OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cercopitec

Els cercopitecs (Cercopithecus) són un gènere de primats catarrins de la família dels cercopitècids que inclou 25 espècies. Mesuren un màxim de 130 cm i pesen uns 8 kg. Viuen uns 25 anys.
La seva dieta consisteix en fruita, llavors, brots frescs, herba, insectes, rèptils i ocells que encara no han abandonat el niu. Es distribueixen arreu d'Àfrica, on viuen a sabanes, manglars i muntanyes envoltades d'aigua.
Els cercopitecs tendeixen a viure en petits grups jeràrquics de 20-40 membres cadascun. Les femelles adultes formen el centre dels petits grups familiars. Tenen una gran expressivitat facial i vocal.
Popularment s'anomenen mones, mone(i)es, monards, bugies o xímies (i no pas micos, mot que preferentment designa els primats de cua llarga).

## Referències

* ↑ «The Paleobiology Database. Informació taxonòmica i de distribució sobre plantes i animals fòssils.» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-05-27. [Consulta: 25 setembre 2011].
* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 155. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ «mona». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «bugia». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
# Amphiperatherium frequens

Amphiperatherium frequens és una espècie de marsupial de la família dels herpetotèrids que visqué durant el Miocè en allò que avui en dia és Europa. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, França i Espanya. Destaca perquè és l'últim marsupial conegut que existí al continent europeu.
Un equip que incloïa membres de l'Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont, la Universitat de València i la Universitat de Granada descobrí restes de A. frequens a la província de Castelló, que és el punt més meridional on s'han trobat fòssils d'aquesta espècie fins ara. Durant el Miocè, aquesta regió era una de les més húmides de la península Ibèrica (tot i que no tan humida com les altres localitats europees on s'ha trobat A. frequens).

## Referències

* ↑ «The Paleobiology Database. Informació taxonòmica i de distribució sobre plantes i animals fòssils.» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-05-27. [Consulta: 18 juny 2012].
* ↑ Ziegler, R. «Order Marsupialia. Amphiperatherium, the last European Opossum.». A: Rössner, G. E.; K. Heissig. The Miocene Land Mammals of Europe (en anglès), 1999, p. 49–52.
* ↑ Legendre, S «La faune de micromammifères du gisement burdigalien de Port-la-Nouvelle (Aude); compléments et indications paléoécologiques» (en francès). Bulletin de la Société géologique de France, 24, 2, 1982, pàg. 383–387.
* ↑ Furió, M.; Ruiz-Sánchez, F.J.; Crespo, V.D.; Freudenthal, M.; Montoya, P. «The southernmost Miocene occurrence of the last European herpetotheriid Amphiperatherium frequens (Metatheria, Mammalia)» (resum) (en anglès). Comptes Rendus Palevol., 2012.
* ↑ «Hallan en Castellón restos del último marsupial de Europa» (en castellà). El Mundo, 12-06-2012. [Consulta: 18 juny 2012].
* ↑ «Descobertes a Castelló restes del darrer marsupial europeu». Institut Català de Paleontologia, 12-06-2012. [Consulta: 18 juny 2012].

## Enllaços externs

* Il·lustració de A. frequens
# Newmarket

«Newmarket» té aquests significats:
# Gentiana woodii

Gentiana woodii és una espècie de planta fanerògama que pertany a la família de les gencianàcies (Gentianaceae).

## Descripció

Gentiana woodii és una petita herba i es distingeix de G. sedifolia i de G. sirensis per les fulles més distanciades cap amunt i amb els marges visiblement blancs, i de G. microphylla per l'hàbit monocàrpic i les fulles més estretes.
Les seves flors són vistoses. La seva corol·la és blanca i conté 10 pètals. Té 5 estams i 1 pistil que està al mig del tub floral que té un color groguenc.

## Distribució i hàbitat

Gentiana woodii és nativa dels Andes bolivians, on ha estat registrada als departaments de Cochabamba i La Paz en altituds entre 3.093 a 3.350 m. També està present a la regió del bosc muntanyenc ennuvolat. L'extensió de presència s'estima en 20.113 km$^2$, però és probable que estigui més àmpliament distribuïda entre els llocs de recol·lecció coneguts.
Aquesta espècie va ser registrada creixent en vessants molt humits en regions amb pluges freqüents i constantment cobertes per núvols. També es van recol·lectar individus que creixien en matolls de barrancs i plantacions de pins.

