OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grimoald II

Grimoald II o Grimoald d'Héristal o Grimoald el Jove († 714) fou un noble franc de la branca dels arnúlfides, fill de Pipí d'Héristal (duc dels francs) i de Plectrudis. Fou majordom de palau de Nèustria del 695 al 714, de Borgonya del 700 al 714 i duc de Xampanya i Borgonya del 708 al 714.
El 695 en morir el majordom de Nèustria Nordebert, posat al càrrec per Pipí d'Héristal, aquest va decidir nomenar al seu propi fill al seu lloc. El 700 el pare el va nomenar també pel mateix càrrec a Borgonya. Quan el 708 va morir el seu germà gran Drogó, Pipí li va donar també tots els honors d'aquest, principalment els ducats de Xampanya i de Borgonya. Apareix esmentat el 13 de desembre del 710 com testimoni en una donació feta pel rei Khildebert III el Just en favor de l'abadia de Saint-Denis. El seu pare el va designar successor. El 711 Pipí va signar la pau amb els frisons manats pel duc Ratbod, el qual va refusar convertir-se al cristianisme però va acceptar que la seva filla Teodesinda fos batejada i es casés amb Grimoald.
L'abril del 714 estava pregant sobre la tomba de saint Lambert a Lieja quan fou assassinat per un frisó pagà anomenat Rangar fill de Belial. Estava casat amb Teodesinda, filla del duc frisó Ratbod, però l'únic fill que se li coneix, Teodebald, va néixer d'una concubina.

## Notes

* ↑ El Liber Historiæ Francorum l'esmenta com "uxor nobilissima…Plectrudis"
* ↑ El Liber Historiæ Francorum diu: "maioris Drocus…minoris Grimoaldus"
* ↑ Liber Historiæ Francorum l'esmenta com "Theudesindam filiam Radbodi ducis", mentre el continuador del Fredegari parla de l'enllaç però no en dona el nom. L'enllaç o el nom apareixen a altres fonts com la Vita Landiberto episcopi Traiectensis, la Crònica de Moissac i els Annales Metenses que fixa el matrimoni l'any 711

## Enllaços externs

* Grimoald
# Riera d'en Xuncla

La Riera d'en Xuncla és un curs fluvial de la comarca del Gironès. Neix a Montbó, a llevant de la muntanya de Rocacorba, i desemboca al riu Ter, al barri de Can Torres de Sarrià del Ter. Discorre plàcidament per una zona força planera i en un context marcadament agrícola.
El maig de 1980, membres de l'Associació Arqueològica de Girona hi van trobar tres peces lítiques i van suposar que hi havia un jaciment arqueològic d'una explotació agropecuària prehistòrica. En altres sortides dutes a terme a la mateixa zona no trobaren cap més material. Actualment aquesta troballa s'atribueix a materials aportats puntualment per la riera.

## Afluents

* Torrent de Riudelleques
* Clot de Can Sopa
* Clot de Molleres

## Referències

* ↑ «Riera d'en Xuncla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Geografia». D'on venim on som. Ajuntament de Sarrià de Ter, s.d. [Consulta: 22 juny 2018].
* ↑ «Riera d'en Xuclà [sic]». Generalitat de Catalunya.
* ↑ Cantón i Playà, Pere. Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots. Diputació de Girona & Associació Arqueològica de Girona, 2001.
# Arno Allan Penzias

Arno Allan Penzias (Múnic, Alemanya 1933 - San Francisco, 22 de gener de 2024) fou un astrònom i físic estatunidenc, d'origen alemany, guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1978.

## Biografia

Va néixer el 26 d'abril de 1933 a la ciutat de Múnic. Als sis anys abandonà Alemanya mitjançant el Kindertransport, transport establert pel Regne Unit per evacuar els infants jueus durant el règim nazi. A l'arribada dels seus pares abandonà el Regne Unit i s'establí amb la seva família a Nova York el 1940.
L'any 1946 aconseguí la ciutadania nord-americana, estudià física a la Universitat de Colúmbia i el 1962 es doctorà en aquesta mateixa universitat.

## Recerca científica

Inicià la seva recerca científica als Laboratoris Bell de Nova Jersey, al costat de Robert Woodrow Wilson, realitzant millores de funcionament sobre les antenes convencionals. El 1964 de forma accidental van trobar una font de soroll a l'atmosfera que no podien explicar. Després d'afinar la recepció de l'antena, el soroll va ser finalment identificat com una radiació còsmica de fons de microones o CMB. Aquesta troballa fou una confirmació inicial de la teoria del big-bang exposada per George Gamow.
El 1978 fou guardonat amb el Premi Nobel de Física, juntament amb Robert Woodrow Wilson, pel seu descobriment de la Radiació còsmica de fons. El premi fou compartit amb Piotr Leonídovitx Kapitsa, tot i que aquest per un treball diferent.

