OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La crida dels gnoms

La crida dels gnoms és una sèrie de dibuixos animats produïda per la companyia espanyola BRB Internacional. És la continuació de la sèrie David el Gnomo. Està basada en El llibre secret dels gnoms de Wil Huygen.
El protagonista és un gnom anomenat Klaus, la professió del qual és de jutge, el qual viatja amb el seu ajudant Dani, intentant resoldre disputes de la millor manera possible.
Se'n van fer un total de 26 capítols, de 23 minuts de durada aproximada. Es va estrenar en castellà a TVE per a tot l'Estat espanyol el 1987. Posteriorment va ser emesa en català pels circuits territorials de TVE als Països Catalans.

## Capítols

* El jutge Klaus
* El llac Ness
* Vacances al Canadà
* La catifa màgica
* L'isard del Tirol
* L'Home de les Neus
* Els buscadors d'or
* El globus
* Misteri a Grècia
* Els Carpats
* Els Trolls a Itàlia
* La balada de Gnomoshima
* Les Olimpíades dels Gnoms
* El partit d'hoquei sobre gel
* L'incendi
* La Muralla Xinesa
* El rescat de la mofeta
* L'aventura a Hawaii
* El mirall robat
* La cursa d'hivern
* Misteri al bosc
* La crida d'Escandinàvia
* Perill a la Patagònia
* La boda d'en Dani
* Trobada amb l'home
* L'adéu d'en Klaus

## Referències

* ↑ «TVE atiende con 500 millones de pesetas La llamada de los gnomos». Diari ABC, 04-10-1987.
* ↑ La llamada de los gnomos Arxivat 2018-03-22 a Wayback Machine. a brb.es
* ↑ David el gnomo, la web de RTVE
* ↑ Història de la televisió en català. TV3, Canal 33 i Canal 9 fora de les terres catalanes a racocatala.cat

## Enllaços externs

* La crida dels gnoms a Filmaffinity
# Louis de Champsavin

Louis Marie Joseph Le Beschu de Champsavin (Assérac, Loira Atlàntic, 24 de novembre de 1867 – 20 de desembre de 1916) va ser un genet francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París en el concurs de salts d'obstacles del programa d'hípica, en què guanyà la medalla de bronze amb el cavall Terpsichore.
Comandant del 20è Regiment de Caçadors, va ser guardonat com a cavaller de la Legió d'Honor. Morí a l'hospital de Nantes de resultes de les ferides patides al front de la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* 1 2 «Louis de Champsavin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 de novembre 2009. [Consulta: 15 setembre 2015].
# Jiří Havlis

Jiří Havlis (Majdalena, 16 de novembre de 1932 - Třeboň, 31 de gener de 2010) fou un remer txec que va competir sota bandera txecoslovaca durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Karel Mejta, Jan Jindra, Stanislav Lusk i Miroslav Koranda.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or i una de bronze al Campionat d'Europa de rem, el 1953 i 1954.

## Referències

* ↑ «Zemřel olympiský vítěz Jiří Havlis | Novinky | Domů | Český veslařský svaz (ČVS)». [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Olympedia – Jiří Havlis». [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 3 abril 2018].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 13 març 2018].
# Marian Dumitru

Marian Dumitru (Ploiești, 18 de març de 1960) és un jugador d'handbol romanès, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. Hi va jugar quatre partits i marcà nou gols. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, guanyà novament la medalla de bronze. Hi va jugar sis partits i hi marcà trenta gols. El 1992, a Barcelona, va disputar els seus tercers, i darrers Jocs Olímpics, que finalitzà en vuitena posició. Aquí hi jugà quatre partits, i marcà tres gols. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de 1990. Amb la selecció nacional jugà 231 partits en què va marcar 754 gols.
A nivell de clubs jugà al Steaua de Bucarest, club amb el què guanyà 11 lligues romaneses i la Copa d'Europa d'handbol de 1989. Aquell any va fitxar pel TEKA Santander, amb qui va guanyar la Recopa de l'EHF de 1990. Després va anar a jugar a la Bundesliga amb el TSV Bayer Dormagen. La temporada 1993-94 va guanyar la Copa EHF amb l'Alzira Avidesa.
Després de retirar-se de les competicions l'any 1996 passà a exercir d'entrenador d'handbol, treballant principalment a Alemanya.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Marian Dumitru». [Consulta: 24 desembre 2023].
* 1 2 «Marian Dumitru - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Marian Dumitru cetăţean de onoare al Comunei Blejoi» (en romanian). primariablejoi.ro. [Consulta: 14 octubre 2013].
* ↑ «Liga Asobal 1993/94» (en spanish). hispaligas.net. [Consulta: 10 març 2014].
# Lluís Rierola Albó

