OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ennio

Ennio és una pel·lícula documental de 2021 dirigida per Giuseppe Tornatore que celebra la vida i el llegat del compositor italià Ennio Morricone (1928-2020) a través d'entrevistes a directors, guionistes, músics, compositors, crítics i col·laboradors que van treballar amb ell o el van gaudir al llarg de la seva llarga trajectòria. Ha estat doblada i subtitulada al català.
La pel·lícula es va estrenar el 10 de setembre de 2021 a la 78a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, als cinemes italians el 27 de gener de 2022 i a les plataformes digitals el 22 d'abril de 2022.

## Argument

Giuseppe Tornatore, el director guanyador d'un Oscar, per Cinema Paradiso (1988), ret homenatge al seu amic i col·laborador Ennio Morricone, resseguint la vida i les obres del llegendari compositor, des del seu debut amb Sergio Leone fins al premi Oscar per The Hateful Eight el 2016. Entrevistes a directors i músics reconeguts, les gravacions d'algunes de les gires mundials aclamades del mestre, clips d'algunes pel·lícules icòniques musicades per Morricone i imatges exclusives de les escenes i llocs que van definir la seva vida.

## Repartiment

* Ennio Morricone
* Giuseppe Tornatore
* Carlo Verdone
* Clint Eastwood
* Quentin Tarantino
* Oliver Stone
* Hans Zimmer
* Barry Levinson
* Dario Argento
* Bernardo Bertolucci
* Quincy Jones
* Bruce Springsteen
* Lina Wertmüller
* Marco Bellocchio
* Paolo Taviani
* Vittorio Taviani
* Zucchero Fornaciari
* Roland Joffé
* John Williams
* Enzo G. Castellari
* Alessandro De Rosa
* Pat Metheny
* Mike Patton
* James Hetfield

## Referències

* ↑ «Giuseppe Tornatore Adapting His Own Oscar-Winning Film ‘Cinema Paradiso’ to TV». Indiewire.com, 01-08-2022 [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «‘Ennio’: Film Review». The Hollywood Reporter, 17-09-2021 [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Venice Review: Giuseppe Tornatore’s ‘Ennio’». Deadline, 12-09-2021 [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «'Ennio': Giuseppe Tornatore Makes The Epic Case For Legendary Film Composer Ennio Morricone's Legacy [Venice Review]». ThePlaylist.net, 10-09-2021 [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Ennio». Goita què fan, ara!. [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ «Giuseppe Tornatore Gets Standing Ovation Before and After ‘Ennio’ Screens in Venice». Variety, 11-09-2021 [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «ENNIO - Dal 27 gennaio 2022 al cinema - CinemaItaliano.info» (en italià). www.cinemaitaliano.info. [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «Ennio review – Giuseppe Tornatore’s heartfelt tribute to film composer Morricone» (en anglès). the Guardian, 20-04-2022. [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «‘Ennio’, il doc di Tornatore riesce a contenere l’arte e la vita incontenibili di Morricone | Rolling Stone Italia» (en italià). Rolling Stone, 11-09-2021 [Consulta: 24 gener 2022].
# Simón Archilla y Espejo

Simón Archilla y Espejo (Murtas, 1836 - 29 d'agost de 1890) és un matemàtic espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Es doctorà en ciències a la Universitat Complutense de Madrid. Després fou catedràtic de matemàtiques a la Universitat de Barcelona i posteriorment catedràtic de càlcul infinitesimal a la Universitat Central de Madrid. Sobre aquesta disciplina publicà nombrosos treballs. En 1881 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona i en 1886 de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, on ingressà en 1888 amb el discurs Concepto y principios fundamentales del Cálculo infinitesimal.