## Amenaces

En parts de la seva distribució hi ha pèrdua i degradació de l'hàbitat degut a activitats agrícoles i ramaderes. Per tant, la tendència poblacional se presumeix que està en reducció.

## Taxonomia

Gentiana acaulis va ser descrita per James Scott Pringle i publicat a Novon 24(4): 389–394, f. 1, a l'any 2016.

### Etimologia

Gentiana: Segons Plini el Vell i Dioscòrides Pedaci, el seu nom deriva del de Genci, rei de Il·líria en el segle ii, a qui s'atribuïa el descobriment del valor curatiu de la Gentiana lutea.
woodii: epítet en honor al botànic anglès John Wood qui va col·leccionar el material tipus.

## Referències

* ↑ Pringle, James S. «New South American Species of Gentiana and Gentianella (Gentianaceae)» (en anglès i castellà). Novon. Missouri Botanical Garden Press, 24, 4, maig 2016, pàg. 389-398 [Consulta: 27 febrer 2024].
* 1 2 «Especie nueva de Gentiana de los páramos yungueños de Bolivia». [Consulta: 27 febrer 2024].
* 1 2 «Gentiana woodii» (en castellà). The IUCN Red List of Threatened Species, 2018. [Consulta: 27 febrer 2024].
* ↑ «Gentiana acaulis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 27de febrer 2024].
* ↑ Plini el Vell: Naturalis Historia XXV, 34 (anglès).
* ↑ Dioscòrides Pedaci: De materia medica III, 3 Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine. (en grec i llatí).
# Gentiana viatrix

Gentiana acaulis és una espècie de planta fanerògama que pertany a la família de les gencianàcies (Gentianaceae). És coneguda a la Xina amb el nom xinès 五叶龙胆 wu ye long dan.

## Descripció

És una planta perenne de 8 a 15 cm d'alçada. Les seves tiges són ascendents, simples, papil·lades. Les fulles estan poc desenvolupades en una roseta basal. El limbe foliar és triangular de 3 a 7 x 1 a 1,5 mm, és membranosa i el seu àpex és agut. Les fulles de la tija són sèssils, en verticils de 5 (o 6), més grans cap a l'àpex, fulles superiors que envolten el calze, base connada durant 2-3 mm, marge llis, àpex obtús, vena mitjana diferent. Les fulles de la tija inferior són marcides a l'antesi, lineal-espatulades, de 2 a 3 × 1 a 1,5 mm; les fulles mitjanes superiors són lineales a lineal-lanceolades, 5 a 7 × 1,5 a2 mm, àpex acuminat.
Les flors terminals són solitàries, sèssils, amb cinc petals. El tub del calze és estretament obcònic, 6 a 8 mm; lòbuls lineal-espatulats, 4 a 4,5 mm, herbacis, base estreta, marge llis, àpex obtús, vena mitjana diferent. La corol·la és blava, amb vetes blaves fosques, estretament obcònica, de 3,5 a 5 cm; lòbuls àmpliament triangulars, 2 a 3 mm, marge sencer, àpex obtús amb una punta caudada d'1 a 2 mm; els plecs són àmpliament ovades, 1-1,5 mm, marge erosionat, àpex obtús. Els estams estan inserits a la part basal del tub de la corol·la, els filaments consten de 8 a 10 mm, les anteres són estretament el·lipsoides, de 2 a 2,5 mm. L'ovari és estretament el·lipsoide de 0,9 a 1,1 cm; el ginòfor fa d'entre 1,1 a 1,5 cm. L'estil fa d'entre 5 a 7 mm amb els lòbuls de l'estigma que és lineal.
Floreix entre juliol i setembre.

## Distribució i hàbitat

Gentiana viatrix és nativa nord i oest de província xinesa de Sichuan i creix en prats alpins i en marges forestals entre els 3400 fins als 4800 m.

## Taxonomia

Gentiana viatrix va ser descrita per Karl August Harald Smith i publicat a Bulletin of Miscellaneous Information, Royal Gardens, Kew, a l'any 1937.