Lluís Rierola Albó (Gurb, 1896 - Barcelona, 1 de setembre de 1970) fou un jugador d'hoquei sobre herba català que va competir durant les dècades de 1910 i 1920.
Durant la seva carrera esportiva jugà al Reial Club de Polo de Barcelona, amb qui guanyà vuit Campionats de Catalunya (1918, 1920-25, 1929) i sis Copes d'Espanya (1916, 1917, 1922, 1924, 1925, 1929). Amb la selecció espanyola participà en els Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928.

## Referències

* 1 2 «Lluís Rierola Albó». Enciclopèdia de l'esport català. Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 octubre 2018].
* ↑ «Luis Rierola Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 24 octubre 2018].
# Josep Colomer i Maronas

Josep Colomer i Maronas (Rubí, 1933 - Barcelona, 18 d'octubre de 2024) fou un empresari i promotor cultural.

## Biografia

Va ser vicepresident d'Òmnium Cultural de 2004 a 2008 i membre de la ponència redactora de la proposta de reforma de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya, alhora que va promocionar La Bressola de Catalunya del Nord, l'Orquestra Simfònica del Vallès i el Concurs Internacional de Música Maria Canals. El 2009 fou nomenat president del Patronat d'Honor d'Òmnium Cultural i va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Enllaços externs

* Concessió de la Creu Arxivat 2009-04-25 a Wayback Machine. a omnium.cat
# Lovro Radonjić

Lovro Radonjić (Korčula, 26 de novembre de 1925 - Rijeka, 31 de juliol de 1990) va ser un waterpolista i nedador croat que va competir sota bandera iugoslava durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on guanyà la medalla de plata en la competició de waterpolo. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, guanyà una nova medalla de plata. La seva tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1960, a Roma, on disputà la prova dels 200 metres papallona del programa de natació. Fou eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa de waterpolo, de plata el 1954 i 1958, i de bronze el 1950, i la medalla d'or als Jocs del Mediterrani de 1959.

## Referències

* ↑ «Lovro Radonjić Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de juny 2017. [Consulta: 18 setembre 2019].
* ↑ «Lovro Radonić». www.hoo.hr. Comitè Olímpic de Croàcia. [Consulta: 18 setembre 2019].
# Joachim Sutton

Joachim Sutton (15 de maig de 1995) és un esportista danès que competeix en rem.
Va participar en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, obtenint una medalla de bronze en la prova de dos sense timoner (juntament amb Frederic Vystavel).

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2020 | Tòquio (Japó) | 3 | Dos sense timoner |

## Referències

* ↑ «Joachim Sutton» Arxivat 2021-07-29 a Wayback Machine.. Base de dades de la FISA (anglès)
# Copa del Rei de futbol 2013-14

La Copa del Rei de futbol 2013-14 fou la 112a edició de la Copa del Rei. La competició va començar el 4 de setembre de 2013 i va acabar el 16 d'abril de 2014 amb la final. La final es va celebrar a Mestalla, València, i el Reial Madrid CF hi va derrotar el FC Barcelona per 2–1 i va guanyar així el seu 19è títol en la competició. Els guanyadors s'asseguraven un lloc a la fase de grups de la Lliga Europa de la UEFA 2014–15.
L'Atlètic de Madrid defensava el títol, però fou eliminat pel Reial Madrid a les semifinals.
# Askar Mukram