## Referències

* ↑ Hafner, Katie «Arno A. Penzias, 90, Dies; Nobel Physicist Confirmed Big Bang Theory» (en anglès). The New York Times, 23-01-2024. ISSN: 0362-4331.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de Física 1978 (anglès)
# Wilhelm Wilkens

Leo Wilhelm "Willie" Wilkens (Malmö, Escània, 25 de novembre de 1893 – Greenwich, Connecticut, Estats Units, 4 de gener de 1967) va ser un remer suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on guanyà la medalla de plata en la competició del quatre amb timoner, inriggers del programa de rem, formant equip amb Ture Rosvall, William Bruhn-Möller, Conrad Brunkman i Herman Dahlbäck. En aquests mateixos Jocs també disputà la prova del vuit amb timoner, on fou eliminat en sèries. En ambdós casos n'era el timoner.

## Referències

* ↑ «Leo Wilkens Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de març 2016. [Consulta: 14 febrer 2017].
* ↑ Leo Wilkens. Comitè Olímpic Suec
# Agustí Radas

Agustí Radas fou un militar català del segle xvii.
Durant la batalla de Montjuïc del 1641 durant la guerra dels Segadors, com a capità de les forces que defensaren el convent i el santuari de Santa Madrona disparant terra, pedres i metralla metàl·lica pels canons sorrers holandesos, sobre les tropes hispàniques que no duien escales ni artilleria.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor de Barcelona, Agustí Radas «Radas, carrer de». [Consulta: 14 abril 2018].
* ↑ (castellà) Ramón de Rubí de Marimón, Relación del lebantamiento de Cataluña
# Roca de la Llum

La Roca de la Llum és una muntanya de 1.325 metres que es troba al municipi d'Alins, a la comarca catalana del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Grèvol del Canadà

El grèvol del Canadà o grèvol de pícea (Canachites canadensis) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) i única espècie del gènere Canachites Stejneger, 1885

## Hàbitat i distribució

Habita als boscos de coníferes d'Alaska i Canadà, arribant als Estats Units a Minnesota, Wisconsin, Michigan, Nova York, Idaho i Montana.

## Taxonomia

Adés aquesta espècies era adscrita al gènere Falcipennis juntament amb el grèvol siberià. Diversos estudis però, van demostrar que aquest gènere no era monofilètic i l'espècie neàrtica va ser classificada a un gènere diferent: Canachites. Alguns autors consideren que les poblacions entre el sud-est d'Alaska i Idaho pertanyen en realitat a una espècie diferent:
* Canachites franklinii - grèvol de Franklin.

## Referències

* ↑ «Grèvol del Canadà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
* ↑ El grèvol de pícea AL cercaterm de termcat Rev. 23/06/2011
* ↑ NW Persons, PA Hosner, KA Meiklejohn, EL Braun, RT Kimball. 2016. Sorting out relationships among the grouse and ptarmigan using intron, mitochondrial, and ultra-conserved element sequences. Mol Phylogenet Evol. 2016 Maig 98:123-32
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International Digital Checklist of the Birds of the World: Versió 7 (2022)
# El placer de matar

El placer de matar és una pel·lícula espanyola de 1988. la primera dirigida per Félix Rotaeta, qui hi va adaptar la seva pròpia narració Las pistolas. Tot i que és considerada una de les millors pel·lícules de cinema negre dels anys 1980 i malgrat que nominada al Goya al millor guió adaptat el 1988, va ser un fracàs comercial.

## Argument

Andrés, un jove professor de matemàtiques, solter i de classe acomodada, i Luis, un camell d'estar per casa, seductor i buscaraons, es coneixen casualment i descobreixen que tenen una cosa en comú: el plaer de matar. Ambdós són contractats per l'antic instructor de tir per cometre un assassinat.

## Repartiment

* Antonio Banderas - Luis
* Mathieu Carrière - Andrés
* Victoria Abril - La Merche
* Vicky Peña - Luisa
* Walter Vidarte - Barrantes
* Mario Gas - Inspector Santana
* Jeannine Mestre - Ana

## Referències

* ↑ Fallece en Barcelona el actor, director y escritor Félix Rotaeta, El País, 24 de novembre de 1994
* ↑ Miguel Bayón La cosecha de los 80: el "boom" de los nuevos realizadores españoles, p. 37
* ↑ El placer de matar, al web dels Premis Goya
* ↑ El placer de matar a Fotogramas
# Wilfred Hudson Osgood

Wilfred Hudson Osgood (8 de desembre de 1875, Rochester, Nou Hampshire - 20 de juny de 1947, Chicago, Illinois) va ser un zoòleg estatunidenc.