### Etimologia

Gentiana: Segons Plini el Vell i Dioscòrides Pedaci, el seu nom deriva del de Genci, rei de Il·líria en el segle ii, a qui s'atribuïa el descobriment del valor curatiu de la Gentiana lutea.
viatrix: epítet llatí que significa "viatger" i "viatjador".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «44. Gentiana viatrix» (en anglès). Flora of China. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Gentiana viatrix». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ Plini el Vell: Naturalis Historia XXV, 34 (anglès).
* ↑ Dioscòrides Pedaci: De materia medica III, 3 Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine. (en grec i llatí).
* ↑ «[https://charlies-names.com/en/viatrix/ Name Viatrix Origin, meaning, pronunciation & popularity of the name Viatrix]» (en anglès). CharliesNames. [Consulta: 25 febrer 2024].
# Irene Salemka

Irene Salemka (Friedensfeld, 3 d'octubre de 1928 - Collingwood, 27 d'agost de 2017) va ser una soprano operística canadenca. Va aparèixer a teatres d'òpera del Canadà i Europa, especialment a Alemanya a l'Òpera Estatal de Frankfurt, on va cantar els papers principals de moltes òperes.

## Biografia

Irene Salemka va néixer a Friedensfeld, a la província de Manitoba del Canadà. La seva família es va traslladar a Weyburn, a la província de Saskatchewan, on el seu pare era ministre luterà. Irene va estudiar cant a Weyburn i a Regina, una població també de Saskatchewan, i va guanyar el 1953 un premi al concurs Singing Stars of Tomorrow (estrelles del cant del futur) de Ràdio CBC. Abans, el 1952 havia participat en els Festivals de Mont-real, en el paper de Juliette de l'òpera Roméo et Juliette de Charles Gounod. El seu debut amb la Companyia d'Òpera Canadenca (Canadian Opera Company) va tenir lloc el 1953, en el paper principal de l'òpera Madama Butterfly de Giacomo Puccini.
Posteriorment, va estudiar cant amb Hans Löwlein a Alemanya. De 1956 a 1964 va ser soprano prioncipal a l'Òpera Estatal de Frankfurt, on va actuar en òperes com ara Madama Butterfly, Pelléas et Mélisande de Claude Debussy (com a Mélisande), Gianni Schicchi de Pucini (Lauretta), Der Rosenkavalier de Richard Strauss (Sophie) i La flauta màgica de W. A. Mozart (Pamina).
Salemka va aparèixer amb altres companyies d'òpera: amb la Canadian Opera Company a Les noces de Fígaro de Mozart com a Susanna el 1960, i com a Hanna Glawari a l'opereta Die Lustige Witwe (en alemany, La vídua alegre) de Franz Lehárel 1973; el 1961 va fer el seu debut a la Royal Opera House, al Covent Garden de Londres, en l'òpera de Benjamin Britten A Midsummer Night's Dream (El somni d'una nit d'estiu, com a Helena). També va actuar a Stuttgart, Viena, Nàpols, Milà, París i Basilea.
La seva veu va ser descrita a The Times de Londres com a "suau però poderosa i sempre perfectament controlada".
El 1977 a Toronto es va casar amb James McGillivray.
Des de 1991 Irene Salemka va viure a Collingwood, Ontario. Va morir en aquesta ciutat el 27 d'agost de 2017, a 86 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 Irene Salemka a The Canadian Encyclopedia. Consulta: 3 de maig de 2018.
* ↑ Salemka Residence a Weyburn.ca. Consulta: 3 de maig de 2018.
* 1 2 Canadese sopraan Irene Salemka overleden (85) a Opera Nederland, 28 d'agost de 2017. Consulta: 4 de maig de 2018.
* ↑ Weyburn Remembering Irene Salemka a Discover Weyburn. Consulta: 4 de maig de 2018.
* ↑ Obituari: la soprano canadenca Irene Salemka McGillivray mort a 86 anys (anglès) a Operawire, 29 d'agost de 2017. Consulta: 3 de maig de 2018.
# Bàrbara Raubert i Nonell

