OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Art als Jocs Olímpics d'estiu de 1928

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 celebrats a la ciutat d'Amsterdam (Països Baixos) es disputaren cinc competicions d'art. Es van concedir medalles en cinc categories (arquitectura, literatura, música, pintura i escultura) per a obres inspirades en l'esport olímpic.
Les competicions d'art formaren part del programa olímpic entre 1912 i 1948, moment en el qual es van suspendre per problemes sobre la seva professionalitat. A partir de 1952, a l'entorn dels Jocs Olímpics, s'associà un entorn no competitiu de festival cultural i artístic.

## Resum de medalles
### Arquitectura

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Disseny arquitectònic | Jan Wils Olympisch Stadion | Ejnar Mindedal Rasmussen Swimming pool at Ollerup | Jacques Lambert Stadium at Versailles |
| Planificació urbanística | Adolf Hensel Stadium at Nuremberg | Jacques Lambert Stadium at Versailles | Max Laeuger Municipal Park at Hamburg |

### Literatura

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Obra lírica | Kazimierz Wierzyński "Laur Olimpijski" | Rudolf G. Binding "Reitvorschrift für eine Geliebte" | Johannes Weltzer "Symphonia Heroica" |
| Obra dramàtica | No es concedí | Lauro De Bosis "Icarus" | No es concedí |
| Obra èpica | Ferenc Mező "L'histoire des Jeux Olympiques" | Ernst Weiß "Boetius von Orlamünde" | Carel Scharten i Margo Scharten "De Nar uit de Maremmen" |

### Música

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Cançó | No es concedí | No es concedí | No es concedí |
| Composició per un instrument | No es concedí | No es concedí | No es concedí |
| Composició per orquestra | No es concedí | No es concedí | Rudolph Simonsen "Symphony No. 2 Hellas" |

### Pintura

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Pintura | Isaac Israëls "Cavalier Rouge" | Laura Knight "Boxeurs" | Walther Klemm "Patinage" |
| Dibuixos | Jean Jacoby "Rugby" | Alexandre Virot "Gestes de Football" | Władysław Skoczylas Posters |
| Obra gràfica | William Nicholson "Un Almanach de douze Sports" | Carl Moos Posters | Max Feldbauer "Mailcoach" |

### Escultura

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Estàtua | Paul Landowski "Boxeur" | Milo Martin "Athlète au repos" | Renée Sintenis "Footballeur" |
| Relleus i medalles | Edwin Grienauer Médailles | Chris van der Hoef Médaille pour les Jeux Olympiques | Edwin Scharff Plaquette |

## Medaller

En el seu moment es concediren medalles als artistes que participaren en la competició i resultaren vencedors, sent però no reconegudes actualment pel Comitè Olímpic Internacional.
| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Països Baixos | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | Alemanya | 1 | 2 | 5 | 8 |
| 3 | França | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 4 | Regne Unit | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Polònia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 | Àustria | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Hongria | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Luxemburg | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | Suïssa | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 10 | Dinamarca | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 11 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Referències

* ↑ Wagner, Juergen. «Olympic Art Competition 1928 Amsterdam». Olympic Games Museum. Arxivat de l'original el 2008-05-01. [Consulta: 13 octubre 2008].
# Art als Jocs Olímpics d'estiu de 1912

Als Jocs Olímpics de 1912 celebrats a la ciutat d'Estocolm es realitzaren cinc competicions d'art, la primera vegada que un concurs d'art formà part del programa olímpic. Es van concedir medalles en cinc categories (arquitectura, literatura, música, pintura i escultura) per a obres inspirades en l'esport olímpic.
Les competicions d'art formaren part del programa olímpic entre 1912 i 1948, moment en el qual es van suspendre per problemes sobre la seva professionalitat. A partir de 1952, a l'entorn dels Jocs Olímpics, s'associà un entorn no competitiu de festival cultural i artístic.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Arquitectura | Eugène-Edouard Monod i Alphonse Laverrière per la creació d'un pla arquitectònic d'un estadi modern | no es concedí | no es concedí |
| Literatura | Pierre de Coubertin "Oda a l'Esport" | no es concedí | no es concedí |
| Música | Riccardo Barthelemy "Marxa Triomfal Olímpica" | no es concedí | no es concedí |
| Pintura | Giovanni Pellegrini Tres frisos representant els "Esports d'Hivern" | no es concedí | no es concedí |
| Escultura | Walter Winans per l'escultura de bronze "An American trotter" | Georges Dubois Model per a l'entrada de l'Estadi | no es concedí |
* ↑ La participació de Coubertin es feu sota els pseudònims de "Georges Hohrod" i "Martin Eschbach" en representació de l'Imperi Alemany