## Obres

* Principios fundamentales del cálculo diferencial (1880)

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2016-04-24 a Wayback Machine. al web de la RACAB
* ↑ Biografia al web de la RAC
# Quark d

El quark baix o quark avall, en anglès quark down o quark d, representat internacionalment pel símbol d, és un dels sis tipus o aromes de quark existents a la natura. És un element fonamental de la matèria (la major part de la qual està formada per quarks i leptons), que es caracteritza per tenir una càrrega elèctrica de -1/3 de la càrrega elemental, un isoespín feble (isoespín en la força nuclear feble) de -1/2 i una aroma de -1/2. La seva massa podria estar entre 4 MeV/c² i 8 MeV/c², tot i que no es coneix del cert. La seva antipartícula és l'antiquark d.
El quark avall, d, i el quark amunt, u, són els dos quarks de primera generació, més estables que els altres i que es van mantenir més d'un segon després del big-bang, tot i que sempre agrupats en hadrons, com per exemple protons o neutrons. Com els altres quarks, el quark d té càrrega de color: "vermella", "verda" o "blava"; i és sensible a la gravetat i a la força nuclear forta portada per gluons. En aquesta darrera, un intercanvi entre un quark u i un d no és rellevant. Per exemple, un protó està format per dos quarks u i un d, mentre que un neutró ho és per un u i dos d. Les masses del protó i del neutró són semblants, cosa que fa que es comportin de manera essencialment igual front a les forces nuclears fortes.
La seva existència va ser postulada per primera vegada, i de forma independent, per Murray Gell-Mann i George Zweig l'any 1964, en desenvolupar el model de quarks, amb aleshores només tres d'aquests. El 1967, hom els va captar per primera vegada en experiments portats a terme al Centre de l'Accelerador Linear de Stanford (en anglès, Stanford Linear Accelerator Center, SLAC), un laboratori de la Universitat Stanford.

## Referències

* ↑ K. Nakamura et al. (Particle Data Group). «PDGLive Particle Summary 'Quarks (u, d, s, c, b, t, b', t', Free)'». Particle Data Group, 2011. [Consulta: 8 agost 2011].
* ↑ Física nuclear I, de Jaume Jorba i Bisbal, ETSEIB, Edicions UPC, 2000 ISBN 9788483013731 (català)
* ↑ Sobre el premi Nobel de Física 1999, de Domènec Espriu, a Els premis Nobel de l'any 1999: Cicle de conferències, Institut d'Estudis Catalans, 2003 ISBN 9788472835221 (català)
# Big Crunch

En cosmologia, el Big Crunch o gran col·lapse és una de les hipòtesis sobre el futur de l'Univers. Es basa en el fet que, si l'expansió de l'Univers continués per inèrcia, disminuint a poc a poc fins que la gravetat arribés a frenar-la per complet, arribaria un moment que l'Univers començaria a retreure's sobre si mateix fins a col·lapsar-se de nou. El terme Big crunch es refereix a aquest col·lapse final, per oposició, a big-bang, que es refereix a la gran explosió inicial que va donar lloc a l'expansió de l'Univers.
Avui en dia, però, s'ha demostrat que l'expansió de l'Univers se segueix accelerant de manera que sembla que la gravetat d'aquest no tindria potència per arribar al punt de densitat crítica. Per això, el Big Crunch és una hipòtesi que s'està desestimant pels científics. A més, a causa de la segona llei de la termodinàmica, en un model Big Crunch els cicles s'anirien fent cada vegada més curts fins que arribaria un moment en el qual ja no hi hauria més cicles.

## Referències

* ↑ Spearing Ortiz, A. I. «Cosmología cíclica conforme: antes del Big Bang». A: Ciclo de conferencias. Curso 2013-2014 (en castellà). vol. 37. Agrupació Astronòmica de Sabadell, octubre 2014, p. 72.
# Model estàndard

«Model estàndard» té aquests significats:
* Física: model estàndard de física de partícules, model que descriu les partícules i interaccions bàsiques
* Cosmologia: model clàssic de formació de l'univers, conegut com a big-bang
# Geeta Phogat

Geeta Phogat (15 de desembre de 1988), és una lluitadora índia de lluita lliure. Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012 en la categoria de 55 kg, aconseguint un 13è lloc. Va competir en cinc campionats mundials. Va guanyar una medalla de bronze el 2012. Va acabar en el 10è lloc als Jocs Asiàtics de 2010. Va conquistar dues medalles de bronze en Campionats Asiàtics, de 2012 i 2015. Segona en la Copa del Món el 2012. Guanyadora de la medalla d'or als Jocs de la Mancomunitat de 2010.
La seva cosina Vinesh Phogat i germana Babita Kumari també competeixen com a lluitadores.