Bàrbara Raubert i Nonell és una periodista cultural catalana, llicenciada en Història de l'Art i Periodisme.
Treballa en diversos mitjans especialitzats i durant més de deu anys ha fet crítica de dansa a l'Avui/El Punt entre 2001 i 2012. Igualment, ha col·laborat en revistes com DDansa, Susy Q, Escola Catalana o Papers d'Art.
També ha col·laborat amb institucions cultuals com Enciclopèdia Catalana, elaborant continguts; el Mercat de les Flors, coordinant la revista Reflexions entorn de la dansa (entre 2003 i 2001), o amb l'Institut del Teatre, on imparteix una assignatura d'història de l'art. Ha estat cocomissària de l'exposició "Arts del Moviment. La Dansa a Catalunya de 1966 a 2012" al costat de Joaquim Noguero.
Altrament, ha fet treballs de vídeo i suport de premsa en diferents àmbits. És coautora del llibre Filosofía de la danza, junt amb Magda Polo Pujadas i Roberto Fratini Serafide, i ha publicat i coordinat diferents treballs especialitzats en dansa. Així, és coordinadora de la col·lecció Discozombi editada conjuntament pel Mercat de les Flors i l'Institut del Teatre, que recull textos sobre dansa i coreògrafs catalans.

## Referències

* 1 2 «"Barbara Raubert"». Institut del Teatre. [Consulta: 27 desembre 2016].
* 1 2 3 «recomana.cat -». [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Les arts del moviment». Web. Arts Santa Mònica, 2012. [Consulta: 27 gener 2013].
* ↑ «Filosofía de la danza. Magda Polo Pujadas, Roberto Fratini Serafide y Bàrbara Raubert Nonell. Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona». [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Todos los libros del autor Raubert Nonell Barbara». [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Discozombi». [Consulta: 20 febrer 2022].

## Bibliografia

* DD.AA.. L’Escena del futur. Memòria de les arts escèniques als Països Catalans (1975-2005). Vilanova i la Geltrú: El cep i la nansa, 2006. ISBN 978-84-96349-29-2.
* Raubert Nonell, Barbara (coord.). visualkultur.cat. arte/diseño/libros (en castellà). Barcelona: Actar, 2007. ISBN 978-84-96540-95-8. Arxivat 2022-02-20 a Wayback Machine.
* Raubert Nonell, Bárbara. L'Estruch 20 anys. Sabadell: Ajuntament de Sabadell, 2015. ISBN 978-84-87221-26-2.
# Estació de Llançà

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R11 :
Llançà és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a l'est de la població de Llançà, a la comarca catalana de l'Alt Empordà. L'estació es troba a la línia Barcelona-Girona-Portbou i hi tenen parada trens de la línia regional R11 i de la línia de rodalia RG1 de Rodalies de Catalunya, operats per Renfe Operadora.
Quan s'estudiava el traçat per connectar Girona via entre Figueres amb França, la companyia Companyia dels Ferrocarrils de Tarragona a Barcelona i França (TBF) hauria preferit un trajecte més curt i més economic, amb El Pertús com a estació fronterer, sense passar per Llançà ni Portbou. Les negociacions amb l'estat francès van ser àrdues. Els enginyers militars, que tenien la darrera paraula, van insistir que la línia passés per LLançà i Portbou, el que va perllongar el tram al territori català de disset quilòmetres. L'acord amb l'estat francès es signar el 14 de gener del 1864. Encara va durar quatorze anys, fins que finalment el 20 de gener de l'any 1878 un tren especial de la línia de Girona, anomenat «El Primer», entrava a Llançà. Als anys 1920-1930 i després de la guerra civil, l'estació va tenir un paper important en el desenvolupament del turisme balneari, estimada sobretot pels figuerencs.
El 22 d'abril del 1926, es va produir una gran col·lisió entre un exprès París-Barcelona i un tren de mercaderies a l'estació, amb quatre morts i cins ferits greus.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 64.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Vilajuïga | Colera | Portbou |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Barcelona-Sants | Vilajuïga Figueres | Colera Portbou | Portbou / Cervera de la Marenda |

## Galeria d'imatges

* Edifici i accés a l'estació
* Andana més propera a l'edifici i pas habilitat
* Rètol amb el nom de l'estació i andanes
* Tren Talgo de llarga distància poc abans que aquest serveis fossin desviats per la nova línia del Túnel del Pertús.