Askar Mukran (Camp de Mukram) fou una vila establerta al final del segle vii suposadament per un cap àrab de nom Mukram al costat de les ruïnes sassànides de Rustam Kawadh (àrab Rustakubadh) un establiment sassànida destruït pels àrabs. La vila estava al nord del Khuzestan, al canal Masrukan (Masrūqān, modern Ab i-Gargar o Āb-e Gargar) prop del lloc on el canal desaiguava al riu Shatyat, afluent principal del Karun (llavors Doǰayl), i a l'est del riu o canal Dizful Rud (modern Ab i-Diz)
Mukram hauria estat enviat al Khuzestan pel governador d'Iraq, al-Hajjaj ibn Yússuf, per reprimir una revolta que havia esclatat prop d'Ahwaz. La vila va prosperar com a centre comercial i militar. El 875 fou saquejada pels Zandj. El 879/880 el pont de rajola que creava el Masrukan fou destruït per les tropes del califa per evitar la seva utilització pels rebels Zandj. Va emetre moneda sota els abbàssides (vers 911/912). Fou ocupada per Ali Imad al-Dawla el 935 després d'estar breument en poder de Mardawidj, però després el govern de la regió fou assignat pel califa a Yakub, governador d'Esfahan. Va tornar als buwàyhides vers 940 i va emetre moneda vers 951 a 956 sota el buwàyhida Muizz al-Dawla. Fou centre de la indústria del sucre i fou famosa per determinats productes tèxtils. Els seus habitants sostenien freqüents controvèrsies teològiques. Personatges destacats de la ciutat foren els filòlegs Abu Aḥmad al-Ḥasan ibn Abdallah al-Askari (mort el 993) i Abu Helal al-Ḥasan ibn Abd Allah (mort després del 1010). Encara existia al segle xiv, però després fou abandonada i va quedar en ruïnes.
Les seves ruïnes es diuen avui dia Band i-Kir (Dic del Betum) i junt amb altres ruïnes ocupen 23 km².

## Nota

* ↑ la seva fundació s'atribueix per al-Baladhuri a Moḥammad ibn Moṭarref (al-Bāhelī?), general de Musab ibn al-Zobayr, encarregat de reprimir la revolta d'Ibn Zubayr, vers el 690, i segons Yakut, per Moḥammad ibn Muza al-Ḥareti, general del governador de l'Iraq al-Hajjaj ibn Yússuf
# Mirko Bašić

Mirko Bašić (nascut el 14 de setembre de 1960 a Bosilegrad, Sèrbia) és un exjugador d'handbol iugoslau (croata), que va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988.
A Los Angeles 1984 fou membre de l'equip iugoslau que va guanyar la medalla d'or. Hi va jugar tots sis partits com a porter. Quatre anys després, formà part de l'equip iugoslau que va guanyar la medalla de bronze a l'olimpíada de Seul 1988. Hi va jugar cinc partits com a porter.
El 1985 i el 1986 guanyà la Copa d'Europa de clubs amb l'RK Metaloplastika, equip amb el qual va guanyar també 6 lligues iugoslaves.
Va jugar amb el Vénissieux a França i també pel RK Partizan Bjelovar, RK Medveščak, RK Zagreb i al RK Krško eslovè.

## Enllaços externs

* Fitxa a databaseolympics.com

## Referències

* ↑ «Mirko Bašić Biography | Pantheon» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2024].
# Louis Fierens

Victor Louis Fierens (Duffel, Anvers, 14 d'octubre de 1875 - ?) va ser un tirador amb arc belga que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar tres proves del programa de tir. Guanyà la medalla d'or en les proves de tir a l'ocell mòbil, 50 m. per equips i ocell mòbil, 33 m. per equips, i la de plata en la de tir a l'ocell mòbil, 28 m. per equips.

## Referències

* ↑ «Louis Fierens Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2011. [Consulta: 26 juny 2017].
# Georges Aperghis

Georges Aperghis (Atenes, 23 de desembre de 1945) és un compositor grec de música contemporània.