## Medaller

En el seu moment es concediren medalles als artistes que participaren en la competició i resultaren vencedors, sent però no reconegudes pel Comitè Olímpic Internacional.
| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 | França | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Estats Units | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Suïssa | 1 | 0 | 0 | 1 |

## Bibliografia

* Bergvall, Erik (ed.) (1913). a Adams-Ray, Edward (trans.).: The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Stockholm: Wahlström & Widstrand
# Arangoiti

Arangoiti és un barri del districte de Bilbao de Deusto, el més petit i menys poblat, amb 4.621 habitants i 0,13 km². Això el fa també el barri amb major densitat de població, amb 35.546 h/km². Se situa en la faldilla de la muntanya Banderas (223 m) i limita únicament amb el barri de Deustuko San Pedro, amb la que es comunica mitjançant accessos per als vianants i un ascensor que ha estat rehabilitat a mitjan 2007. En els darrers anys s'hi han establit molts immigrants.
Des de 1959 es troba al barri la seu de l'Escola de Magisteri de la Universitat del País Basc, edifici que serà enderrocat en traslladar-se aquesta al campus de Leioa. En el solar es construiran habitatges.

## Referències

* ↑ «El Gobierno vasco rehabilitará los ascensores de Arangoiti por su "deficiente" estado». Deia.
* ↑ Baza, Naiara «Un barrio sesgado por el monte» ( PDF). Bilbao. Ayuntamiento de Bilbao, 01-03-2008, pàg. 4.
# Argyreia nervosa

Argyreia nervosa és una planta asiàtica de la família de les convolvulàcies, amb flors que recorden de lluny les roses, motiu pel qual es coneix entre qui la ingereix com a "rosa lisèrgica".

## Descripció

Planta enfiladissa amb fulles grans amb forma de cor de color verd i amb l'anvers de color blanc.
Les seves flors són d'uns 5cm de llarg amb forma d'envol i color entre porpra i rosa, més fosques en el seu interior.
El fruit sec de color marró fosc en forma de càpsula conté d'1 a 4 llavors de color marró. La càpsula està dividida en 5 seccions en forma de pètals.

## Principis actius

Les llavors contenen un 0,3% d'alcaloides.
Els components més importants són l'amina de l'àcid D-lisèrgic, també coneguda com a ergina i la isoergina.