## Biografia

Osgood era el fill major d'una família de rellotgers. L'any 1888 es va traslladar amb la seva família a Califòrnia i va estudiar a Santa Clara i San José. Es va incorporar a les activitats del Cooper Ornithological Club i va conèixer a Chester H. Barlow i Rollo Beck. Va ser professor en una escola d'Arizona durant un any i després es va traslladar a la recentment creada Universitat Stanford, on va arribar a conèixer a Charles H. Gilbert i David Starr Jordan. Es va unir al personal del Bureau of Economic Ornithology and Mammalogy, del Departament d'Agricultura dels Estats Units a l'edat de 22 anys. Aquest grup més tard es va convertir en el Bureau of Biological Survey amb Clinton Hart Merriam.
Des de 1900 fins a 1909 va ser secretari de la Biological Society of Washington, membre del consell de la Chicago Zoological Society i membre de la Societat Zoològica de Londres i de la British Ornithologists' Union. De 1924 a 1926 va ser president de la American Society of Mammalogists.

## Obra

* Revision of pocket mice of the genus Perognathus (1900)
* Revision of mice of American genus Peromyscus (1909)
* Biological investigations Alaska and Yukon (1909)
* Fur Seals of Pribilof Islands (1915) amb un altre autor
* Monographic study of Cændlestes (1921)
* Mammals of Asiatic Expeditions (1932)
* Artist and naturalist in Ethiopia (1936) amb un altre autor
* Mammals of Chile (1943)
* Clinton Hart Merriam 1855-1942 (1943)
* Cricetine rodents allied to Phyllotis (1947)

## Honors
### Epònims

* Tinamus osgoodi
* Rattus osgoodi
* Monodelphis osgoodi
* Altiphrynoides osgoodi
* Rhinolophus osgoodi
* Osgoodomys banderanus
* Phyllotis osgoodi

## Referències

* ↑ Schmidt, KP «Wilfred Hudson Osgood, 1875-1947». The Auk, 67, 2, 1950, pàg. 183-189. Arxivat de l'original el 2011-06-14 [Consulta: 15 març 2016]. Arxivat 2011-06-14 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Biografia a USGS
* Osgood, W.H. 1943. The Mammals of Chile. Fieldiana Zoology 30:1-268.
# Willard Schmidt

Willard Schmidt (Swanton, 14 de febrer de 1910 - Coffeyville, 13 d'abril de 1965) fou un jugador de bàsquet estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició de bàsquet. Jugà a bàsquet universitari amb la Creighton University.

## Referències

* 1 2 «Willard Schmidt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2012. [Consulta: 17 desembre 2018].
# Guerau Boquet

Guerau Boquet va néixer probablement a Tremp a finals del segle XV o principis del segle xvi.

## Biografia

Doctor en medicina, protofísic, va tenir relació amb la Inquisició. Actuà com inspector de farmàcies.
Més tard va ser nomenat rector de l'Estudi General de Barcelona, càrrec que va exercir entre l'1 d'agost de 1540 i el 31 de juliol de 1541. .
Va morir al segle xvi.

## Referències

* ↑ Fernández Luzón, Antonio (2005)
* ↑ Pujol i Robinat, Amadeu; Puig Basili, Lluisel·la, «Medicina crematística i administració» a Actes III Congrés d'Història de la Medicina Catalana, Vol. III, Lleida, 1981, p. 224
* ↑ Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI" edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB Barcelona, 2003, p. 634

## Bibliografia

* Fernández Luzón, Antonio. La Universidad de Barcelona en el siglo XVI. Barcelona : Publicacions i Edicions de la Universidad de Barcelona, 2005. 342 p. (edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB)
* Pujol i Robinat, Amadeu; Puig Basili, Lluisel·la, «Medicina crematística i administració» a Actes III Congrés d'Història de la Medicina Catalana, Vol. III, Lleida, 1981, pp. 223-231.