## Referències

* ↑ «Llançà codi estació: 79312». trenscat.cat.
* ↑ «El tren triga setze anys en arribar a Portbou». 150$^é$ aniversari Arribada del ferrocarril a Girona, 2012. Arxivat de l'original el 2017-11-01. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ Bernils, Josep Maria «Cent anys del ferrocarril a Figueres». Annals empordanesos, 1997, pàg. 27.
* ↑ «Llançà, un passeig per la història: 1978 – El Ferrocarril arriba al poble». CapCreus online. [Consulta: maig 2016].
* ↑ «Conegueu la línia R11». Generalitat de Catalunya, 12-04-2012. Arxivat de l'original el 2016-05-25. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ Bernils, p. 94, 99, 100.
* ↑ Bernils, 1997, p. 92.
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
* ↑ Alguns regionals no efectuen parada a Vilajuïga, la següent o anterior és la de Figueres
* ↑ Alguns regionals no efectuen parada a Colera, la següent o anterior és l'Portbou.

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Louis Wilkins

Louis Guy "Lou" Wilkins (Bourbon, Indiana, 10 de desembre de 1882 - Seattle, Washington, 6 d'abril de 1950) va ser un atleta estatunidenc, especialista en el salt amb perxa que va competir a primers del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla de bronze en la prova del salt amb perxa del programa d'atletisme.

## Referències

* ↑ «Lou Wilkins Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 27 octubre 2015].
# Mitja Marató de Sitges

Mitja Marato de Sitges és una prova atlètica en format de mitja marató que se celebra anualment a la ciutat de Sitges des de l'any 1984.
La Mitja Marató de Sitges, que discorre els carrers de la població, amb sortida al Passeig marítim, i té una gran tradició, ofereix als corredors dos recorreguts alternatius. A més dels 21,097 km de la Mitja Marató, els corredors poden optar pel 'Quart de Marató', amb un recorregut de 10,503 km. La prova començà a organitzar-la la Secció d'Atletisme del Club Natació Sitges (CNS) el 1984, i amb els anys s'ha convertit en una de les emblemàtiques de Catalunya. En les darreres edicions, està organitzada de forma conjunta per la empresa 'Zona Vip' i l'Ajuntament de Sitges. La Mitja Marató de Sitges sempre obre el calendari català de l'any de les curses d'aquesta distància.

## Referències

* ↑ «La XXV Mitja Marató de Sitges inaugura el calendari atlètic català. La cursa estrena nou patrocinador, nova imatge i nova web, tindrà lloc el proper 13 de gener i prop de 800 atletes ja estan inscrits». Eix Diari, 27-12-2007 [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ «Mitja marató». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana [Barcelona] [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ «La Mitja Marató i el Quart de Marató de Sitges apleguen més de 2.500 atletes». El Primer Diari esportiu del Garraf, 13-01-2020 [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ «La primera mitja de l'any a Sitges». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) [Consulta: 2 gener 2024].

## Enllaços externs

* Mitja Marato de Sitges
# Margrit Kennedy

Margrit Kennedy (Chemnitz, Alemanya, 21 de novembre de 1939−Steyerberg, 28 de desembre de 2013) va ser una arquitecta i escriptora alemanya de tendència ecologista i anticapitalista. Es considerava una partidària de la lliure economia.
Es va formar professionalment com a arquitecta en Darmstadt i va treballar com a planificadora urbana i ecologista a Alemanya, Nigèria, Escòcia i Estats Units. Es va doctorar sobre assumptes públics i internacionals en Pittsburgh, Pennsylvania. Del 1972 al 1979 va dirigir projectes de recerca relatius al tema "escoles com a centres comunitaris" per a l'Institut de Construcció d'Escoles dels Länder (Berlín), per l'OECD i per a la UNESCO en quinze països d'Europa, Amèrica del Nord i Sud-amèrica. Del 1979 al 1984 va dirigir l'àrea de recerca d'ecologia i energia i projectes feministes en l'àmbit de l'Exposició Internacional de la Construcció a Berlín de 1987. En els anys següents va ser catedràtica visitant d'ecologia urbana a la Universitat Kassel. En 1991 va ser nomenada catedràtica de la Facultat d'Arquitectura de la Universitat de Hannover, on va dirigir fins a 2002 el departament d'Ampliació tècnica i construcció economizadora de recursos. El seu treball en projectes ecològics "la va portar a comprendre que l'aplicació generalitzada de principis ecològics es veu obstaculitzada per una fallada fonamental en el sistema dinerari". Des dels anys 1980 va treballar en el desenvolupament de sistemes dineraris alternatius, publicant articles i llibres i donant entrevistes i conferències sobre temes monetaris.
Al costat d'un grup de persones compromeses, Margrit Kennedy va muntar una xarxa per a la realització de Monedes Complementàries regionals. També va participar activament en la planificació i construcció de Lebensgarten, un projecte pilot ecològic de 150 habitants en la localitat alemanya de Steyerberg. Va fundar al costat d'altres persones a la fi de 2011 la iniciativa "Occupy Money".