## Referències

* ↑ «Bio and olympic results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 16 febrer 2016].
* ↑ «Results». foeldeak.com. [Consulta: 16 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Dades a la pàgina zeenews.india.com (anglès)
# Yang Xiuli

Yang Xiuli –en xinès, 杨 秀丽– (Fuxin, 1 de setembre de 1983) és una esportista xinesa que va competir en judo.
Va participar en els Jocs Olímpics de Pequín 2008, obtenint una medalla d'or en la categoria de –78 kg. Als Jocs Asiàtics va aconseguir dues medalles de bronze els anys 2006 i 2010.
Va guanyar una medalla de bronze al Campionat Mundial de Judo de 2010.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2008 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 1 | –78 kg |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2010 | Tòquio ( Japó) | 3 | –78 kg |
| Jocs Asiàtics ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2006 | Doha ( Qatar) | 3 | –78 kg |
| 2010 | Canton ( R.P. de la Xina) | 3 | –78 kg |

## Referències

* ↑ «Yang Xiuli» Arxivat 2010-02-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* 1 2 «Yang Xiuli» en Judoinside.com (anglès)
# Gao Feng

Gao Feng –en xinès, 高峰– (2 de febrer de 1982) és una esportista xinesa que va competir en judo.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Atenes 2004, obtenint una medalla de bronze en la categoria de –48 kg. Als Jocs Asiàtics de 2006 va aconseguir una medalla d'or.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2004 | Atenes ( Grècia) | 3 | –48 kg |
| Jocs Asiàtics ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2006 | Doha ( Qatar) | 1 | –48 kg |

## Referències

* 1 2 Gao Feng Arxivat 2012-12-13 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ Gao Feng en Judoinside.com (anglès)

## Enllaços externs

* profile
# Zhuang Xiaoyan

Zhuang Xiaoyan –en xinès, 庄晓岩– (Shenyang, 4 de maig de 1969) és una esportista xinesa que va competir en judo.
Va participar en els Jocs Olímpics de Barcelona 1992, obtenint una medalla d'or en la categoria de +72 kg. Als Jocs Asiàtics de 1990 va aconseguir una medalla d'or.
Va guanyar una medalla d'or al Campionat Mundial de Judo de 1991.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1992 | Barcelona ( Espanya) | 1 | +72 kg |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1991 | Barcelona ( Espanya) | 1 | Oberta |
| Jocs Asiàtics ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1990 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 1 | Oberta |

## Referències

* ↑ Zhuang Xiaoyan Arxivat 2011-08-12 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* 1 2 Zhuang Xiaoyan en Judoinside.com (anglès)

## Enllaços externs

* China Daily: Zhuang Xiaoyan contains a photograph of Zhuang (c. 1992).
* DataSports163: 庄晓岩 (xinès) contains a photograph of Zhuang (c. 2005).
# Xador

El xador (del persa چادر, chādar, literalment ‘tenda’) és una peça de vestir àmplia amb què algunes dones musulmanes, especialment les xiïtes de l'Iran i l'Afganistan, es cobreixen el cap i el cos i, de vegades, la cara. Amb la Revolució islàmica del 1979 es va imposar l'ús obligatori a l'Iran, situació que a hores d'ara es manté, amb certa relaxació en la seva forma i disseny.
Aquesta peça és un gran mocador semicircular que queda obert per davant, sense botonadures ni costures. Es posa per sobre del cap i el cos, de vegades ajustat a sota el coll, a un costat, amb una agulla decorativa. Segons les regions poden ser negre o bé de colors, sovint estampades. Aquesta peça es posa per sobre de totes les altres i, especialment al camp, pot ser més curta.
La tradició de dur el cap cobert és freqüent en diverses religions originades en pobles semítics, inclosos el judaisme i el cristianisme, tot i que el seu ús és poc freqüent actualment i sol estar restringit el seu ús en cerimònies religioses (mantellina, vel). Amb tot cal no confondre'l amb altres peces de vestimenta usades arreu de l'Islam com el hijab, l'amira, el nicab, la burca o l'abaia.

