OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Goomba

Un Goomba és un personatge de Super Mario. Va aparèixer per primera vegada a Super Mario Bros., de la NES. És el primer enemic de la saga. Com que és un personatge difícil d'explicar, té diverses explicacions no exactes. Per exemple, normalment es diu que un Goomba és una espècie maligna de Toad o un xampinyó dolent que té vida.
Segons la descripció d'un Goomba en el joc Super Smash Bros. Melee de Nintendo Game Cube, és un traïdor de les forces armades del Regne Xampinyó.
Té forma de bolet, però molt més gran i d'un color marró. Té dues celles molt llargues i dos ulls bastant grans. Té dos ullals com a dents a la boca.

## Referències

* ↑ Eurogamer. «Miyamoto on World 1-1: How Nintendo made Mario's most iconic level», 07-09-2015.
* ↑ «Iwata Asks: New Super Mario Bros. Wii Volume 2». Nintendo. Arxivat de l'original el 2009-12-17.
# Martin Eden

Martin Eden és una novel·la autobiogràfica i naturalista de Jack London (1876-1916), publicada per entregues entre 1908 i 1909 a la revista The Pacific Monthly i en forma de llibre aquell darrer any. El tema és la formació d'un artista, Martin Eden, i la seva evolució, i pertany al gènere Künstlerroman.

## Argument de l'obra

És la història d'un proletari, un noi de poble que es fa mariner i, als vint anys, descobreix a Oakland la cultura, en ser acollit en una refinada família burgesa, i s'esforça en millorar-se, com en Jude, l'obscur de Thomas Hardy, mitjançant la formació autodidacta. Martin intenta convertir-se en un escriptor al principi amb l'ajuda de la filla de la família, Ruth Morse, de la qual n'està enamorat, però ella l'abandona en veure que no assoleix les seves expectatives. Martin, però persisteix, llegeix molt i escriu, encara que els editors rebutgen un cop i un altre els seus relats, i a la fi assoleix el reconeixement i la fortuna.
Això no obstant, es desespera per haver obtingut només un èxit a mitges que li sembla pitjor que un fracàs, ja que encara que ha obtingut el respecte de la societat burgesa, ha desenvolupat un profund rancor, està tip del seu treball i de l'amor no correspost, i es llença a la mar submergint-se tan profundament que ja no en pot sortir. Sent que no se'l valora pel seu esforç sinó només per la fama. En pujar de nou al vaixell se sent estrany i s'adona que ja no és el que era. Finalment, dona la seva fortuna als seus amics de classe treballadora i se suïcida.
Martin Eden es diferencia de Jack London en què rebutja el socialisme, l'ataca com una «moral d'esclaus», i se sosté en un individualisme nietzscheà. En una nota a l'escriptor Upton Sinclair, London va escriure: «Un dels motius d'aquest llibre va ser atacar l'individualisme (en la persona de l'heroi). Dec haver-me confós perquè ni un sol crític ho ha descobert».
En català, el llibre fou editat per Edicions de 1984 amb traducció de Roser Berdagué.

## Referències

* ↑ Alou, Damià. «La novel·la de formació de Jack London». Ara, 16-07-2016. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ Iquadrat. «Martin Eden». [Consulta: 27 desembre 2020].
# Angle de fregament intern

En enginyeria, l' angle de fregament intern és una propietat dels materials granulars.
L'angle de fregament té una interpretació física senzilla, en estar relacionat amb l ' angle de repòs o màxim angle possible per al pendent d'una pila d'aquest material granular. En un material granulós qualsevol l'angle de repòs està determinat per la fricció, la cohesió i la forma de les partícules però en un material sense cohesió i on les partícules són molt petites en relació a la mida del pila l'angle de repòs coincideix amb l'angle de fregament intern.
És especialment important en mecànica de sòls per determinar tant la capacitat portant com la resistència al lliscament d'un terreny arenós.

