OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marquesat d'Oró

El marquesat d'Oró és un títol nobiliari espanyol amb el rang de marquès. Fou atorgat el 23 de juny de 2003 pel rei Joan Carles I d'Espanya en favor del bioquímic i catedràtic d'universitat català Joan Oró i Florensa per motiu de la seua distingida contribució científica en la recerca sobre l'origen de la vida.
Rebut un any abans que morís, la denominació d'aquesta distinció pren el seu cognom patern, que és pel qual fou principalment conegut Oró i Florensa al llarg de la seva trajectòria acadèmica. Un cop finat l'any 2004, el títol fou heredat per la seua filla Maria Elena Oró Forteza, que n'és la titular actual i la Presidenta d'Honor de la Fundació Joan Oró. L'heràldica de l'escut nobiliari és el següent:
    «Partit: primer d'or, un turó de sinople movent de la punta; segon d'atzur, diagrama estructural de la molècula d'adenina, amb els 5 àtoms d'hidrogen, els 5 de nitrogen i els 5 de carboni, de plata, i els enllaços atòmics de sabre; el cap general de gules, amb un sol d'or envoltat de 4 estrelles d'argent.»
L'expert en heràldica catalana Armand de Fluvià i Escorsa, que en certificà el blasonament, destacà que els cossos estel·lars fan referència a la relació del bioquímic amb la NASA, atès que en fou assessor en el programa Apollo i en el Viking. També hi valorà la importància de la molècula d'adenina (o 6-aminopurina), per raó d'haver-ne estat el responsable de la seua síntesi química a partir de l'àcid cianhídric l'any 1959.

## Referències

* 1 2 3 de Fluvià i Escorsa, 2004, p. 72.
* 1 2 3 Real Asociación de Hidalgos de España, 2012, p. 683.
* ↑ «BOE nº 150 de 24 de junio de 2003, R.D. nº 819/2003, de concesión del título de Marqués de Oró» (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 24-06-2003 [Consulta: 25 octubre 2023].

## Bibliografia

* de Fluvià i Escorsa, Armand. Institut d'Estudis Nobiliaris Catalans. Repertori de grandeses, títols i corporacions nobiliàries de Catalunya II. Pagès Editors, 2004. ISBN 84-9779-109-6.
* Real Asociación de Hidalgos de España. Elenco de grandezas y títulos nobiliarios españoles 2012 (en castellà). Madrid: Hidalguía, 2012. ISBN 9788493931339.
# Vestavia Hills (Alabama)

Vestavia Hills és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2006 tenia 31.051 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Vestavia Hills tenia 24.476 habitants, 10.841 habitatges, i 7.878 famílies La densitat de població era de 645,9 habitants/km².
Dels 10.841 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,1% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 41 anys. Per cada 100 dones hi havia 88,6 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 70.623 $ i la renda mitjana per família de 89.746 $. Els homes tenien una renda mitjana de 72.837 $ mentre que les dones 37.083 $. La renda per capita de la població era de 40.392 $. Aproximadament el 2,2% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Vestavia Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Vestavia Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 12 de febrer 2020. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Vestfjorden

El Vestfjord és una àrea del mar de Noruega, el nom del qual significa literalment "el fiord de l'oest". És anomenat fiord perquè no deixa de ser un braç de mar si bé molt ample i obert entre l'arxipèlag de les Lofoten i el districte de Saltdal de la Noruega continental. Es troba al nord-oest de la ciutat de Bodø. El terme fiord (del nòrdic antic fjördr) també s'utilitza a les llengües escandinaves occidentals per a referir-se a les masses d'aigua, a diferència de l'anglès o el català, que més aviat aquest terme es designa a braços estrets de mar.
Vestfjord és famós per la seva pesca del bacallà, que va ser explotada a l'època medieval primerenca. Més recentment, la invasió a l'hivern d'orques a les parts interiors del Vestfjord s'ha convertit en una atracció turística. Els forts vents no són infreqüents a Vestfjord a l'hivern.

