OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Giral

Cal Giral o Cal Porredon és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situat al nucli antic de la ciutat, formant part dels edificis que envolten la plaça Major, característica pels seus porxos. Edifici plurifamiliar entre mitgeres, desenvolupat en planta baixa amb tres voltes i tres plantes. Originàriament es tractava de dues cases, per la qual cosa queda diferenciada la part de l'esquerra, amb dos nivells verticals d'obertures, i la part de la dreta, amb una sola crugia. A la part esquerra, les dues primeres plantes tenen balcons i la tercera dues finestres, mentre que la part dreta presenta un balcó a cada una de les tres plantes. Les voltes són amb pilars de pedra de secció quadrada amb base i capitell, jàsseres i bigues de fusta.

## Referències

* ↑ «Cal Giral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Cal Girald (Guixers)

Cal Girald és una masia situada al municipi de Guixers, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Descobreix la Vall de Lord». Associació Turisme Vall de Lord. [Consulta: 31 desembre 2021].
# Cal Giro (Arbeca)

Cal Giro és una obra del municipi d'Arbeca (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de dues columnes d'ordre dòric amb el fust llis, unides entre elles per un banc de pedra situat a la part inferior. Sostenen part de l'embigat de fusta de la planta baixa. Originàriament constituïen una part ornamental de la casa tot i que actualment no es veuen, ja que l'entrada ha reduït les dimensions mitjançant una paret de maons que ha deixat les columnes dins d'un espai interior, descontextualitzant així aquests elements.

## Referències

* ↑ «Cal Giro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Cal·lícrates (arquitecte)

Cal·lícrates (Kallikrates) fou un arquitecte grec d'Atenes del segle V aC. Juntament amb Fidies i Ictinos, va concebre i dirigir la construcció del Partenó. També és el dissenyador del Temple d'Atenea Niké, així com de la secció de les muralles que defensa la ciutat.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.80. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 23 novembre 2014].
# Cal·lícrates

Cal·lícrates és el nom dels següents personatges:
* Cal·lícrates d'Esparta (segle V aC), militar espartà
* Cal·lícrates de Leòntion, dirigent de la Lliga Aquea
* Cal·lícrates (poeta), poeta grec
* Cal·lícrates (historiador) (segle III dC), historiador grec
* Cal·lícrates (arquitecte) (segle V aC), arquitecte grec
* Cal·lícrates (escultor)
# Caixa expositora

Una caixa expositora és l'embalatge que compleix una doble funció: de transport i com a expositor de producte en el punt de venda. Els principals models de caixa expositora són:
* Caixa amb tapa. És una caixa en què les tapes s'obren al punt de venda i doblegant-se sobre si mateixa, s'encaixa al fons a manera de rètol. Aquest tipus d'embalatge se sol situar en taulells o al costat de caixes enregistradores i està destinat a productes de compra compulsiva.
* Caixa amb pretallats. Es tracta d'una caixa estàndard (generalment, de solapes o wrap around) a la qual s'ha practicat una línia de pretallats en un o diversos dels seus costats. Aquest tall permet arrencar part de l'embalatge deixant així el producte exposat al prestatge. Els tipus de pretallats més comuns són:
** Perimetral. La línia de punts recorre horitzontalment tot el perímetre de la caixa.
** Oblic. El pretallat adopta la forma de falca mostrant una major superfície d'exposició al front i una protecció progressiva en els laterals de la caixa. Aquest disseny es considera més estètic que l'anterior pel que la seva popularitat és creixent en els comerços de lliure servei.
    La cinta d'esquinçat es pot considerar una variació del pretallat. Consisteix en una cinta plàstica (dos, en el cas de wrap around) que es col·loca a l'interior de la caixa i que possibilita la seva neta obertura tirant de la mateixa.
* Mebalatge doble. Es compon de dues peces unides entre si mitjançant diversos punts d'enganxat. La part inferior actua com a safata i va impresa en alta qualitat. L'altra es col·loca damunt encastada entre el producte i la base sent de pitjor qualitat tant en la seva composició com en el tipus d'impressió. La tapa s'assenta sobre la base passant així a suportar la càrrega de l'apilament. A la botiga, es desprèn la coberta amb gran facilitat (usant tres dits) deixant el producte exposat sobre el lineal. El conjunt es munta en una màquina que plega i enganxa, de doble introductor i diversos punts d'enganxat i es pot utilitzar en línies d'envasat automàtic, ja que es comporta com una caixa de solapes.
* Exposició informal. Per tal d'agilitar les tasques de manipulació, trobem freqüentment en els supermercats embalatges exposats que no van ser concebuts amb aquesta finalitat. Així passa amb aquells que s'esquincen amb cúter o amb cinta d'esquinçat deixant al producte sobresortir per la part superior. Els missatges de la caixa es corresponen a un embalatge de transport (codi de barres, nombre d'unitats, pes, etc.) I no a un promocional (característiques, missatges publicitaris, etc.) Pel que la impressió general resulta molt pobre. Se sol donar en begudes, lleixius, olis, llet i altres productes de baix valor afegit.