## Biografia

Fill de pares artistes, Georges Aperghis va descobrir la música en bona part com a autodidacta. El 1963 es va traslladar a París, on es va iniciar en el serialisme, en la música concreta, i es va interessar en la recerca sobre Iannis Xenakis. Cap al 1970 va decidir aprofundir en un llenguatge més lliure i va començar a explorar sobre el so de la veu. Interessat en particular per la música teatral, el 1971 va compondre la seva primera obra en aquest àmbit: La tragique histoire du nécromancien Hiéronimo et de son miroir. El 1976 va fundar, juntament amb la seva dona (l'actriu Édith Scob) l'Atelier Théâtre et Musique (Atem), amb seu a Bagnolet i més tard a Nanterre, on la seva activitat creativa estava en continu intercanvi amb músics i actors. Les seves obres incorporen elements gestuals, narratius i escènics en un marc exclusivament expressiu, inspirant-se en la realitat social transposada a un món poètic, de vegades absurd o satíric. Aphergis ha estat guardonat amb diversos premis, com el Premi Fronteres del Coneixement, el Lleó d'Or de la Música Contemporània, etc.

## Obra

La seva producció es divideix entre peces instrumentals i vocals, teatre musical i òpera, i inclou obres com:
* Kriptogramma (1971, interpretada per primera vegada per les Percussions d'Estrasburg)
* Récitations (1978)
* Je vous dit que je suis mort (1979, òpera estrenada a la Opéra Comique, París)
* À bout de bras (1989)
* Sextuor l'origine des espèces (1993, estrenada al Théâtre des Amandiers, Nanterre)
* Commentaires (1997)
* Die Hamletmaschine-oratorio (2000, estrenada al Musica Festival)
* Wölfli Kantata (2005)
* Happiness daily (2009)

## Referències

* 1 2 «Georges Aperghis». IRCAM. [Consulta: 2 juny 2020].
* 1 2 «Georges Aperghis, Premio Fronteras del Conocimiento». [Consulta: 2 juny 2020].
* 1 2 «Centre de documentation de la musique contemporaine». [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ Salas, Roger. «Georges Aperghis: “Escribir música es buscar la libertad cada día”». El País. [Consulta: 2 juny 2020].
# Ludwig Stubbendorf

Ludwig Stubbendorf (Dabel, 24 de febrer de 1906 - Bikhau, 17 d'agost de 1941) va ser un genet alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on va disputar dues proves del programa d'hípica amb el cavall Nurmi. En ambdues, concurs complet individual i concurs complet per equips, va guanyar la medalla d'or.
Durant la Segona Guerra Mundial va lluitar en la invasió de Polònia, on morí.

## Referències

* 1 2 «Ludwig Stubbendorf Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 de juliol 2019. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 9 juliol 2019].
# Jürgen Schröder

Jürgen Schröder (Zielona Góra, 6 de març de 1940) és un remer alemany, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va guanyar la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat d'Europa de rem, el 1963 i 1964, així com tres campionats d'Alemanya.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – https://www.olympedia.org/athletes/37988». [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «World Rowing - Juergen SCHROEDER» (en anglès). [Consulta: 18 abril 2024].
# Màxima (figura)

La màxima (també coneguda com a Duplex longa) és una figura musical antiga. Aquesta equival a 2 longes, 4 quadrades, 8 rodones, 16 blanques, 32 negres, 64 corxeres, 128 semicorxeres, 256 fuses, 512 semifuses, 1024 garrapatees i 2048 semigarrapatees.

## Representació gràfica

La figura es representa amb una plica orientada a l'esquerra, quan la figura està orientada cap a dalt. En canvi la plica s'orienta cap a la dreta si la figura s'orienta cap a baix. Els tenors eren els que més utilitzaven les màximes.

## Evolució històrica i usos

La Duplex longa va adquirir el nom de maxima al segle xiv. Com el seu nom indicava (Duplex longa) significa dues vegades longa. La figura es va deixar d'utilitzar a partir del segle xvii i poc després es va deixar d'utilitzar; s'utilitzava en compassos 16/2 i 32/4.
Igual que la longa, la maxima es va deixar d'utilitzar, a més a més que el seu ús gràfic es va fer impossible quan els estils musicals van començar a canviar sobre esquemes melòdic-rítmics i es van estandarditzar els compassos en unitats més pràctiques (com per exemple el 3/4 i el 4/4). Actualment no s'usa en notació musical.