## Referències

* ↑ Luz Gómez García, Diccionario de islam e islamismo, pàg. 54. Editorial Espasa, 2009: "la Revolución Islámica (1979) dictaminó que fuese indumentaria obligatoria de las mujeres en Irán, situación que se mantiene en la actualidad, aun con cierta relajación en su forma y diseño."
* ↑ «Tipus de vels». Diari Ara, 290, 16-09-2011, p. 5 [Consulta: 16 setembre 2011].

## Vegeu també

* Abaia
* Amira
* Batula
* Boshiya
* Burca
* Burquini
* Gel·laba
* Hijab
* Khimar
* Nicab
* Xaila
* Vel

## Bibliografia

* Article "ČĀDOR" a Encyclopaedia Iranica

## Enllaços externs

* Dibuixos explicatius de les diferències entre hijab, burca, xador i nicab Arxivat 2012-06-24 a Wayback Machine.
# Florí neerlandès

El florí neerlandès (en neerlandès Nederlandse gulden o, simplement, gulden) fou la moneda oficial dels Països Baixos abans de la introducció de l'euro el primer de gener del 1999 i fou retirat de la circulació el 28 de febrer del 2002. El florí encara s'utilitza a les Antilles Neerlandeses i a Aruba, dependències dels Països Baixos, tot i que són monedes diferents del florí neerlandès (vegeu florí de les Antilles Neerlandeses i florí d'Aruba). El 2004, el florí de Surinam fou substituït pel dòlar de Surinam.
La paraula gulden deriva de gouden o verguld ("daurat").
Es té constància de l'existència de florins neerlandesos des del 1279. La moneda fraccionària era el cèntim (cent). El codi ISO 4217 del florí neerlandès era NLG. El seu símbol era ƒ o fl. Era controlat pel Banc dels Països Baixos (De Nederlandsche Bank); l'institut d'emissió era la Reial Casa de la Moneda dels Països Baixos (Koninklijke Nederlandse Munt).
Amb l'entrada dels Països Baixos a la zona euro, la taxa de conversió fou de 2,20371 florins per euro.
A l'època del canvi a l'euro, el 2002, en circulaven monedes de 5, 10 i 25 cèntims i d'1, 2½ i 5 florins, i bitllets de 10, 25, 50, 100, 250 i 1.000 florins.

## Vegeu també

* Florí

## Enllaços externs

* Banc dels Països Baixos (neerlandès) (anglès)
* Reial Casa de la Moneda dels Països Baixos (neerlandès) (anglès)
# Economia de San Marino

Malgrat que la república no és un membre oficial de la zona euro, es va permetre a San Marino usar l'Euro com moneda nacional en virtut d'acords amb el Consell de la Unió Europea, podent estampar el seu propi disseny nacional en la cara corresponent.
Abans de l'euro la moneda era la lira sanmarinesa que era intercanviable amb la italiana. Tant la lira com l'Euro del país, en ser produïdes en petit nombre, estan molt cotitzades al mercat dels col·leccionistes.
El turisme representa més del 50% del PIB, més de tres milions de visitants en 1997. També és important la banca, l'electrònica i la ceràmica. Els productes agrícoles són el vi i el formatge.
Els segells postals, només vàlids per a la república, són majoritàriament venuts per la filatèlia representant un important capítol dels ingressos.
Des de 1997 el nivell de vida del país ha vingut incrementant per sobre de l'italià a causa d'un incipient creixement econòmic en el sector financer del país.
# Mecanisme Europeu d'Estabilitat Financera

