Новгородской областной шахматной федерации». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 24 abril 2015].
* ↑ «Championship Novgorod region a rapid chess and blitz 2013». Arxivat de l'original el 2014-02-08. [Consulta: 24 abril 2015].
# Vladimirs Kirpičņikovs

Vladimirs Kirpičņikovs (rus: Владимир Кирпичников, sovint transcrit com a Vladimir Kirpichnikov; Riga, Letònia, 4 de juliol de 1948) és un mestre d'escacs letó.

## Resultats destacats en competició

Vladimirs Kirpičņikovs va començar a jugar als escacs a 10 anys. Va assolir el títol de Mestre Soviètic el 1968. El 1974 compartí el primer lloc amb Juzefs Petkēvičs al campionat d'escacs de Letònia i posteriorment ambdós foren declarats campions. El 1977 va guanyar el Torneig Nacional de Mestres de Letònia i l'any següent va participar en el Torneig Internacional de Jūrmala.

### Participació en competicions per equips

Vladimirs Kirpičņikovs va jugar, representant Letònia, al Campionat soviètic per equips:
* El 1967, al tauler juvenil al 10è Campionat soviètic per equips a Moscou (+1 −2 =6);
* El 1975, al setè tauler al 13è Campionat soviètic per equips a Riga (+0 −1 =4).
Kirpičņikovs també va jugar representant l'equip letó del "Daugava" a la Copa Soviètica per Equips:
* El 1968, al segon tauler juvenil a la 6a Copa Soviètica per equips a Riga (+4 −4 =3);
* El 1971, al cinquè tauler a the 7a Copa Soviètica per equips a Rostov-on-Don 4 de 6 (tercera plaça al seu tauler);
* El 1974, al tercer tauler a the 8a Copa Soviètica per equips a Moscou (+3 −1 =5);
* El 1976, al tercer tauler a the 9a Copa Soviètica per equips a Tbilisi (+0 −4 =2).

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Vladimirs Kirpičņikovs» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 13 maig 2015].
* ↑ «Campionat de Letònia 1974». Al20102007.narod.ru, 24-06-1978. [Consulta: 9 desembre 2011].
* ↑ «National Tournament- Riga 1977». Al20102007.narod.ru, 24-06-1978. [Consulta: 9 desembre 2011].
* ↑ «Jurmala 1978». Al20102007.narod.ru, 24-06-1978. [Consulta: 9 desembre 2011].
* ↑ Wojciech Bartelski. «Campionat soviètic per equips :: Vladimirs Kirpičņikovs». OlimpBase. [Consulta: 9 desembre 2011].
* ↑ Wojciech Bartelski. «Copa Soviètica per equips :: Vladimirs Kirpičņikovs». OlimpBase. [Consulta: 9 desembre 2011].

## Bibliografia

* Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980), Latvijas šahistu jaunrade, Rīga, Avots., pp. 66 – 68 (en letó).

## Enllaços externs

* Vladimir Kirpichnikov. Fitxa a chesstempo.com
# Tamāra Vilerte

Tamāra Vilerte (o Tamāra Rudovska, Omsk, 5 de març de 1954) és una jugadora d'escacs letona que té el títol de Gran Mestre Femení des de 2008, any en què fou Campiona del món sènior femenina.
Vilerte es graduà a l'Institut Pedagògic de Daugavpils. És professora de biologia de professió, però treballa com a entrenadora d'escacs. El seu germà, Jānis Vilerts (1943–2001) fou director de l'escola d'escacs de Kuldiga.

## Resultats destacats en competició

Vilerte va guanyar el campionat de Letònia femení per edats els anys 1971 i 1972. El 1972 va compartir els llocs 3r-7è al campionat juvenil femení de la Unió Soviètica. El 1973 va compartir el primer lloc amb Ingrīda Priedīte al campionat de Letònia femení.
El 2008 es proclamà Campionat del món d'escacs sènior femení a Bad Zwischenahn i rebé en conseqüència el títol de Gran Mestre Femení. El 2008 també fou segona al Campionat d'Europa sènior femení a Davos (la campiona fou Elena Fatalibekova).

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Tamāra Vilerte» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 12 abril 2015].
* ↑ Campionat soviètic júnior femení de 1972
* ↑ «Classificació final del Camiponat del món sènior femení de 2008». [Consulta: 13 abril 2015].
* ↑ «Campionat d'Europa sènior femení de 2008» (en anglès). chess-results.com, 2008. [Consulta: 13 abril 2015].