## Vegeu també

* Display publicitari
# Cal Casserres (Guixers)

Cal Casserres és una masia situada al municipi de Guixers, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Descobreix la Vall de Lord». Associació Turisme Vall de Lord. [Consulta: 31 desembre 2021].
# Cal Castellana Pobre (Tàrrega)

Cal Castellana Pobre és una casa de Tàrrega (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local. En aquest mateix carrer es troben altres grans cases pairals que acaben de donar un aire molt distingit a tot el carrer Agoders.

## Descripció

És una casa situada al final del carrer Agoders molt a prop de la Plaça del Carme, o popularment coneguda amb el nom de la Plaça del Pati, i donant a la part del darrere amb la Plaça de les Nacions. Aquesta casa en la planta baixa té inserit un dels arcs de pas cap a un carreró que porta cap al darrere de la Plaça Nacions. Aquestes fusió entre els elements urbanístics i l'arquitectura és pròpia de l'aprofitament dels espais urbans. Aquesta casa consta d'una façana de quatre pisos d'alçada, on a la planta baixa s'observa l'arc tallat de volta de mig punt dovellada amb una porta d'accés a la casa reformada recentment. En la primera planta hi ha tres balconades que paral·lelament tenen la seva prolongació en el pis superior on també hi ha tres balcons oberts a la façana. Finalment el pis superior té com a úniques obertures externes unes senzilles finestretes lleugerament rectangulars que són les pertanyents a les golfes d'estatura sensiblement més baixa que la resta de plantes i que aprofita interiorment l'espai de la teulada.

## Referències

* 1 2 «Cal Castellana Pobre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Burlington (Ohio)

Burlington és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.794 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burlington tenia 2.794 habitants, 1.127 habitatges, i 734 famílies. La densitat de població era de 759,7 habitants per km².
Dels 1.127 habitatges en un 25,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,8% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 34,8% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,1% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 23% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.995 $ i la renda mediana per família de 29.934 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 23.285 $. La renda per capita de la població era de 15.619 $. Aproximadament el 14,3% de les famílies i el 16,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Burlington (Nova Jersey)

Burlington és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 9.485 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burlington tenia 9.736 habitants, 3.898 habitatges, i 2.522 famílies. La densitat de població era de 1.253 habitants/km².
Dels 3.898 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,6% hi vivien parelles casades, en un 17,8% dones solteres, i en un 35,3% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 29,8% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.115 $ i la renda mediana per família de 47.969 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.012 $ mentre que les dones 28.022 $. La renda per capita de la població era de 20.208 $. Aproximadament el 5,4% de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Fills il·lustres

* James Fenimore Cooper (1789 - 1851) novel·lista .

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Campionat del món d'escacs de 2002 (FIDE)

El Campionat del món d'escacs de 2002 (versió FIDE) fou l'edició de 2002 del Campionat del món d'escacs, organitzada per la FIDE a Moscou, fent servir el mateix sistema eliminatori de les edicions anteriors.
Les primeres sis rondes es jugaren entre el 27 de novembre i el 14 de desembre, i el matx final entre el 16 de gener i el 23 de gener de l'any següent. El GM ucraïnès Ruslan Ponomariov va vèncer a la final el seu compatriota Vasil Ivantxuk, i va esdevenir el més jove Campió del món de la història.
    Final del Campionat del món d'escacs de 2002 de la FIDE 1234567Total Ruslan Ponomariov 1½½½1½½4½ Vasil Ivantxuk 0½½½0½½3½

## Referències

* ↑ «FIDE World Chess Championship 2002» (en anglès). [Consulta: 28 abril 2011].
* ↑ «Rècords en escacs» (en anglès). chess.com. Bill Wall. [Consulta: 8 juny 2010].