## Referències

* ↑ Atlas de la música pàg 67.
* ↑ Teoria General de la Música pàg 15.
* ↑ Grove Dictionary of Music and Musicians, Els valors de les notes.
* ↑ The Notation of Polyphonic Music 900-1600 pàg 224-245.
* ↑ The Notation of Polyphonic Music 900-1600 pàg 328.
* ↑ Atlas de la música pàg 69.
* ↑ Teoria General de la Música pàg 22
* ↑ Grove Dictionary of Music and Musicians, Notes mortes.
# Frank Billings Kellogg

Franklin Billings Kellogg (Potsdam, Nova York, 22 de desembre de 1856 - Saint Paul, 21 de desembre de 1937) fou un advocat i polític estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de la Pau el 1929.

## Joventut i advocacia

Tot i que nascut a Potsdam (Nova York), el 1865 la seva família es va traslladar a Minnesota on va començar a practicar l'advocacia a Rochester el 1877. Fou fiscal d'aquesta ciutat entre el 1878 i el 1881 i posteriorment fiscal del comtat d'Olmsted entre 1882 i 1887.

## Vida política

Kellog fou nomenat senador pel Partit Republicà entre 1917 i 1923, perdent la reelecció el 1922. Fou delegat de la 5a Conferència d'Estats Americans, celebrada a Santiago de Xile el 1923, i ambaixador extraordinari i plenipotenciari dels Estats Units davant el Regne Unit entre 1923 i 1925, any en el qual renuncià al càrrec.
El 1925 fou nomenat Secretari d'Estat, càrrec que desenvolupà fins al 1929, sota la presidència de Calvin Coolidge i succeint a Charles E Hughes. Durant la seva estada a la Secretaria d'Estat promogué, al costat del ministre francès d'Assumptes Exteriors i Premi Nobel de la Pau Aristide Briand, el Pacte de París o Pacte Briand-Kellogg mitjançant el qual les 15 nacions signatàries, i les posteriorment adherides, "renunciaven a la guerra com a instrument de política nacional en les seves relacions mútues".
Gràcies a la signatura d'aquest acord, firmat a París el 27 d'agost de 1928, Kellogg fou guardonat amb el Premi Nobel de la Pau el 1929.
Posteriorment, entre 1930 i 1935, va desenvolupar el càrrec de jutge associat del Tribunal de Justícia Internacional.

## Referències

* ↑ Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de la Pau 1929 (anglès)

## Enllaços externs

* http://www.mnopedia.org/person/kellogg-frank-billings-1856-1937
# Asociación del Arte de Imprimir de Madrid

Asociación del Arte de Imprimir de Madrid fou una organització sindical de tipògrafs que s'organitzaren al marge de la FRE de l'AIT a Madrid el novembre de 1871. El 1873 s'hi afilià Pablo Iglesias que havia participat en la formació de la Nueva Federación Madrileña escindint-se de la FRE de l'AIT. També en formaren part Antonio García Quejido i Matías Gómez Latorre. L'any 1879 els dirigents d'aquesta associació fundarien el PSOE.

## Referències

* ↑ Gustavo Vidal Manzanares Pablo Iglesias, p. 9
* ↑ «Asociación del Arte de Imprimir de Madrid». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.

## Enllaços externs

* Asociación del Arte de Imprimir: De la colaboración de clases al germen del marxismo español per Daniel Guerra
# Louis Martin

Louis Martin (1875 - ?) va ser un nedador i waterpolista francès que va competir a principis del segle xx.
El 1900 va prendre part en quatre proves del programa de natació dels Jocs Olímpics de París. En la prova dels 200 metres per equips va guanyar la medalla de bronze, formant equip amb Georges Leuillieux, René Tartara, Désiré Merchez i Houben. Aquesta mateixa medalla aconseguí en els 4000 metres lliures, mentre en els 1000 metres lliures acabà cinquè i en els 200 metres novè.
A més a més, també formà per de l'equip Pupilles de Neptune de Lille #2, un dels quatre equips francesos en la competició de waterpolo, amb el qual guanyà una tercera medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «Amicale des Internationaux Francais de Natation - Annuaire». [Consulta: 11 agost 2015].
* 1 2 3 «Louis Martin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 8 d'agost 2009. [Consulta: 18 setembre 2015].
# Fran Lhotka

Fran Lhotka, batejat František Lhotka (Mladá Vožice, Bohèmia Meridional, Txèquia, 25 de desembre, 1883 – Zagreb, Croàcia, 26 de gener, 1962), va ser un compositor musical croat d'origen txec.