## Bibliografia

* Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980) (en letó), Latvijas šahistu jaunrade, Riga: Avots. pp. 95 – 96
# Vitālijs Samoļins

Vitālijs Samoļins (Jelgava, 7 de març de 1990) és un jugador d'escacs letó, que té el títol de Mestre Internacional des de 2009.
A la llista d'Elo de la FIDE d'abril de 2015, hi tenia un Elo de 2397 punts, cosa que en feia el jugador número 14 (en actiu) de Letònia. El seu màxim Elo va ser de 2444 punts, a la llista de gener de 2008 (posició 1571 al rànquing mundial).
Samoļins ha guanyat el campionat absolut de Letònia en dues ocasions, els anys 2009 i 2012.
Vitālijs Samoļins ha jugat, representant Letònia, a les següents olimpíades d'escacs:
* El 2006, al segon tauler suplent a la 37a olimpíada a Torí (+3 −3 =0);
* El 2008, al primer tauler suplent a la 38a olimpíada a Dresden (+3 −0 =4).
* El 2012, al quart tauler a la 40a olimpíada a Istanbul (+2 −4 =1).

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Vitālijs Samoļins» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Letònia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Vitālijs Samoļins «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-04-10. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ «Resultats i classificació del campionat d'escacs de Letònia de 2012» (en anglès). chess-results.com. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ «Olimpíades d'escacs: Vitālijs Samoļins». OlimpBase. [Consulta: 13 octubre 2011].
* ↑ http://results.chessolympiadistanbul.com//tnr77681.aspx?art=20&fed=LAT&lan=1&flag=30 Arxivat 2012-08-31 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Vitālijs Samoļins. Fitxa a chesstempo.com
# Supercopa d'Europa de futbol 2018

La Supercopa d'Europa 2018 fou la 43a edició de la Supercopa de la UEFA, un partit de futbol anual organitzat per la UEFA i disputada pels campions de les dues principals competicions europees de clubs, la Lliga de Campions de la UEFA i la Lliga Europa de la UEFA.
El partit el varen disputar el Reial Madrid, campió de la Lliga de Campions de la UEFA 2017–18, i l'At. Madrid, campió de la Lliga Europa de la UEFA 2017-2018.
Es va jugar a l'Estadi Lilleküla de Tallinn, Estònia. L'At. Madrid va guanyar el partit, a la pròrroga, per 4-2.

## Partit
### Detalls

| Reial Madrid CF | 2–4 (pr.) | Atlètic de Madrid |
| Benzema 27' Ramos 63' (p.) | Informe | Costa 1', 79' Saúl 98' Koke 104' |
| R. Madrid | At. Madrid |
| GK | 1 | Keylor Navas |
| RB | 2 | Dani Carvajal |
| CB | 4 | Sergio Ramos (c) | 112' |
| CB | 5 | Raphaël Varane |
| LB | 12 | Marcelo | 54' |
| DM | 14 | Casemiro | | 76' |
| CM | 8 | Toni Kroos | | 102' |
| CM | 22 | Isco | | 83' |
| RF | 11 | Gareth Bale |
| CF | 9 | Karim Benzema |
| LF | 20 | Marco Asensio | 35' | 57' |
| Suplents: ||
| GK | 13 | Kiko Casilla |
| GK | 26 | Andriy Lunin |
| DF | 6 | Nacho |
| DF | 29 | Sergio Reguilón |
| DF | 31 | Javier Sánchez |
| MF | 10 | Luka Modrić | 101' | 57' |
| MF | 18 | Marcos Llorente |
| MF | 24 | Dani Ceballos | 90+1' | 76' |
| MF | 27 | Federico Valverde |
| FW | 17 | Lucas Vázquez | | 83' |
| FW | 21 | Borja Mayoral | | 102' |
| FW | 28 | Vinícius Júnior |
| Entrenador: ||
| Julen Lopetegui ||
| GK | 13 | Jan Oblak |
| RB | 20 | Juanfran |
| CB | 15 | Stefan Savić |
| CB | 2 | Diego Godín (c) |
| LB | 21 | Lucas Hernández |
| RM | 11 | Thomas Lemar | | 90+1' |
| CM | 14 | Rodri | | 71' |
| CM | 8 | Saúl Ñíguez |
| LM | 6 | Koke |
| CF | 19 | Diego Costa | 62' | 109' |
| CF | 7 | Antoine Griezmann | | 57' |
| Suplents: ||
| GK | 1 | Antonio Adán |
| GK | 37 | Alex Dos Santos |
| DF | 3 | Filipe Luís |
| DF | 4 | Santiago Arias |
| DF | 24 | José Giménez | | 109' |
| MF | 5 | Thomas Partey | | 90+1' |
| MF | 23 | Vitolo | 105+3' | 71' |
| MF | 30 | Roberto Olabe |
| FW | 9 | Nikola Kalinić |
| FW | 10 | Ángel Correa | 60' | 57' |
| FW | 18 | Gelson Martins |
| Entrenador: ||
| Germán Burgos, en substitució del sancionat Diego Simeone ||
| Àrbitres assistents: Paweł Sokolnicki (Polònia) Tomasz Listkiewicz (Polònia) Quart àrbitre: Ovidiu Hațegan (Romania) Àrbitres assistens addicionals: Paweł Raczkowski (Polònia) Tomasz Musiał (Polònia) Àrbitre assistent suplent: Radosław Siejka (Polònia) | Regles del Partit 90 minuts. 30 minuts de pròrroga si calgués Tanda de penals en cas que continuï l'empat. Dotze suplents a la banqueta. Un màxim de tres canvis durant el partit, i un quart canvi addicional a la pròrroga. |
* Supercopa d'Europa 2018
* Atlètic de Madrid Tercer títol