## Galeria

* La muntanya Vågakallen a l'arxipèlag de les Lofoten, vist des de l'est.
* El Vestfjord vist des d'una muntanya de Steigen
* Un dia tranquil d'estiu al Vestfjord

## Referències

* Somme, Axel, ed. (1.960). La Geografia de Norden. Londres: Heinemann.
* Soëga, Geir T. (1910). Un Diccionari concís d'islandès antic. Clarendon Press.
* Barnes, Michael (1999). Una nova introducció al nòrdic antic. London: University College. ISBN 9780903521451.
# Vall de l'Elba a Dresden

La vall de l'Elba a Dresden és un paisatge cultural que va ser creat entre els segles xviii i xix a l'entorn de la ciutat de Dresden, a l'estat federal de Saxònia (Alemanya).
S'estén per uns 20 km, des del palau d'Übigau, al nord-est, fins a la residència de Pillnitz i l'illa de l'Elba, al sud-est. Es localitza al centre de la línia de l'horitzó de la ciutat antiga de Dresden i abasta una àrea protegida de 1.930 ha i una àrea de respecte de 1.240 ha.
Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 2004 i inscrit l'any 2006 a la llista del Patrimoni de la Humanitat en perill, a causa del projecte de construcció del pont del Waldschlößchen, aprovat per referèndum el 2005. Quan la ciutat de Dresden va saber que aquesta infraestructura posava en perill la declaració de Patrimoni de la Humanitat, el 20 de juliol del 2006 va decidir desdir-se dels contractes signats, però en diverses decisions judicials fou obligada a tirar endavant el projecte i començar la construcció del pont al final del 2007.
El juliol del 2008, el Comitè del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO va decidir mantenir la vall de l'Elba dins la llista, amb l'esperança que la construcció del pont de quatre carrils que havia de travessar la vall s'aturés i es pogués restaurar la integritat del paisatge. Però, com que no se n'ha paralitzat la construcció i el dany ja és irreversible, a la reunió de Sevilla del juny del 2009, es va decidir retirar-lo de la llista definitivament.

## Referències

* ↑ Dresden és esborrada de la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO (anglès) (francès)
# Vinya d'en Miquel Figueras

La Vinya d'en Miquel Figueras és un jaciment al municipi de Mediona, a l'Alt Penedès. El jaciment es pot datar en dos moments cronològics. El primer moment pertany al paleolític superior (33.000-9.000) i el segon al calcolític (2200-1800). Durant els anys 80 Josep Gallart Romeu conduí unes prospeccions en què es trobaren cinc nuclis centrípets i dos nuclis amb extraccions tipus ascla i nou retocs i fins a 150 elements sense retocar el tipus ascla. El material està dipositat al museu municipal de Mediona.

## Referències

* ↑ Vinya d'en Miquel Figueras, Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya
# Vinyetatge

El vinyetatge és l'aparició de vores més fosques en les fotografies o imatges. Aquest efecte es produeix quan el camp de visió de l'objectiu es veu afectat per la interposició d'elements que afecten l'angle de visió. Per exemple, quan el xassís o la part metàl·lica del filtre o el porta-filtre entra dins l'angle de visió de l'objectiu i surt a la fotografia. Una altra causa de la pèrdua d'informació a les cantonades de l'escena pot ser la construcció de l'objectiu i la disposició de les lents en relació a l'angle d'incidència de la llum.

## Definició científica

Consisteix en les variacions d'il·luminació i balanç cromàtic amb simetria radial causades per la geometria de dos sistemes òptics (objectius), això es tradueix en vores més obscures. L'efecte es fa visible sobretot en les cantonades de la imatge, amb una pèrdua quasi total de la informació.

## Condicions d'aparició

Els objectius tenen un determinat camp o angle de visió, les focals curtes o angulars (17-28 mm) permeten fotografiar en sales petites (menjadors, habitacions, etc.) mentre que les focals llargues o teleobjectius (80, 200, 300 mm, etc.) redueixen la visió del camp lateral. Si utilitzem filtres davant l'òptica, l'angle de visió es veu afectat.
L'efecte de vinyetatge és molt acusat en focals molt curtes (17-28 mm) i es fa més greu com més filtres s'utilitzin, ja que aquests poden quedar retratats. Per a teleobjectius, pot ser causat per una selecció incorrecta del diafragma, o bé per una baixa qualitat de la lent de l'objectiu.
Se sol considerar com un efecte negatiu, però hi ha vegades en què es vol aconseguir aquest efecte per donar a la fotografia un aire diferent, fonent a negre les cantonades de la imatge. Per crear aquest efecte també es pot recórrer a programes d'edició de fotografia.
També es troba aquest efecte en fotografies lomogràfiques.