## Mesura

Existeixen nombrosos procediments per determinar l'angle de repòs, cada un produeix resultdos lleugerament diferents. Malauradament els resultats són altament dependents de la metodologia exacta de l'experimentador i com a resultat, les dades de diferents laboratoris poden no ser comparables. A més en el rang de $\scriptstyle 30^{\circ }<\varphi <38^{\circ }$ la capacitat portant d'un terreny depèn exponencialment de la tangent d'aquest angle:
   $p_{ter}\varpropto i^{\pi \tan \varphi }$
Pel que petits errors en la determinació de l'angle condueixen a estimacions molt diferents de la capacitat portant. Alternate en molts casos fer-se una mesura mitjançant un instrument anomenat cèl·lula de tallant, la mesura estaria directament relacionada amb la capacitat portant.

## Aplicacions

L'angle de fregament intern de vegades intervenen en el disseny d'equips per al processament de partícules sòlides. Per exemple, es pot usar per a dissenyar una sitja d'emmagatzematge o el dimensionament d'una cinta transportadora per a materials granulosos. I igualment en geotècnia i geologia l'angle de fregament intern és important per a determinar l'estabilitat de talussos, la resistència d'una fonamentació o per al càlcul de l'empenyiment del terreny.

### Larves de formiga lleó

La larva de formiga lleó atrapa formigues i altres petits insectes excavant un forat cònic en sorra solta, tal que el pendent del mateix està molt proper a l'angle de repòs de la sorra. Així quan un petit insecte ronda pel forat, el seu pes causa que la sorra caigui cap a l'interior arrossegant l'insecte cap al centre, on la larva de formiga lleó espera a l'aguait.

## Referències

* ↑ Effects of slope and particle size on ant Locomotion: Implications for choice of substrat by antlions , Botz, Jason T.; Loudon, Catherine; Barger, J. Bradley, Olafsen, Jeffrey S.; Steeple, Don W.; (J. Kansas. Entomològi. Soc) , ISSN 0022-8567, 2003, vol. 76, NO3, pàg. 426-435 abstract

## Vegeu també

L'angle de fregament intern té un paper important en altres àrees de la geotècnia i la geologia, entre els quals:
* Allau
* Duna
* Fossa oceànica
* Con detrític
# Maurice Blood

Maurice Blood (Clifton, Bristol, 15 de febrer de 1870 - Hampstead, Londres, 31 de març de 1940) va ser un tirador anglès que va competir a primers del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on disputà quatre proves del programa de tir. En la prova de rifle militar, 1000 iardes guanyà la medalla de bronze, mentre en tir al cérvol, tret simple i tir al cérvol, doble tret fou quart i en rifle lliure, 300 metres tres posicions fou onzè.

## Referències

* ↑ «Maurice Blood Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-10. [Consulta: 19 març 2016].
# Jon Ludvig Hammer

Jon Ludvig Hammer (2 de juny de 1990) és un jugador d'escacs noruec que té el títol de Gran Mestre Internacional des del 2009. És amic i segon de Magnus Carlsen.
A la llista d'Elo de la FIDE del febrer de 2022, hi tenia un Elo de 2613 punts, cosa que en feia el jugador número 3 (en actiu) de Noruega i 189 del món. El seu màxim Elo va ser de 2705 punts, a la llista del febrer de 2016.

## Resultats destacats en competició

El 2009 representant Noruega obtingué la medalla d'or individual al primer tauler al Campionat d'Europa per equips ocupant el primer tauler amb el resultat particular de 6½ punts de 9 i una performance de 2792. El juliol del 2012 fou campió de l'Obert d'Andorra amb 7 punts de 9, els mateixos punts que Kiril Gueorguiev, Miquel Illescas Córdoba i Julen Luís Arizmendi Martínez.
Fou nominat per a jugar la Copa del Món de 2013 on derrotà Sergei Movsesian a la primera ronda i David Navara a la segona ronda, però fou eliminat a la tercera ronda per Gata Kamsky. El 2013 fou Campió de Noruega amb 7 punts de 9.
El gener del 2016 fou segon a la "Rilton Cup" amb 7½ punts de 9, a mig punt del campió Maksim Rodshtein.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Jon Ludvig Hammer» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Noruega"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Jon Ludvig Hammer «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 2 febrer 2016].
* ↑ «30è Obert d'Andorra». [Consulta: 22 juliol 2015]. (anglès)
* ↑ «Campió de Noruega 2013». [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «Rodshtein wins Rilton Cup». chessbase.com. [Consulta: 10 gener 2016].
# Quimet Pla

Joaquim Pla i Planas, més conegut com a Quimet Pla, (Olesa de Montserrat, 1950) és un actor de teatre, clown i director de teatre català, cofundador del grup de teatre Comediants.