## Biografia

El pare de Fran Lhotka treballava a la finca de Küenburg com a gerent d'estable. Per tant, va passar la seva infantesa a les finques del comte als voltants de Praga. Es va graduar a l'escola secundària i va ingressar al Conservatori de Praga, on va estudiar trompa i composició. Els seus professors van ser Karel Stecker, Josef Klička i Antonín Dvořák. Després de graduar-se al conservatori i al servei militar, l'any 1908 va ser nomenat professor a l'Escola de Música de Yekaterinoslav (avui Dnipropetrovsk. El seu col·lega en aquesta escola era un altre compositor txec, Jaroslav Křička.
El 1909 va marxar a Croàcia i es va convertir en l'acompanyant i trompista de l'òpera del Teatre Nacional Croat de Zagreb. Va ensenyar a l'Escola de Música de l'Institut Croat de Música, l'any 1918 va ser nomenat professor de l'Acadèmia de Música, i el 1923 en va ser rector. Va impartir assignatures teòriques i va publicar llibres de text sobre harmonia (Harmonija - osvoni homofonog sloga) i direcció (Dirigaranje). Durant els anys 1912–1920, va ser el mestre de cor del cor Lisinski, amb el qual va aconseguir un gran èxit de públic a Iugoslàvia i a l'estranger. Es va fusionar completament amb l'entorn croat, va començar a utilitzar la forma croata del seu nom de pila i generalment es coneix com a compositor croat. Es va retirar durant la Segona Guerra Mundial, però immediatament després de la guerra va tornar a l'Acadèmia i hi va treballar fins al 1952.
El 1912 es va casar amb la seva alumna, la pianista Iva Antolkovičová. Van tenir tres fills: Ivo Lhotka-Kalinski (1913–1987) es va convertir en un important compositor de música croat, Aleksander Lhotka és un consultor de música de cinema i Nedad Lhotka es va convertir en solista de ballet i va actuar a les estrenes dels ballets del seu pare.
Va ser un compositor polifacètic, però es va fer famós sobretot pels seus ballets, que va preparar en col·laboració amb els principals artistes de dansa iugoslaus Pio i Pina Mlakarova. Va morir a Zagreb i està enterrat al cementiri de Mirogoj.

## Bibliografia

* Československý hudební slovník osob a institucí; Diccionari musical txecoslovac de persones i institucions I. (A–L), 1963, Editorial Estatal de Música, Praga
# Lydia Wideman

Lydia Wideman (Vilppula, 17 de maig de 1920 - Tampere, 13 d'abril de 2019), posteriorment coneguda amb el nom de casada Wideman-Lehtonen, fou una esquiadora de fons finlandesa que va competir durant les dècades 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Oslo, on fou la primera campiona olímpica en la cursa dels 10 quilòmetres del programa d'esquí de fons. Aquesta cursa fou dominada per l'equip finlandès, que ocupà les cinc primeres posicions finals. El 1952 guanyà les tretze curses que disputà.
El febrer de 2018, després de la mort de Durward Knowles, es va convertir en la campiona olímpica més vella en dia. Va morir el 13 d'abril de 2019, amb 98 anys.

## Referències

* 1 2 «Lydia Wideman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-01-20. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ «Eight Bells: Sir Durward Knowles >> Scuttlebutt Sailing News», 25-02-2018. [Consulta: 25 febrer 2018].
* ↑ «Olympiavoittaja Lydia Wideman-Lehtonen on kuollut 98-vuotiaana» (en finlandès). Ilta-Sanomat, 13-04-2019 [Consulta: 13 abril 2019].
* ↑ «98-vuotiaana Tampereella kuollut Lydia Wideman-Lehtonen oli maailman vanhin elossa ollut olympiavoittaja - muistetaan hiihtohistoriaa tehneestä saavutuksesta» (en finlandès). Iltalehti, 16-04-2019 [Consulta: 14 abril 2019].