## Referències

* ↑ «Vinyetatge». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vinyoles

«Vinyoles» té aquests significats:
* Vinyoles (les Masies de Voltregà) o Vinyoles d'Orís, nucli del municipi de les Masies de Voltregà, a la comarca d'Osona.
* Vinyoles (Centelles), antic casal i actual masia del municipi de Centelles, a la comarca d'Osona.
* Vinyoles (Cava), mas del municipi de Cava, a la comarca de l'Alt Urgell.
* Vinyoles (Xeraco), partida del municipi de Xeraco (Safor).
# Unión Industrial

Unión Industrial fou una empresa d'instal·lació d'il·luminació a gas per a l'enllumenat públic i particular que es va establir a Vilanova i la Geltrú, constituïda el 2 de juliol de 1884. La fàbrica estava ubicada al carrer Forn del Vidre i ja a principis de 1885 donava servei a gran part de Vilanova, com per exemple la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, que va gaudir d'il·luminació a gas des del 24 de desembre de 1884, on es feia servir per il·luminar la sala de lectura i poder obrir el centre de nit. La societat estava constituïda per Florenci Sala Bordas i Francesc Ricart Marrugat com a principals socis. Més endavant, el 1895, canvià de nom i es denominà "Ricart, Sala i Cia", per recuperar el 1913 de nou el nom original. El 1960 tenia 2.120 clients. El 1964 fou comprada per Catalana de Gas y Electricidad.

## Referències

* ↑ Comas i Güell, Montserrat. La Biblioteca Museu Balaguer, un projecte nacional català (paper). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2007, p. 12. ISBN 978-84-8415-882-0 [Consulta: 21 maig 2015].
* ↑ Pere A. Fàbregas. La globalización en el siglo XIX: Málaga y el gas. Universidad de Sevilla, 2003, p. 166–. ISBN 978-84-472-0778-7.
* ↑ «Història obrera de Vilanova». web. Veu Obrera. [Consulta: 23 maig 2015].
# Vigevano

Vigevano (Avgevan en llombard) és un municipi llombard, situat a la província de Pavia i actualment sota administració de la República Italiana. L'any 2007 tenia 60.071 habitants.

## Fills il·lustres

* Giovanni Andrea Bussi (1417-1475), humanista
* Eleonora Duse (1858-1924), actriu de teatre.

## Vegeu també

* Vigevano Calcio
# Vescomtat de Carcassona

* Història d'Occitània
* Prehistòria occitana
* Els primers pobladors occitans
* Occitània romana
* Regne visigot de Tolosa
* Regne Burgundi de Provença
* Septimània visigòtica
* Ducat d'Aquitània
* Comtat de Tolosa
* Vescomtat de Carcassona
* Comtat de Provença
* Comtat de Foix
* Croada albigesa
* Occitània del segle XIV al XVII
* Occitània durant la Revolució Francesa
* Felibritge
* Regionalisme occità
* Occitània de 1900 a 1940
* Occitània sota el règim de Vichy
* Occitània fins la dècada del 1970
* Occitània i la regionalització del 1981
El vescomtat de Carcassona sorgí el 1082. En aquesta data Bernat Ató Trencavell vescomte de Nimes i Albi, al·legant els drets de la seva mare Ermengarda (que els havia venut a Barcelona abans del 1070) va reclamar els comtats de Carcassona i Rasès i els vescomtats de Besiers i Agde i se'n va apoderar. Els Trencavell varen ser senyors de fet dels dominis però només amb el títol de vescomtes. Ermengarda va morir el 1101 i el seu fill Bernat Ató I (IV de Nimes i d'Albi) fou llavors proclamat formalment vescomte de Carcassona, Rasès, Besiers i Agde. Barcelona va defendre els seus drets repetidament. El 1107 Ramon Berenguer III es va apoderar de la ciutat de Carcassona. El 1129 o 1130 va morir Bernat Ató IV i els seus fills Roger I, Ramon I i Bernat Ato V el van succeir el primer a Albi i Carcassona, el segon a Besiers i el tercer a Agde. Roger va morir sense fills el 1150 i el seu germà Ramon Trencavell I va governar els estats (menys Agde) fins al 1167. Després de set guerres (1096, 1107, 1112, 1120, 1124, 1150 i 1157) Ramon I Trencavell va reconèixer el 1157 la sobirania de Barcelona, reconeixement confirmat el 1167. El seu fill Roger II (III de Besiers) fou vescomte fins al 1194, i després el seu fill Ramon Roger fins al 1209 en què fou desposseït i empresonat per Simó de Montfort i va morir poc després en captiveri, potser emmetzinat. El seu parent Bernat Ató VI de Nimes i Agde, també va perdre els seus dominis el 1214 davant de Simó de Montfort. El 1224 el fill de Ramon Roger I, Ramon Trencavell II, després d'alguns intents fallits, va recuperar els estats del pare, però els va perdre el 1227; va tornar-los a recuperar parcialment el 1240 però finalment el 1247 va cedir els seus drets al rei de França a canvi d'una pensió.