## Trajectòria

La seva formació va ser en tècniques de circ, teatre gestual i Commedia dell’Arte en tallers amb Ernie Martin de l’Actor’s Studio de Nova York, Eugenio Barba, Dario Fo, la companyia Bread and Puppet, Leo Bassi, Carlo Bozzo i també en tallers de teatre Nô i teatre balinès.
Pla va ser un dels fundadors l’any 1971 de la companyia de teatre de carrer Comediants juntament amb Jaume Bernardet, Rita Kuan-Jin-Hua, Àngels Julian, Joan Font, Quim Mas, Andreu Sánchez, Joan Armengol Mercè Arnella, Maria Teresa Estrada, Jordi Bulbena, Paca Solà i Anna Lizaran. Va formar part de la companyia durant vint anys, participant en alguns dels espectacles més destacats com Non plus plis (1972), Plou i fa sol (1976, amb el qual van guanyar el Premi Ciutat de Barcelona d’arts escèniques), Sol, solet (1978) o la cerimònia de clausura dels Jocs Olímpics de Barcelona.
Un cop va abandonar Comediants va fundar l’any 1996 juntament amb la seva parella, la també actriu i clown Núria Solina, la companyia Tot Terreny. Tot Terreny es va acabar convertint en la companyia familiar amb la incorporació dels fills de la parella, els actors i clowns Diana Pla i Oriol Pla, amb els quals van muntar l’espectacle Travy (2018). La companyia Tot Terreny ha produït espectacles infantils, de carrer, per sala i per a instituts. Cal fer una menció especial al monòleg multipremiat Ragazzo (2018), produït per Tot Terreny, escrit i dirigit per Lali Àlvarez i protagonitzat per Oriol Pla que va girar durant anys per escenaris de tot Espanya.
En televisió, Quimet Pla ha actuat en sèries com Ventdelpla, Polseres Vermelles i Kubala, Moreno, Manchón i en programes com Polònia o Crackòvia. En cinema ha participat en produccions com El paraíso ya no es lo que era de Francesc Betriu (2001), Estiu ‘93 de Carla Simón (2017) o Incerta glòria d’Agustí Villaronga (2017).
Quimet Pla va rebre el Premi de la Crítica Serra d’Or 2008 per la seva trajectòria artística.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Quimet Pla». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 2024].
* ↑ Fonalleras, Josep Maria «Llull signa». El Periodico, 18-04-2016.
* ↑ Puig Taulé, Oriol. «Gran família de còmics». El Pais, 02-01-2023. [Consulta: 24 gener 2024].
# CD de la Creu del Sud

CD de la Creu del Sud (CD Crucis) és una estrella variable de magnitud aparent mitjana +10,89. S'hi localitza a la constel·lació de la Creu del Sud a 7 minuts d'arc de la variable BZ Crucis. És membre del cúmul Hogg 15 i s'hi troba aproximadament a 3000 parsecs (9.780 anys llum) del sistema solar.
CD Crucis és un sistema binari massiu compost per un calent estel blau de la seqüència principal de tipus espectral O5V i un estel de Wolf-Rayet de tipus WN6. Constitueix una binària eclipsant amb un període orbital de 6,24 dies, i l'òrbita és circular. La separació entre els dos estels és de 0,32 ua o 68 radis solars. L'estrella blava és la més lluminosa, amb una lluminositat bolomètrica 850.000 vegades major que la lluminositat solar; per la seva banda, l'estel de Wolf-Rayet és 120.000 vegades més lluminós que el Sol. En rajos X el parell és més lluminós del que caldria esperar considerant les components individualment; aquest excés s'atribueix a l'existència de plasma a elevada temperatura a la zona d'interacció entre els vents estel·lars dels dos estels. A més, la temperatura d'eixe plasma varia durant el cicle orbital de la binària. Aquest comportament també ha estat observat en V444 Cygni, una binària semblant a CD Crucis.
L'estel blau és 57 vegades més massiu que el Sol i el seu acompanyant té una massa de 48 masses solars. Igual que altres estels de Wolf-Rayet, aquesta component del sistema perd massa a raó de 3,0 × 10$^{-5}$ masses solars per any, mentre que l'estel blau ho fa a un ritme trenta vegades menor.