## Enllaços externs

* «World Chess Championship 2001-02 FIDE Knockout Matches» (en anglès). Quadres de resultats dels matxs pel Campionat del món de la FIDE de 2001, a Moscou. FIDE. [Consulta: 5 maig 2011].
* Weeks, Mark. «World Chess Championship 2001-02 FIDE Knockout Matches» (en anglès). Mark-Weeks.com. [Consulta: 3 desembre 2014].
# Campionat del món d'escacs de 2004 (FIDE)

El Campionat del món d'escacs de 2004 (versió FIDE) fou l'edició de 2004 del Campionat del món d'escacs, organitzada per la FIDE a Trípoli (Líbia), fent servir el mateix sistema eliminatori de les edicions anteriors.
Aquesta edició del Campionat del món fou molt polèmica, ja que en tant que se celebrava a Líbia, els jugadors israelians no hi podien participar. Per solidaritat o per altres raons, un gran nombre de Grans Mestres varen anul·lar la seva inscripció, i vuit dels deu millors jugadors mundials del moment (i els quatre primers) varen refusar de jugar-hi.
Les primeres sis rondes es jugaren entre 19 de juny i 4 de juliol, i el matx final entre 8 de juliol i 13 de juliol. El GM de l'Uzbekistan Rustam Kassimdjanov va vèncer en la final contra el GM britànic Michael Adams per 4½-3½ i va esdevenir el 19è Campió del món.
    Final del Campionat del món d'escacs de 2004 (FIDE) 12345678Total Michael Adams ½0101½0½3½ Rustam Kassimdjanov ½1010½1½4½

## Referències

* ↑ «FIDE World Chess Championship 2004» (en anglès). [Consulta: 17 gener 2011].

## Enllaços externs

* «World Chess Championship 2004 FIDE Knockout Matches» (en anglès). Quadres de resultats dels matxs pel Campionat del món de la FIDE de 2004, a Líbia. FIDE. [Consulta: 1r octubre 2013].
# Campionat del món d'escacs de 2004 (clàssic)

El Campionat del món d'escacs de 2004 (versió clàssica o PCA) fou l'edició de 2004 del Campionat del món d'escacs, organitzada per la Professional Chess Association a Brissago, entre el 25 de setembre i el 18 d'octubre.
Vladímir Kràmnik, el campió del món regnant de la PCA, defensà el seu títol contra l'aspirant Péter Lékó en un matx a catorze partides, que acabà empatat, de manera que en Kràmnik conservà el títol, d'acord amb les regles de l'enfrontament.
    Final del Campionat del Món de la PCA de 2004 1234567891011121314Total Vladímir Kràmnik 1½½½0½½0½½ ½½½17 Péter Lékó 0½½½1½½1½½½½½07

## Referències

* ↑ «World Chess Championship Kramnik-leko Brissago 2004». Centro Dannemann. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ «Classical World Chess Championship 2004» (en anglès). Lloc web oficial, 2004. [Consulta: 29 desembre 2010].
* ↑ «Kramnik vs Leko, 2004». chessGames.com. [Consulta: 25 octubre 2020].
# Calcarenita

Les calcarenites són roques sedimentàries detrítiques carbonàtiques, formades per la consolidació de sorres calcàries. Són equivalents als gresos, els components detrítics dels quals són terrígens. La mida dels clasts majoritaris ha d'oscil·lar entre 0,063 i 2mm (en cas de ser menors la denominació que rebria la roca seria la de calcilutita; en cas de ser majors, calcirrudita). Aquests grans poden provenir de coralls, conquilles, oòides, intraclasts, pel·lets, fragments d'altres calcàries i dolomies i altres grans carbonatats. Aquest tipus de roques es formen principalment en les zones litorals de regions tropicals, en les formacions dunars o barres costaneres, així com turbidites constituïdes per les sorres de l'erosió dels esculls coral·lins. A la zona de Populonia, a Itàlia, el nom local de panchina, designa la roca emprada pels etruscs de la costa de Piombino per a construir els seus edificis, particularment les tombes.