## Ús psicotròpic

La majoria dels seus efectes són causats per la presència d'ergina. Els efectes de la ingesta oral de les llavors han sigut comparats al LSD, encara que considerablement menys potents. És caracteritzada com a psicodèlic, depenent de la dosificació. Els canvis més notables induïts són cognitius, encara que les al·lucinacions auditives també siguin sovint esmentades. La percepció de temps i espai pot ser canviada seriosament. En les dosis baixes-mitges es produeix una eufòria lleugera (il·luminació) i un aixecament d'humor.
Les llavors originals índies, així com les llavors de Ghana, tenen nivells baixos de LSA, però concentracions més altes d'altres alcaloides. Aquests extractes són menys potents, en termes d'al·lucinacions visuals. Molts usuaris de Ghana i indis relaten un estat semblant al d'un narcòtic després de la ingesta de les llavors hawaianes, moltes vegades no han patit cap al·lucinació visual en absolut. A més una dosi de la varietat Hawaiana es troba en l'ordre d'1g contra els 2g o 3g necessaris de les llavors índies o de Ghana respectivament.
Els efectes de les llavors poden ser notats després d'ingerir unes 3 llavors, d'4 a 6 és una dosi estancar, i hi ha informes de fortes al·lucinacions després de la ingesta de 12 a 16 llavors. Això també depèn de l'edat de les llavors, ja que alguns compostos psicoactius trobats en llavors hawaianes poden espatllar-se en un temps de 6 a 9 mesos.
Els efectes poden durar de 4 a 12 hores, amb efectes suaus que duren aproximadament un dia i en general és acompanyada d'incomoditat gàstrica, incloent la nàusea severa i la flatulència. Altres efectes secundaris després dels efectes d'aquestes llavors serien la fotosensibilitat i les habilitats motores perjudicades.
A vegades es recomana retirar la capa externa de les llavors per reduir aquests efectes, encara que no sembli que pugui haver-hi cap acord general quant a l'eficàcia d'aquestes pràctiques i s'ha suggerit que pot no ser cert. Com el LSD, la LSA pot causar contraccions uterines, que poden conduir a l'avortament si les llavors són consumides en la fase d'embaràs.

## Precaucions

Les dones embarassades no han d'ingerir-la per les seves propietats uterotòniques.
Pot produir nàusees o espasmes abdominals.

## Enllaços externs

* Erowid (anglès)
# Asnières-sur-Seine

Asnières-sur-Seine és un municipi francès, situat al departament dels Alts del Sena i a la regió de l'Illa de França. L'any 2005 tenia 83.300 habitants.
Està dividit entre el cantó d'Asnières-sur-Seine i el cantó de Courbevoie-1 dins del districte de Nanterre. I des del 2016, de la divisió Boucle Nord de Seine de la Metròpolis del Gran París.
És un centre industrial de l'àrea suburbana de París, sobre la riba esquerra del Sena, que té una història comuna amb la ciutat de Gennevilliers. Desproveïda de relleu, fora dels antics llits pantanosos del Sena, que han estat assecats i parcialment han estat terraplenats al final del segle xix, diversos barris de la ciutat són susceptibles de ser inundables en el marc de les crescudes del Sena.
En aquesta vila passà l'últim temps de la seva vida el famós ballarí i coreògraf Albert Aveline.

## Fills il·lustres

* Henri Barbusse (1873 - 1935) escriptor, Premi Goncourt de l'any 1916.
# Attard

Attard (maltès: Ħ'Attard) és un municipi del centre de Malta, que va esdevenir parròquia el 1499. Juntament amb Balzan i Lija forma part de "els Tres Pobles" i ha estat habitat des de l'època clàssica. L'any 2021 tenia 12.268 habitants.
El lema llatí tradicional d'Attard és Florigera rosis halo ("Perfumo l'aire amb les meves flors") a causa dels seus nombrosos jardins de flors i horts de cítrics. Els habitants d'Attard són coneguts com a saraċini.
L'arquitecte Tommaso Dingli és originari d'aquesta localitat i a ell es deuen nombroses construccions del país, com l'església d'Attard, monumental i que no ha estat alterada.

## Referències

* ↑ «Census of Population and Housing 2021: Preliminary Report» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-12-07. [Consulta: 7 desembre 2022].
# Arnold Volpe

Arnold Volpe (Kaunas, 9 de juliol de 1869 - Miami, 2 de febrer de 1940) va ser un compositor i director d'orquestra americà d'origen lituà.
Va compondre principalment música de cambra, inclòs un quartet de corda, a més d'una masurca per a violí i orquestra. Va fundar els concerts de l'Estadi Lewisohn a la ciutat de Nova York i lorquestra simfònica de la Universitat de Miami, i va dirigir cinc produccions per a la Washington National Opera, una empresa semi professional fundada el 1919 i no associada al seu homònim actual, començant tard en la seva primera temporada. Estava emparentat amb el compositor Stefan Wolpe.