## Llista de vescomtes

* Ermengarda de Carcassona 1082-1101
* Ramon Bernat Trencavell (marit, mort el 1074, mai fou vescomte)
* Bernat Ató IV 1101-1129
* Roger I Trencavell 1089-1150 (a vegades esmentat com Roger IV de Carcassona)
* Ramon Roger Trencavell, vers 1130-1167 (a vegades esmentat com Ramon I Trencavell)
* Roger II Trencavell 1167-1194
* Ramon Roger II Trencavell 1194-1209 (a vegades esmentat com Ramon Roger Trencavell)
* Simó de Montfort 1209-1218
* Amalric de Montfort 1218-1224
* Ramon II Trencavell 1224-1227
* a la corona de França 1227-1240
* Ramon II Trencavell 1240-1247 (parcialment)
* a la corona de França 1247
# Vescomtat de Canet

El vescomtat de Canet fou una jurisdicció feudal concedida per Sanç I de Mallorca, el 1321, al seu conseller Guillem de Guàrdia (o Saguàrdia), senyor del castell de Guàrdia al Ripollès i baró de Canet. El vescomtat abraçava Canet de Rosselló, Sant Miquel de Llotes, Santa Maria la Mar, Mosellons, Vilarnau d'Amunt, Vilarnau d'Avall, Vilallonga de la Salanca, Alenyà, Salelles, Sant Nazari de Rosselló, Tesà, Boaça, Vilanova de Raó i Torrelles de la Salanca. La seva descendència porta el cognom Guàrdia o Saguàrdia i Canet. A la mort de Guillem (1324) el va succeir el seu fill Ramon, mort vers el 1350, i la successió va passar al seu cosí Pere de Fenollet, vescomte de l'Illa. Dels Illa o Fenollet va passar als Pinós, barons de Pinós i de Mataplana fins que el Rosselló fou ocupat per Lluís XI de França, qui va donar el vescomtat a Nicolau de Llupià el 1463. Dos anys després va passar a ser de Gastó de Lió, senescal de la Santonja. Temporalment, Joan II de Catalunya i Aragó el va cedir a Pere de Rocabertí, governador general del Rosselló (1472-1475) per retornar després al Pinós. Al segle següent va passar als ducs d'Híxar, com a hereus dels Pinós.
L'any 1706 signa actes notarials com a vescomtessa de Canet la senyora Desforsa, qui delega els seus poders en Antoni de Vila Domar, escuder capità de les Guàrdies de Monsenyor el Mariscal Duc de Noailles.

## Els Canet, barons i vescomtes de Canet

* Pere Ramon ?-després del 1092.
* Ramon Berenguer (fill) després del 1092-1154.
* Berenguer I (fill) després de 1154-1197, senyor de Canet, consenyor de Ribesaltes i Parestortes.
* Ramon I (fill), senyor de Canet 1197-1204.
* Guillem I (germà), senyor de Canet 1204-1211 (per matrimoni senyor de Rodès, Domanova, Mosset i Torre Mascarda).
* Ramon II (fill), senyor de Canet, Rodès, Domanova, Mosset i Torre Mascarda) 1211-1244.
* Guillem II (fill), senyor de Canet 1244-1283.
* Timbor (filla), senyora de Canet, casada amb Ponç de Saguàrdia, senyor de la Guàrdia, 1283-?.
* Ramon III (fill), senyor de canet, ?-1313.
* Guillem III (germà), primer vescomte de Canet i senyor de la Guàrdia, 1313-1324 (vescomte 1321).
* Ramon IV (fill), vescomte de Canet, 1324-1350.
* Pere II de Fenollet (cosí germà), vescomte d'Illa i Canet 1350-1353.
* Andreu (fill) vescomte d'Illa i Canet 1353-1387.
* Pere III (fill) vescomte d'Illa i Canet 1387-1423.
* Pere Galcerà de Castre, vescomte d'Evol (gendre), vescomte d'Illa i Canet 1423-?.
* Guillem Ramon (fill) vescomte d'Evol, d'Illa i Canet ?-1463.
* Nicolau de Llupià (usurpador) 1463-1465.
* Gastó de Lió senescal de Santonya (usurpador) 1465-1472.
* Pere de Rocabertí (interí) 1472-1475.
* Pere IV (fill de Guillem Ramon) 1493-1530.

## Bibliografia

* Serres-Bria, Roland. «La chapelle Sainte-Claire du couvent royal des clarisses». A: Étvdes rovssillonnaises. Revue d'histoire et d'archéologie méditerranéennes. Tome XIV. Canet-en-Roussillon: Amis du Vieux Canet, 1995/1996.