## Vegeu també

* Albero o Calcarenita de los Alcores

## Referències

* ↑ Dunham, R.J. (1962). Classification of carbonate rocks according to depositional texture. In Ham, W. E.. Classification of carbonate rocks. American Association of Petroleum Geologists Memoir. no. 1, pp. 108-121.
* 1 2 Flügel, E. (2010) Microfacies of Carbonate Rocks, 2nd ed. Springer-Verlag Berlin, Germany. 976 pp. ISBN 978-3-540-22016-9
* ↑ Neuendorf, K.K.E., J.P. Mehl, Jr., and J.A. Jackson, J.A., eds. (2005) Glossary of Geology (5th ed.). Alexandria, Virginia, American Geological Institute. 779 pp. ISBN 0-922152-76-4
* ↑ Scholle, P.A., D.G. Bebout, and C.H. Moore (1983) Carbonate Depositional Environments. Memoir no. 33. Tulsa, Oklahoma, American Association of Petroleum Geologists. 708 pp. ISBN 978-0-89181-310-1
# Bust a Juan Rodríguez Muñiz

L'escultura urbana coneguda pel nom Bust a Juan Rodríguez Muñiz, ubicada al Campo de San Francisco, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de marbre, és obra de Víctor Hevia, i està datada 1927.
Es tracta d'un bust, costejat per un grup d'alumnes de Juan Rodríguez Muñiz (pedagog natural del conceyu o municipi asturià d'Allande que va estudiar Magisteri i va exercir després a Oviedo durant prop de 50 anys) a 1927. L'obra tracta de retre homenatge a tots els mestres particulars que han ajudat a engrandir les mires i els coneixements de tants alumnes al llarg del temps. Víctor Hevia va esculpir aquesta figura sense remuneració, ja que també ell havia estat deixeble de l'homenatjat., Com també ho van ser l'escriptor Ramón Pérez de Ayala o l'alcalde d'Oviedo José María Fernández Ladreda, qui a més va ser un dels promotors del monument.
El bust original va ser objecte d'actes de vandalisme que van fer impossible la seva restauració, raó per la qual va ser substituït per una rèplica en marbre del país, col·locant sobre la peanya en una cerimònia que va tenir lloc el 3 d'abril de 1987. La rèplica es va fer sobre un esbós de Mauro Álvarez, que també va fer la rematada, tot i que l'escultura va ser realitzada per Andrés Rodríguez Costa en un taller de Bonielles.
Al juliol de 1988 es va produir la desaparició del bust, que va reaparèixer més tard al carrer, de manera que es va passar col·locar novament en la seva ubicació corresponent.

## Referències

* ↑ «Oviedo, un museo al aire libre (II): esculturas en el campo de San Francisco». [Consulta: 19 novembre 2018].
* 1 2 «Escultura pública en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Ruta por el Oviedo más escultural... 32 figuras que te dejarán de piedra :) ¿TE ATREVES CON UN "SELFIE" DIFERENTE EN TODAS? - GUÍA TURISMO ASTURIAS» (en castellà). GUÍA TURISMO ASTURIAS.
* 1 2 3 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* ↑ Carmen Ruiz-Tilve, «Pliegos de cordel», diario La Nueva España de Oviedo, 15-II-2006.
# Bust d'Eduard Toda

Bust d'Eduard Toda és una escultura de terracota de 53 x 24,6 19,5 cm realitzada per Agustí Querol i Subirats cap a l'any 1885, la qual es troba a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.