## Obres

* Kennedy, Margrit. UNESCO. Edificios y locales para uso escolar y comunitario: cinco estudios monográficos, 1978. ISBN 92-3-301441-x. Arxivat 2012-05-15 a Wayback Machine.
* Alexander, Christopher; Bell, J. E.; Berman, E.; Doxiadis, C.A.. La ciudad interior. Barcelona: Editorial Gustavo Gili S.A., 1978. ISBN 84-252-0740-1. Arxivat 2014-07-15 a Wayback Machine.
* Kennedy, Margrit. Miguel Lambré y Helga Heineken. Dinero sin inflación ni tasas de interés. Buenos Aires: Editorial Vitae, 1998. ISBN 50-9681-69-5. Arxivat 2012-05-09 a Wayback Machine.
* Litaer, Bernard; Kennedy, Margrit. Monedas regionales. Espanya: La Hidra de Lerna Ediciones, 2010. ISBN 978-84-613-8599-7. Arxivat 2014-07-15 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Geldkritikerin Margrit Kennedy ist tot» (en alemany), 30-12-2013. [Consulta: 1r gener 2014].
* ↑ http://www.margritkennedy.de/index.php?lang=EN
* ↑ https://web.archive.org/web/20120217214054/http://www.regiogeld.de/368.html
* ↑ https://web.archive.org/web/20150219072755/http://www.lebensformen.diealternativen.de/lform-steyerberg.htm
* ↑ https://web.archive.org/web/20120615231908/http://www.occupymoney.de/html/initiatoren.html
# IDH (desambiguació)

IDH (desambiguació) té els següents significats:
* Índex de Desenvolupament Humà, estadística composta utilitzada per classificar països pel seu nivell de desenvolupament humà
* Isocitrat deshidrogenasa, enzim implicat en el metabolisme dels glúcids
# Aleksandr Lenderman

Aleksandr Lenderman (Erevan, 23 de setembre de 1989) és un jugador d'escacs estatunidenc d'origen rus, que té el títol de Gran Mestre des de 2010.
A la llista d'Elo de la FIDE del setembre del 2020, hi tenia un Elo de 2634 punts, cosa que en feia el jugador número 12 (en actiu) dels Estats Units, i el número 132 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2654 punts, a la llista de l'agost de 2019.

## Resultats destacats en competició

El juliol de 2005 a Belfort guanyà el Campionat del món Sub-16 amb 9 punts, mig punt per davant de Ian Nepómniasxi i Maxime Vachier-Lagrave.
El juliol de 2015 fou 1r-8è primer al Torneig d'escacs World Open jugat a Arlington (Estats Units), empatat amb altres set Grans Mestres: Ilià Smirin, Rauf Məmmədov, Romain Édouard, Illia Nyjnyk, Axel Bachmann, Aleksandr Ipàtov i Ehsan Ghaem Maghami.
El setembre de 2017 a Tbilisi, a la Copa del Món eliminà Pàvel Eliànov i Aryan Tari però fou derrotat per Maxime Vachier-Lagrave per 1½ a 2½ a la tercera ronda.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Aleksandr Lenderman» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Estats Units"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 27 setembre 2020].
* ↑ «Evolució Elo de Aleksandr Lenderman» (en anglès). FIDE consulta= 7 de juny de 2020.
* ↑ «Trouble at the Youth Championship in Belfort» (en anglès). Chessbase, 08-05-2005. [Consulta: 11 octubre 2014].
* ↑ «Axel Bachmann empata primer lugar en otro torneo en EEUU». Arxivat de l'original el 1 de desembre 2017. [Consulta: 23 setembre 2017]. (castellà)
* ↑ «Arbre d'emparellaments». [Consulta: 22 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Bartelski, Wojciech. «Fitxa de Aleksandr Lenderman a OlimpBase» (en anglès). olimpbase.org. [Consulta: 22 novembre 2017].