El Mecanisme Europeu d'Estabilitat Financera (acrònim: MEEF) (en anglès: European Financial Stabilisation Mechanism, EFSM) és un programa de finançament d'emergència que, conjuntament amb el Fons Europeu d'Estabilitat Financera (FEEF), té per objectiu preservar l'estabilitat financera de la zona euro prestant assistència financera als estats europeus que pateixin una crisi de les seves finances públiques. EL MEEF recapta els seus fons als mercats financers emetent deute garantit per la Comissió Europea amb el pressupost de la Unió Europea. El MEEF té un credit rating de AAA per part de Fitch, Moody's i Standard & Poor's i està autoritzat a emetre deute fins a 60 mil milions d'euros, que se sumen als 440 mil milions d'euros del Fons Europeu d'Estabilitat Financera.
Va entrar en funcionament el 5 de gener del 2011 recaptant 5 mil milions d'euros als mercats financers en forma de bons com a part del paquet de suport financer acordat per a Irlanda.

## Referències

* ↑ European Agency Sells Billions in Bonds to Rescue Ireland
* ↑ «First EU bond for Ireland attracts strong demand: HSBC». Arxivat de l'original el 2013-02-24. [Consulta: 24 febrer 2013].

## Vegeu també

* Crisi del deute sobirà europeu
* Fons Europeu d'Estabilitat Financera
# Vilamaric

Vilamaric és una entitat de població del municipi de Monistrol de Montserrat, a la comarca catalana del Bages. El 2022 tenia vuit habitants.

## Referències

* ↑ «Vilamaric». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Wangen an der Aare

Wangen an der Aare és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte de Wangen i a l'actual districte administratiu d'Oberaargau.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Michele Godena

Michele Godena (Valdobbiadene, 30 de juny de 1967), és un jugador d'escacs italià, diversos cops campió nacional del seu país, que té el títol de Gran Mestre des de 1996.
A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2022, hi tenia un Elo de 2480 punts, cosa que en feia el jugador número 12 (en actiu) d'Itàlia. El seu màxim Elo va ser de 2561 punts, a la llista de març de 2010 (posició 382 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Resident a Finale Ligure, aconseguí el títol de GM el 1996, després d'un resultat positiu al primer tauler d'Itàlia a l'Olimpíada d'Erevan. Ha jugat moltes vegades per l'equip olímpic del seu país i a Elista 1998 hi feu un impressionant 66,7% al segon tauler.
Godena han estat cinc vegades Campió d'Itàlia, els anys 1992, 1993, 1995, 2005 i 2006, i a més en fou subcampió el 1990 i el 1998. La seva victòria de 2006 fou molt disputada amb el llavors nen prodigi de 14 anys l'MI Fabiano Caruana. Els dos jugadors acabaren la competició en 8 punts d'11 rondes i Godena triomfà per poc marge al desempat a blitz.
Va empatar als llocs 1r-4t amb Andrei Sokolov, Dražen Sermek i Xie Jun a Canes 1997. A l'Aeroflot Open de Moscou de 2006 hi fou 12è al grup A2, amb una performance de 2628.
Durant molts anys fou el jugador més fort d'Itàlia, i l'abril de 2007 arribà al seu Elo més alt, amb 2558 punts, però de llavors ençà ha estat avançat per Fabiano Caruana, qui va obtenir ràpidament més fama.
Godena fou una temps anomenat de renom "La Màquina italiana" pel GM Serguei Xípov, però d'altres comentaristes creuen que la seva mala gestió del tempos de joc podria estar condicionant el seu progrés més llunyà. Sovint esgotava tot el seu temps en l'obertura i el mig joc, i confiant en el seu coneixement posicional, capacitat per jugar ràpid, i reaccions instintives per fer els moviments restants dins els increments de temps.
El juny de 2007, a Arvier, esdevingué Campió individual de la UE (el GM serbi Nikola Sedlak guanyà el torneig en els desempats, però en tant que no era ciutadà de la Unió Europea, no se li va atorgar el títol). L'octubre de 2007 fou sisè al fort obert de Calvià; (el campió fou Viktor Mihalevski).