## Referències

* ↑ «The Galactic WN stars. Spectral analyses with line-blanketed model atmospheres versus stellar evolution models with and without rotation» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 12-09-2006, pàg. 1015–1031. DOI: 10.1051/0004-6361:20065052.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Dimitri Pourbaix «SB9: The ninth catalogue of spectroscopic binary orbits» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 9-2004, pàg. 727–732. DOI: 10.1051/0004-6361:20041213.
* ↑ HD 311884 -- Wolf-Rayet Star (SIMBAD)
* 1 2 Bhatt, Himali; Pandey, J. C.; Kumar, Brijesh; Singh, K. P.; Sagar, Ram «X-ray emission characteristics of two Wolf-Rayet binaries: V444 Cyg and CD Cru». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 402, 3, 2010. pp. 1767-1779.
# Michael Kelly (tirador)

Michael Kelly (Galway, 29 de març de 1872 - Coblença, 3 de maig de 1923) va ser un tirador irlandès de naixement, però estatunidenc d'adopció, que va competir a començaments del segle xx. El 1888 emigrà als Estats Units. El 1893 s'incorporà al Cos d'Enginyers de l'Exèrcit dels Estats Units.
El juny de 1920 es nacionalitzà estatunidenc, i pocs dies després va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa de tir. Guanyà la medalla d'or en ambdues proves, la de pistola militar, 30 metres per equips i la de pistola lliure, 50 metres per equips.

## Referències

* 1 2 «Michael Kelly Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 14 desembre 2017].
# Joseph Wallis

Joseph Godfrey Wallis (Kings Norton, West Midlands, 20 de juliol de 1873 - ?) va ser un jugador de rugbi anglès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de rugbi, com a integrant de l'equip Moseley Wanderers RFC, que exercia d'equip nacional en aquesta competició.

## Referències

* ↑ «Joseph Wallis Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2012. [Consulta: 27 setembre 2015].
# Irma Schmiedegg

Irma Schmiedegg (Trieste, 9 de gener de 1901 - Innsbruck, 12 de juny de 1991) va ser una esquiadora austríaca, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Nascuda a Trieste, on el seu pare treballava al ferrocarril, abans de començar l'escola es va traslladar a Innsbruck, on va entrar en contacte amb l'esquí. Va guanyar diverses curses internacionals a finals dels anys vint i principis dels anys trenta i el 1931 va guanyar la medalla de bronze en la prova del descens del Campionat del Món d'esquí alpí disputat de Mürren, rere les britàniques Esme Mackinnon i Nell Carroll. El 1932 va guanyar el descens, l'eslàlom i la combinada dels campionats nacioansl.

## Referències

* 1 2 Österreichische Skistars von A-Z : emotion made in Austria. Hall in Tirol: Ablinger Garber, 2008, p. 387. ISBN 978-3-9502285-7-1.
* ↑ «SCHMIEDEGG Irma - Athlete Information». [Consulta: 19 desembre 2020].
# The Barretts of Wimpole Street (pel·lícula de 1934)

The Barretts of Wimpole Street és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Sidney Franklin i estrenada l'any 1934. Fou nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula. L'any 1957, el mateix director va realitzar un remake de la pel·lícula.

## Argument

Edward Moulton-Barrett és un antic terratinent, fervorós de la paraula de Déu, que té gairebé recloses a casa les seves tres filles, a les quals ha prohibit contreure matrimoni per tota la vida. Elizabeth, la filla mitjana, una prometedora poetessa malalta de tuberculosi, coneix el poeta Robert Browning (March) amb el qual fa temps que s'escriu, i ambdós s'enamoren, cosa que farà que hagin d'enfrontar la tirania del pare.