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Szymon Marciniak to referee 2018 UEFA Super Cup». Union of European Football Associations, 02-08-2018.
* ↑ Sanders, Emma. «Real Madrid 2–4 Atlético de Madrid», 15-08-2018.
* 1 2 «Tactical line-ups» (PDF). Union of European Football Associations, 15-08-2018.
* ↑ «2018 UEFA Super Cup regulations» (PDF). Union of European Football Associations, 10-05-2018.
# Xinyuictis

Xinyuictis és un gènere extint de carnivoraforme. Conté una espècie, Xinyuictis tenuis. S'ha suggerit que l'espècie és equivalent a Miacis, però finalment es decidí que eren diferents.

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
* Heinrich, R.E.; Strait, S.G., Houde, P. «Earliest Eocene Miacidae (Mammalia: Carnivora) from northwestern Wyoming». Journal of Paleontology, 82, 1, 2008, pàg. 154-162. DOI: 10.1666/05-118.1.

## Fonts

* * Flynn, J. J. «Early Cenozoic Carnivora ("Miacoidea")». A: Janis, C. M.; Scott, K. M.; Jacobs, L. L. Evolution of Tertiary Mammals of North America. Volume 1: Terrestrial carnivores, ungulates, and ungulatelike mammals (en anglès). Cambridge University Press, 1998, p. 110-123. ISBN 978-0-521-35519-3.
* findarticles.com
* www.helsinki.fi
# La Mambla d'Orís

La Mambla d'Orís és un nucli de població i una antiga colònia tèxtil del municipi d'Orís (Osona), al peu del riu Ter, entre Borgonyà i l'Espona. Es troba al km 78 de la C-17. Segons idescat (2011) hi residien 9 habitants.

## Història

L'any 1881 la societat Fath i Vehil va obtenir el permís per construir una colònia industrial al terme d'Orís, prop de la masia i església de La Mambla, d'on prové el nom de la colònia. Un cop van acabar les obres hidràuliques, es van vendre el conjunt de la colònia a Ramon Compte i Cristòfol Viladomat. En la seva millor època, la colònia va arribar a tenir 200 habitants. Els aiguats de 1940 van causar desperfectes importants a la colònia. En l'actualitat a l'antiga fàbrica de la Mambla hi ha instal·lada una factoria, "Triplassa", que es dedica a la fabricació de cons i tubs de plàstics destinats a la indústria tèxtil.

## Descripció

Actualment no queda pràcticament res de les estructures fabrils originals, i els edificis han estat adaptats per la indústria actual. Són remarcables les instal·lacions hidràuliques, encara en funcionament, formades per la resclosa i un canal imponent, les quals s'utilitzen per produir 550 kW/h per al subministrament energètic de l'empresa mitjançant la minicentral hidroelèctrica.
La resclosa és feta de còdols i ciment, amb refeccions posteriors de ciment, de forma recta, amb la paret exterior considerablement inclinada i una altura d'uns tres metres. La casa comporta i el canal es troben a la banda dreta. El canal és d'uns 6 m d'ample i uns 600 m de llarg, arrenca del costat dret de la resclosa i, allunyant-se del riu, que aquí fa un meandre, experimenta un recorregut en forma de L i arriba directe a la fàbrica, després de passar per sota de dos ponts, el de la C-17 i el d'accés a la fàbrica; de tal manera que el recorregut del canal estableix com una drecera entre les dues bandes del meandre.
Pel que fa a les edificacions, La Mambla disposa d'una capella, la Mare de Déu de Gràcia, amb un petit cementiri. Actualment tant la capella com el cementiri estan tancats.
L'entorn té un gran valor ecològic, amb bosc de ribera, on hi ha plantacions de pollancres, plàtans, i també s'hi troben àlbers, salzes i altres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «idescat». Institut d'Estadística de Catalunya, Generalitat de Catalunya.
* ↑ Serra, Rosa; Casals, Lluís (fotografies). Colònies Tèxtils de Catalunya. Barcelona: Angle Editorial i Caixa de Manresa, 2000. ISBN 8488811594.
* ↑ «La Mambla d'Orís». Pobles Abandonats, 08-07-2024. [Consulta: 9 juliol 2024].
* ↑ «Colònia de la Mambla». Consorci del Ter. [Consulta: 31 març 2015].
* ↑ «La Mambla». Consorci del Ter. [Consulta: 31 març 2015].
* ↑ «Canal de la Mambla». Consorci del Ter. [Consulta: 31 març 2015].
* ↑ «La Mambla». Ajuntament d'Orís. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 31 març 2015].