## Biografia

Va néixer el 9 de juliol de 1869. Va emigrar de l'Imperi rus als Estats Units el 1898. Es va casar amb Marie Michelson. Va morir el 2 de febrer de 1940 a Miami, Florida. La seva vídua va morir el 1970.

## Referències

* 1 2 3 Dr. Volpe, Founded Stadium Concerts. Noted Conductor Who Led The First Programs Here In 1918 Dies In Florida At 70. Brought Music To Public Established Miami Symphony And Directed In Kansas City And Washington". The New York Times. Associated Press. February 3, 1940.
* ↑ McPherson, Jim, "Mr. Meek Goes to Washington: The Story of the Small-Potatoes Canadian Baritone Who Founded America’s 'National' Opera," The Opera Quarterly, volume 20, no. 2, Spring 2004
* 1 2 Mrs. Marie Volpe, Music Patron, 90". The New York Times. December 25, 1970.

## Bibliografia

* Howard, John Tasker (1939). Our American Music: Three Hundred Years of It. New York: Thomas Y. Crowell Company.
* Volpe, Marie (1950). Arnold Volpe, Bridge between Two Musical Worlds. Coral Gables, Fla.: University of Miami Press.
# Arnold Zweig

Arnold Zweig (Glogau, avui Głogów, Polònia, 10 de novembre de 1887 - Berlín, 26 de novembre de 1968) va ser un escriptor alemany.
Va estudiar a Breslau, Berlín, Göttingen i altres universitats d'Alemanya. Durant la Primera Guerra Mundial va ser soldat en l'exèrcit alemany i va servir en els dos principals fronts europeus. Fruit de les seues experiències en la guerra, l'any 1927 va escriure la novel·la "El cas del sergent Grischa" (Der Streit um den Sergeanten Grischa), considerada la seva millor obra i una de les millors novel·les bèl·liques i on relata la història d'un presoner de guerra rus víctima de la burocràcia prussiana. És la seua novel·la més coneguda i la primera d'un cicle de novel·les en les quals descriu l'impacte de la guerra sobre la societat capitalista.
Amb l'arribada en poder d'Adolf Hitler l'any 1933, va emigrar a Palestina, atesa la seua condició de fervorós antimilitarista i influent portaveu del sionisme. L'any 1948 va tornar a Alemanya Oriental on des de 1950 a 1953 va ser president de l'Acadèmia de les Lletres d'Alemanya Oriental. L'any 1958 va ser guardonat amb el Premi Lenin de la Pau entre els pobles.
La seua obra constitueix una mescla d'humanitat i realisme, amb una ironia subtil. Escriu sobre els jueus i el sionisme, com en la novel·la "De Vriendt torna a casa" (1933) i el llibre d'assajos "Insultat i exiliat" (1934). Les seues memòries es van publicar l'any 1967.

## Referències

* 1 2 Seymour-Smith, Martin. Guide to Modern World Literature (en anglès). Macmillan International Higher Education, 2017, p. 599. ISBN 9781349064182.
# Ateneu Mecànic

Ateneu Mecànic (en grec antic: Ἀθήναιος, llatí: Athenaeus) fou un escriptor i enginyer de l'antiga Grècia que va escriure una obra sobre maquinària de setge, que s'ha conservat fins als nostres dies.
La seva obra, intitulada Περὶ Μηχανημάτων (Perí Mekhanemáton, 'Sobre les màquines de guerra'), és dedicada a Marcel; segons Smith, seria el conqueridor de Siracusa Marc Claudi Marcel, de manera que Ateneu hauria viscut al segle iii aC, i es tractaria del mateix personatge que Ateneu de Cízic, esmentat per Procle com a matemàtic distingit. No obstant això, hom ha fet notar que Ateneu sembla que cita autors posteriors al segle iii aC, de manera que l'esmentat Marcel no podria ser el cònsol de segle iii aC. Hi ha autors que consideren que és el mateix personatge que Ateneu de Selèucia, filòsof peripatètic natural de Selèucia d'Isàuria, conegut per les referències d'Estrabó. Sembla, en efecte, que Ateneu hauria pogut viure a mitjan segle i aC, atès que esmenta tècniques de combat documentades a començament d'aquest segle. Si és així, el dit Marcel podria haver estat Marc Claudi Marcel, el nebot d'August.