## Repartiment

* Norma Shearer: Elizabeth Barrett
* Fredric March: Robert Browning
* Charles Laughton: Edward Moulton-Barrett
* Maureen O'Sullivan: Henrietta Barrett
* Katharine Alexander: Arabel Barrett
* Ralph Forbes: Capità Surtees Cook
* Marion Clayton Anderson: Bella Hedley
* Ian Wolfe: Harry Bevan
* Una O'Connor: Wilson
* Leo G. Carroll: Dr. Ford-Waterlow

## Nominacions

* 1935: Oscar a la millor pel·lícula i Oscar a la millor actriu per Norma Shearer
# Bernie Wrightson

Bernie Wrightson (Baltimore, 27 d'octubre de 1948 - Austin, 18 de març de 2017) era un dibuixant de còmics estatunidenc especialitzat en el gènere de terror, i cocreador junt amb Len Wein del personatge Swamp Thing.

## Biografia

Si bé el 1968 va tenir el seu primer reconeixement com a nou talent en una convenció de ciència-ficció, la seva carrera professional va començar dos anys després, vinculat a DC Comics des de finals dels anys 60 amb la revista House of Mystery. El 1971 apareix Swamp Thing (La Cosa del Pantà), amb textos de Len Wein en el número 92 de la revista House of Secrets, passant a tenir la seva pròpia sèrie a l'any següent. Wrightson deixa de dibuixar al personatge en el número 10.
Va deixar DC per entrar en Warren, va adaptar el còmic clàssics de la literatura de terror, com ara Aire fresc, de H.P. Lovecraft i el gat negre, d'Edgar Allan Poe. També adaptaria Creepshow, de Stephen King.
Va treballar també per a Marvel, on va donar la seva visió de personatges Conan, Doctor Strange, Hulk i Gargoyle.
Del seu treball posterior se'n destaca la il·lustració d'històries de terror per a l'editorial Warren, incloent treballs de Stephen King. Ha il·lustrat també episodis de Batman (The Cult) i The Punisher, entre d'altres.
També va col·laborar en el món del cinema, aportant: La casa del pantà (1982), Caçafantasmes (1984) i el primer Spiderman (2002). La seva relació amb el cinema inclou no solament el disseny de personatges en Els caçafantasmes o Spiderman, sinó també l'actuació a When Zombies Attack!! (2001).
Operat d'un càncer de cervell mesos abans, Wrightson morí el 18 de març de 2017.

## Referències

* ↑ «Mor Bernie Wrightson, mestre del còmic de terror i pare del Monstre del Pantà». CCMA, 19-03-2017 [Consulta: 19 març 2017].

## Enllaços externs

* Bernie Wrightson - Lloc web oficial
# Nino Salukvadze

Nino Salukvadze (nascuda l'1 de febrer de 1969 a Tbilisi) és una tiradora olímpica de georgiana. Ha sigut tres cops olímpica i ha guanyat una medalla d'or i una d'argent mentre competia per a la Unió Soviètica el 1988, i el bronze el guanyà per a Geòrgia el 2008. El 2021, gràcies a la seva participació al Jocs Olímpics de Tòquio de 2020, es va convertir en la dona amb més participacions als Jocs Olímpics, amb un total de 9.
A l'edat 19, guanyà la competició de pistoles esportiva de les dones de 25 comptadors i es posava segona en la competició de pistoles d'aire femenina de 10 comptadors als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988.

## Jocs Olímpics d'estiu de 2008

Geòrgia i Rússia estava en guerra quan Salukvadze competia en la competició de pistoles d'aire femenina de 10 comptadors als Jocs Olímpics de 2008 amb la llançadora russa Natalia Paderina. Després que Salukvadze guanyés el bronze i Paderina l'argent, compartien un petó al pòdium i demanaren als dos governs acabar la guerra.