## Context històric i artístic

Per bé que l'escultor tortosí Agustí Querol va ésser coetani dels principals escultors del modernisme i que algunes de les seues obres coincideixen estilísticament amb el simbolisme, en realitat fou un dels més típics representants de l'escultura anecdòtica i retòrica del segle xix. Després d'una estada de tres anys a Roma, Querol s'establí a Madrid el 1887, el mateix any que va aconseguir una primera medalla a l'Exposició Nacional de Belles Arts. A partir d'aleshores va tindre una relació intensa amb els cercles oficials de la capital espanyola gràcies a la protecció i el mecenatge que li brindà Antonio Cánovas del Castillo. A Madrid va ocupar el càrrec de director del Museo de Arte Moderno i muntà un taller que es convertí en una veritable factoria d'escultura monumental, ja que Querol va omplir Espanya i Llatinoamèrica de monuments hiperbòlics.

## Descripció

Aquest bust és un retrat del diplomàtic i escriptor Eduard Toda i Güell (Reus, 1855 - Poblet, 1941), gran amic de Víctor Balaguer, que el 1884 anà com a cònsol a Egipte, feu excavacions a Tebes i reuní una col·lecció d'objectes egipcis que actualment es troba repartida entre el Museu Arqueològic Nacional d'Espanya i la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú. El bust s'aguanta damunt una base amb inscripcions egípcies gravades en baix relleu i que a la part posterior llueix la dedicatòria Al amich Toda / Record de A. Querol.

## Referències

* 1 2 3 4 Trullén, Josep Maria (dir). Judith Subirachs a Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les Col·leccions del Museu. Organisme Autònom BMVB, 2001. ISBN 8493143839. Pàg. 99.

## Bibliografia

* Gil, Rodolfo, 1910. Agustín Querol. Monografías de Arte, vol. V. Editorial Saenz de Jubera Hermanos.
* Infiesta Monterde, José Manuel, 1975. Un siglo de escultura catalana, Editorial Aura. ISBN 8421400924.

## Enllaços externs

* Agustín Querol Subirats - Escultura Urbana Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. (castellà)
# Bust (Baix Rin)

Bust (en alsacià Bíscht) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 415 habitants.
Forma part del cantó d'Ingwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes de l'Alsace Bossue.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 451 | 462 | 463 | 436 | 427 | 415 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gérard Mertz | |
# Can Delforn

Can Delforn és una obra del municipi de Sant Andreu de la Barca (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge unifamiliar d'estil modernista, de planta baixa. Fa parella amb una altra simètrica que ha sofert modificacions. La façana de la casa que es conserva intacta està decorada amb motius i elements modernistes de ceràmica vidrada de temes florals. Els maons també formen part de la decoració, donant diferents nivells a la façana. La casa queda acabada amb una faixa de maons. Cal destacar la reixa de la finestra i la barana del terrat, de ferro forjat.

## Referències

* ↑ «Can Delforn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Callie Khouri

Callie Khouri (San Antonio, 27 de novembre de 1957) és una guionista, productora i directora cinematogràfica estatunidenca.

## Biografia

De nom real Carolyn Ann Khouri, el seu pare era metge a Louisville, on va conèixer la seva mare. Posteriorment va servir en l'Exèrcit dels Estats Units a Fort Bliss a El Paso, més tard va portar una consulta privada a Paducah, Kentucky. Callie va acabar la seva graduació d'institut allà, després va estudiar arquitectura a la Purdue University però es va anar interessant en el teatre. Després de la Universitat, va estudiar a l'Institut d'Estrasburg a Los Angeles.

## Carrera

Mentre treballava per una empresa que feia anuncis i vídeos de música, va començar a escriure el seu primer guió cinematogràfic, Thelma i Louise. Per a aquell guió, va guanyar l'Oscar al millor guió original el 1992. A la cerimònia dels Oscar, va dir "Aquells de vostès que volien un final feliç a Thelma i Louise : Aquí està". També va escriure Something to Talk About. Va escriure i dirigir Divine Secrets of the Ya-Ya Sisterhood; and Mad Money, una pel·lícula de policies amb Diane Keaton, Reina Latifah, i Katie Holmes de protagonistes.

## Premis

* Oscar al millor guió original 1991 per Thelma i Louise
* Globus d'Or al millor guió 1992 per Thelma i Louise

## Referències

* ↑ IMDB

## Enllaços externs

* The Dialogue: Learn from the Masters Interview Arxivat 2008-02-23 a Wayback Machine.