## Referències

* ↑ Athenaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 400
* 1 2 «Athenaios 23». A: Realenzyklopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Cichorius, C «Das Werk des Athenaeus über Kriegsmaschinen». Römische Studien [Berlin], 1922, pàg. 271-9.
# Ateneu Instructiu

L'Ateneu Instructiu és una escola privada-concertada de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) que va començar a funcionar l'any 1882 quan un grup de pares de la població van veure la necessitat de crear una escola per educar els seus fills.
El que va començar com una classe on hi havia alumnes de diverses edats, s'ha convertit al cap de 125 anys en una escola de dues línies on hi ha nens i nenes des de P3 fins a segon de Batxillerat. Durant el curs 2006-2007, l'escola va celebrar el seu 125è aniversari.

## Referències

* ↑ Ruiz Carrillo, Miquel. Els anys difícils: guerra i postguerra a Sant Joan Despí, 1931-1959.
* ↑ «L'Ateneu Instructiu celebra els seus primers 125 anys». Vilaweb, 26-03-2007.

## Enllaços externs

* Ateneu Instructiu Arxivat 2010-01-16 a Wayback Machine. Pàgina web de l'escola.
# Austrochaperina brevipes

Austrochaperina brevipes és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Zweifel, R. 2004. Austrochaperina brevipes. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 1 de febrer del 2008.
# Fonteta (Baix Empordà)

Fonteta és una entitat de població del municipi baixempordanès de Forallac. Fins al 1977 fou un municipi independent que s'uní amb Vulpellac i Peratallada per a formar Forallac. L'antic terme municipal tenia una extensió d'uns 24 quilòmetres quadrats que s'estenien pels vessants nord-orientals del massís de les Gavarres, i en formaven part els poble de Fitor, el veïnat d'Abellars i l'antic poble de Torroella de Mont-ras.
El nucli urbà forma un conjunt compacte de carrers estrets a l'entorn de l'església de Santa Maria. Els forns de calç són abundants a la zona: destaca el Forn Gran.

## Història

Fonteta va ser donada per Carles el Calb al Bisbe de Girona el 844, juntament amb una altra vila rural anomenada Apiliares, probablement Abellars. El 904, quan el bisbe Servus Dei va consagrar la parròquia de la Bisbal, va concedir els delmes i les primícies de l'església de Fonteta.
El poble va pertànyer, posteriorment, a la baronia de la Bisbal. Se'n va independitzar al segon terç del segle xix. All vell municipi de Fonteta, el 1846, s'hi havia unit Fitor, que pertanyia al Marquès de Castell de Torrent.

## Referències

* 1 2 «Fonteta». Visit Peratallada. Ajuntament de Forallac. [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1960). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
# Austrochaperina derongo

Austrochaperina derongo és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Bickford, D. 2004. Austrochaperina derongo. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 1 de febrer del 2008.
# Aïllant

«Aïllant» té aquests significats:
* Electricitat: Un aïllant elèctric és aquell material amb poca conducció elèctrica i el seu objectiu és impedir el pas del corrent elèctric, la llum, el so... No existeixen cossos absolutament aïllants o conductors, sinó millors o pitjors conductors. Vegeu Aïllant elèctric.
* Termodinàmica: Material que presenta una oposició al pas de la calor. Vegeu Aïllant tèrmic.
* Acústica: Material que evita el pas del so. Vegeu Insonorització.
Viccionari
# Gran inundació del Mississipi del 1927