## Referències

* ↑ «Vescomtat de Canet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vernancourt

Vernancourt és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 77 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vernancourt era de 77 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 45 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 44 eren cases i 1 era un apartament. Dels 35 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 10 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vernancourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 12 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 49 persones, 37 eren actives i 12 eren inactives. De les 37 persones actives 34 estaven ocupades (17 homes i 17 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 12 persones inactives 7 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Vernancourt hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 740 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vernancourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vernancourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Villadoz

Villadoz és un municipi de la província de Saragossa, a la comunitat autònoma d'Aragó i enquadrat a la comarca de la Camp de Daroca.
# Villadangos del Páramo

Villadangos del Páramo és un municipi de la província de Lleó, enclavada en la comarca natural del Páramo Leonés.

## Pedanies del municipi

* Celadilla del Páramo
* Fojedo del Páramo
* Villadangos del Páramo

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].

## Enllaços externs

* Web no oficial
# Villaeles de Valdavia

Villaeles de Valdavia és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Limita al sud amb Villamelendro de Valdavia, a l'oest amb Villabasta de Valdavia, al Nord amb Arenillas de San Pelayo, i a l'Est amb San Martín del Monte.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 107 | 90 | 82 | 74 |
# Vèrtex

«Vèrtex» té aquests significats:
* Vèrtex (geometria), punt comú entre dos costats consecutius d'una figura geomètrica
* Vèrtex (teoria de grafs), unitat fonamental de la qual es formen els grafs
* Vèrtex geodèsic, senyal que indica una posició exacta
* Vèrtex (revista), revista editada per la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya
Viccionari
# Volta a Suïssa 1939

La Volta a Suïssa 1939 és la 7a edició de la Volta a Suïssa. Aquesta edició es disputà del 5 al 12 d'agost de 1939, amb un recorregut de 1.724,8 km distribuïts en 8 etapes. L'inici i final de la cursa fou a Zúric. El vencedor final fou el suís Robert Zimmermann, seguit pel també suís Max Bolliger i el Luxemburguès Christoph Didier. Enrico Mollo guanyà la classificació de la muntanya, mentre Suïssa fou el millor equip.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1ª | 5 d'agost | Zúric - Grenchen | 219,6 | Constant Lauwers (BEL) | Constant Lauwers (BEL) |
| 2ª | 6 d'agost | Grenchen - Murten | 194,5 | Edgar Buchwalder (SUI) | Edgar Buchwalder (SUI) |
| 3ª | 7 d'agost | Murten - Sierre | 191,9 | Robert Lang (SUI) | Christophe Didier (LUX) |
| 4ª | 8 d'agost | Sierre - Thun | 174,1 | Robert Zimmermann (SUI) | Josef Wagner (SUI) |
| 5ª | 9 d'agost | Thun - Lucerna | 208,0 | Robert Zimmermann (SUI) | Christophe Didier (LUX) |
| 6ª | 10 d'agost | Lucerna - Lugano | 205,4 | Joseph Somers (BEL) | Robert Zimmermann (SUI) |
| 7ª | 11 d'agost | Lugano - Rorschach | 312,5 | Joseph Somers (BEL) | Robert Zimmermann (SUI) |
| 8ª | 12 d'agost | Rorschach - Zúric | 218,0 | Arsène Mersch (LUX) | Robert Zimmermann (SUI) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Robert Zimmermann (SUI) | Suïssa | 48h 45' 06" |
| 2 | Max Bolliger (SUI) | Suïssa | + 29" |
| 3 | Christophe Didier (LUX) | Luxemburg | + 36" |
| 4 | Paul Egli (SUI) | Suïssa | + 1' 23" |
| 5 | Walter Diggelmann (SUI) | Suïssa | + 16' 17" |
| 6 | Michele Benente (ITA) | Itàlia | + 17' 31" |
| 7 | Karl Litschi (SUI) | Suïssa | + 20' 19" |
| 8 | Settimio Simonini (ITA) | Itàlia | + 20' 22" |
| 9 | Robert Lang (SUI) | Suïssa | + 21' 50" |
| 10 | Leo Amberg (SUI) | Suïssa | + 22' 55" |

## Referències

* ↑ «7ème Tour de Suisse 1939», 28-10-2004. Arxivat de l'original el 2004-10-28. [Consulta: 23 agost 2018].

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany) (francès)
* «Tour de Suisse 1939» (en francès). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 26 juny 2012].