## Referències

* 1 2 3 «Nino Salukvadze Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com», 03-12-2016. Arxivat de l'original el 2015-10-01. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ 20minutos. «Nino Salukvadze se convierte en la mujer con más Juegos Olímpicos a sus espaldas» (en castellà), 25-07-2021. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Olympedia – Nino Salukvadze». [Consulta: 13 març 2022].
* 1 2 Gardner, Alan. «Olympics Beijing 2008: Shooting - The Russian Natalia Paderina and Georgia's Nino Salukvadze share a podium» (en anglès). The Guardian, 10-08-2008. [Consulta: 13 març 2022].
# Juan Antonio Rodríguez Iglesias

Juan Antonio Rodríguez Iglesias (Dolores, 9 de juliol de 1928 - 27 de setembre de 2019) fou un remer uruguaià que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres on, formant parella amb William Jones, guanyà la medalla de bronze en la prova de dobe scull del programa de rem. Quatre anys més tard, als jocs de Hèlsinki, formant parella amb Miguel Seijas, tornà a guanyar la medalla de bronze en la mateixa prova. Als Jocs Panamericans de 1955 guanyà la medalla de plata en la prova de scull individual.

## Referències

* 1 2 3 «Juan Rodríguez Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 de gener 2012. [Consulta: 29 juliol 2019].
# Milorad Mažić

Milorad Mažić (Vrbas, Sèrbia, 23 de març de 1973) és un àrbitre de futbol i administrador serbi.

## Trajectòria

El dia 1 de gener de 2009, va debutar professionalment a l'Associació de Futbol de Sèrbia (FSS) arbitrant els partits de la SuperLliga Sèrbia (Primera divisió del país). Pocs mesos després, al maig, va ser convocat per la Unió d'Associacions de Futbol Europees (UEFA) per participar en la fase final del Campionat d'Europa Sub-17 que es va celebrar a Alemanya. Aquí hi dirigí dos partits de la fase de grups i una semifinal. Al mes d'agost va arbitrar un partit amistós entre la Montenegro contra la de Gal·les i a l'octubre un partit de la classificació per a la Copa del Món de Futbol de 2010.
El setembre de 2010 va arbitrar per primera vegada un partit de la Lliga Europea de la UEFA en la fase de grups durant un partit decisiu entre el Liverpool FC i l'AC Sparta Praha.
El juny de 2011 va ser convocat per la UEFA per arbitrar les finals de l'Eurocopa Sub-21 de 2011 on va dirigir dos partits de la fase de grups i el partit pel tercer lloc. Durant la Lliga Europea de la UEFA 2011-12, destacà per haver dirigit un total de 8 partits.
L'abril de 2012 va ser introduït per la FIFA en una llista de 52 àrbitres preseleccionats per al mundial de 2014. El setembre de 2012 va debutar en la fase de grups de la Lliga de Campions de la UEFA, arribant a dirigir un partit de la primera ronda entre el Futbol Club Barcelona i l'FC Spartak de Moscou.
L'abril de 2013 fou designat per primera vegada per a les semifinals de l'Europa League, dirigint el partit d'anada i tornada entre el Fenerbahçe SK i l'Sport Lisboa e Benfica. Seguidament al mes de juny va ser designat per la FIFA per arbitrar per primera vegada amb la Selecció de futbol de Sèrbia a la Copa del Món de futbol sub-20 de 2013 celebrada a Turquia, dirigint un partit de la fase de grups i de vuitens de final. Al novembre la comissió d'arbitratge de la FIFA el va designar per arbitrar el partit de tornada a la segona ronda entre la Selecció de futbol de Romania i la de Grècia.
El març de 2013, la FIFA el va incloure en la llista de 52 àrbitres candidats per la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. El gener de 2014, la FIFA el va incloure a la llista definitiva d'àrbitres pel mundial.

## Referències

* ↑ «Open list of prospective referees & assistant referees for the 2014 FIFA World Cup», 07-03-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 juny 2014].
* ↑ «Referees & Assistant referees for the 2014 FIFA World Cup™». FIFA.com, 14-01-2014. Arxivat de l'original el 16 de gener 2014. [Consulta: 22 juny 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa a transfermarkt.co.uk (anglès)
* Biografia