### Estil de joc

Amb blanques, comença amb 1.e4 i amb negres, prefereix la Ruy López i les variants eslava i semieslava del gambit de dama refusat.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Michele Godena» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 16 juny 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Itàlia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Michele Godena «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 16 juny 2013].
* ↑ «Historial dels campionats italians» (en italià). clubscacchigallarate.it. Arxivat de l'original el 2007-07-04. [Consulta: 6 juny 2012].
* ↑ «Cannes op 18th 1997». 365Chess.com. [Consulta: 19 febrer 2012].
* ↑ «Viktor Mikhalevski wins Calvia International Open» (en anglès). Chessbase.com News, 25-10-2007. [Consulta: 3 gener 2015].
# Carrer de Balmes (Sant Feliu Sasserra)

El Carrer de Balmes és un carrer estret i molt típic del poble de Sant Feliu Sasserra (Bages) protegit com a bé cultural d'interès local. El disseny urbanístic del poble de Sant Feliu Sasserra respon a la tipologia urbanística medieval de carrers estrets i places de petites proporcions. Al segle xv Sant Feliu esdevingué un dels caps de la sotsvegueria del Lluçanès i començà el gran desenvolupament del poble. Aquest fou cremat durant la guerra de successió del 1714 per les tropes filipistes, però el carrer Balmes, com altres carrers del poble conservaren el seu disseny i molt de les seves cases. Les llindes de les cases del Carrer Balmes ostenten dates inscrites corresponents als segles XVI-XVII i xviii. El vial té cases de planta baixa i un o dos pisos i cobertes a doble o un vessant. El carrer és un dels més antics del poble i les cases tenen carreus grans i força regulars a les cantonades i a les obertures del mur. Els materials bàsics utilitzats foren la pedra amb carreus més o menys regulars i les portes totes amb arcs de mig punt.

## Notes

* ↑ «Carrer Balmes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2015].
# Lamssid

Lamssid (àrab: لمسيد, Lamsīd) és un comuna rural de la província de Boujdour de la regió de Laâyoune-Sakia El Hamra, al Sàhara Occidental. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 572 persones

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Martín Lorenzini

Martín Lorenzini (Buenos Aires, 26 de setembre de 1975) és un jugador d'escacs argentí, que té el títol de Gran Mestre des de 2014.
A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2020, hi tenia un Elo de 2414 punts, cosa que en feia el jugador número 32 (en actiu) de l'Argentina. El seu màxim Elo va ser de 2491 punts, a la llista de novembre de 2013 (posició 1022 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Lorenzini va guanyar el Campionat de l'Argentina de 2011, que es va disputar el 2012.
Els anys 2010 i 2011 es proclamà campió de la ciutat de Córdoba, i el 2012 fou campió de la ciutat de Rosario, èxit que va repetir el 2013.
Va participar representant l'Argentina a l'olimpíada d'Istanbul 2012.

## Notes i referències

* 1 2 «Entrevista i nota biogràfica» (en castellà). ajedrezrosarino, 24-09-2012. [Consulta: 14 desembre 2013].
* 1 2 «Nota biogràfica de Martín Lorenzini» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 6 juliol 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Argentina"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Martín Lorenzini «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-12-14. [Consulta: 14 desembre 2013].
* ↑ «El maestro rosarino Martín Lorenzini se consagró campeón argentino de ajedrez» (en castellà). lacapital.com.ar, 13-07-2012. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 14 desembre 2013].
* ↑ «Martín Lorenzini bicampeón de Córdoba» (en castellà). [Consulta: 14 desembre 2013].
* ↑ «Se consagró campeón rosarino Martín Lorenzini.» (en castellà). Asociación Rosarina de Ajedrez, 2012.
* ↑ Fitxa de Martín Lorenzini Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. olimpbase.org