La Gran inundació del Mississipi, a la primavera de 1927, va ser una riuada catastròfica que va afectar la vall del riu Mississipi. Les inundacions, que van afectar part dels estats d'Arkansas, Illinois, Kentucky, Louisiana, Mississipi, Missouri i Tennessee, van causar un gran impacte, tant per la seva magnitud i danys com per a la futura gestió dels riscos d'inundació. Es calcula que, aproximadament, va quedar sota l'aigua una superfície de 70.000 km², arruïnant els conreus, afectant o destruint 137.000 edificis, provocant el desplaçament de 700.000 habitants de la zona i causant la mort de 250 persones als set estats afectats.
Les inundacions van ser el resultat de les fortes pluges persistents que van caure al centre dels Estats Units durant l'agost de 1926 i van continuar fins a la primavera de 1927. El nivell d'aigua extrem als afluents i l'impuls del vent combinats, van col·lapsar els dics de protecció de les planes inundables de la vall del Mississipi. No va ser fins a l'agost de 1927 que el flux va anar minvant i la cua de la riuada va arribar al golf de Mèxic.

## Bibliografia

* John M. Barry. Rising Tide: The Great Mississippi Flood of 1927 and How It Changed America (en anglès). Simon and Schuster, 2007, p. 528. ISBN 1416563326, 9781416563327.

## Enllaços externs

* Historial d'inundacions al Mississipi National Weather Service (NOAA) (anglès)
# Jaume Ripoll Vaquer

Jaume Ripoll Vaquer (Palma, 1977) és cofundador i director editorial de la plataforma de visionat sota demanda Filmin. També és impulsor del festival de cinema mallorquí Atlàntida.

## Biografia

Neix en una família vinculada al món del cinema. El seu pare va començar a treballar programant cinemes i després va regentar el cinema d'Alaró. Finalment, faria el pas a regentar videoclubs, on Ripoll forjaria el seu gust pel cinema i començaria a fer recomanacions a la clientela.
L'any 2000, es matricula a l'ESCAC on es llicencia en Direcció, com a part de la tercera promoció de l'escola. Quan fa tercer de carrera, el seu pare mor i ell hereta el negoci familiar de videoclubs i distribució de VHS. Dona continuïtat al negoci primer a través de la distribuïdora Manga Films i, després, fent el salt a Cameo, la distribuïdora de Juan Carlos Tous.
En aquell moment es desfà dels videoclubs i es desplaça a Barcelona per començar a treballar en una plataforma de distribució en xarxa. Allò és el germen de Filmin, que començarà a cuinar l'any 2006 i llançara el 2008 conjuntament amb Tous i José Antonio de Luna.
Ripoll ha estat jurat en festivals com el de Berlín, l'In-Edit o el Festival de Sitges i ha fet conferències als festivals de Cannes, Venècia, Berlín, Locarno, Rotterdam, San Sebastià, EuropaCinema Prague i Unifrance Paris. Entre 2013 i 2017 va ser director del màster de Distribució Online de la Universitat Oberta de Catalunya.
En el terreny de la producció, va debutar el 2015 amb Barcelona, nit d'hivern. També ha estat productor executiu de pel·lícules com Ojos Negros, Samantha Hudson, Jean François i el sentit de la vida o El ventre del mar, d'Agustí Villaronga. Com a guionista, ha participat en l'escriptura de Som gent honrada d'Alejandro Marzoa.

## Referències

* 1 2 «Jaume Ripoll: «L’algoritme va contra el plaer de la descoberta»». El Temps. [Consulta: 28 febrer 2023].
* 1 2 3 Nast, Condé. «Jaume Ripoll, fundador de Filmin: “Nunca he visto entera 'Lo que el viento se llevó', me da como mucha pereza”» (en espanyol europeu), 02-01-2022. [Consulta: 28 febrer 2023].
* 1 2 3 Redacción. «Jaume Ripoll: "2022 aún será un año de crecimiento"» (en castellà), 20-01-2022. [Consulta: 28 febrer 2023].
* ↑ «Jaume Ripoll: “En Filmin nos gustaría hacer más producción, pero tiene un coste y un riesgo elevado”» (en castellà), 15-02-2022. [Consulta: 28 febrer 2023].