## Enllaços externs

* Registre d'autoritats de Guerau Boquet Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. Catàleg d'autoritats de la Universitat de Barcelona. (Consulta: 22 d'abril de 2015).
# Dos Hermanas

Dos Hermanas és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia. L'any 2015 tenia 131.317 habitants. La seva extensió superficial és de 160 km² i té una densitat de 815.33 hab/km². Està situada a una altitud de 42 metres i a 10 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla. Limita al nord amb Sevilla, al nord-oest amb Gelves i al nord-est amb Alcalá de Guadaíra, a l'oest amb Coria del Río, al sud-oest amb Puebla del Río, i al sud i sud-est amb Los Palacios y Villafranca i Utrera

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 |
| 7.857 | 9.884 | 10.971 | 15.427 | 20.880 | 21.281 | 27.696 | 39.677 | 57.548 | 78.025 |
Evolució demogràfica :
| 1997 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2012 | 2014 |
| 91.975 | 94.591 | 97.324 | 100.871 | 103.282 | 107.258 | 109.595 | 112.273 | 114.672 | 117.215 | 128.794 | 130.369 |

## Personatges il·lustres

* Felipe González Márquez, president del govern espanyol entre 1982 i 1996
# Johnny B. Goode

Johnny B. Goode és una famosa cançó de Chuck Berry escrita l'any 1955 i apareguda a l'àlbum Chuck Berry Is on Top. Ha tingut gran transcendència en el món de la música i la cultura popular de finals del segle XX: és una de les cançons més famoses de tota la història.
Als pocs dies de ser posat a la venda, el senzill va arribar fins al segon lloc de la llista R & B Singles i fins a la vuitena posició dels Billboard Hot 100, ambdues dels Estats Units. Des de fa anys el tema és considerat un dels més coneguts del rock and roll, i apareix a les llistes de millors cançons de rock, tant en llibres i revistes com en pàgines web. La prestigiosa revista Rolling Stone la va posar en el setè lloc de la seva llista de les 500 millors cançons de tots els temps. Segons el lloc agregador de llistes Acclaimed Music, és la 12a cançó més lloada pels crítics de tots els temps.
Escrita per Chuck Berry el 1955, la seva lletra parla d'un noi de camp que toca la guitarra, i que algun dia podria esdevenir una celebritat dels escenaris. Berry ha reconegut que la cançó és en part autobiogràfica, i que al principi a la lletra hi sortia l'expressió «colored boy» -Noi de color en català i que fa al·lusió al color de pell del guitarrista- però que ho va canviar a «country boy»
El seu títol fa un joc de paraules amb el fet que un guitarrista pot ser bo, el que en anglès i de manera literal es diu «be good». La cançó inicialment es va inspirar en el pianista Johnnie Johnson, encara que es va convertir en una referència de Berry a ell mateix: el cantant havia nascut al 2520 de l'avinguda Goode de Saint Louis (Missouri). Tot i que Johnson tocà el piano als discos anteriors de Berry, algunes versions afirmen que el pianista d'aquest enregistrament va ser Lafayette Leake.
El 1985, Marty McFly (Michael J. Fox) la va versionar a la pel·lícula Retorn al futur, de Robert Zemeckis. La banda britànica de heavy metal Judas Priest la va gravar per al seu àlbum Ram It Down de 1988 i, al mateix any, el tema aparegué a la banda sonora de la pel·lícula còmica Johnny Be Good, protagonitzada per Anthony Michael Hall, Robert Downey Jr. i Paul Gleason.
Per promocionar-la, se'n va fer un vídeo musical dirigit per Wayne Isham i enregistrat en una actuació en viu de la gira Mercenaries of Metall Tour. Als pocs dies del llançament, va arribar fins al lloc 64 de la llista UK Singles Chart.

## Enllaços externs

Ací teniu els vincles a la lletra de la versió original, i a les diferents adaptacions:
* Diferents adaptacions
# Cala en Baster

Cala en Baster està situada al nord-est de l'illa de Formentera. A l'ancorada longitudinal de Tramuntana. Tancada per les puntes Prima i de Sa Creu.
És una cala rocosa amb forma de "u" rodejada de penya-segats i no té vegetació; a l'entrada es pot fondejar;hi ha una profunditat d'uns 10 metres que a mesura que s'apropa a la costa va disminuint considerablement. S'hi troben també petits varadors de pescadors resguardats dels vents. Normalment són aigües tranquil·les.
També hi ha petites coves on es pot bussejar i trobar un fons marí amb molta biodiversitat. Aquesta cala només s'hi pot accedir a peu. Com a la majoria de les platges de Formentera, està permès practicar el nudisme, i no es pot accedir a la cala amb animals per motius d'higiene.
El referent més important formant una petita illa, del segment de costa que separa el Caló de Sant Agustí de cala en Baster, al vessant nord-nord-est de Formentera, és el penyal d'en Jaume.

## Referències

* ↑ «Cala en Baster». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Eivissa: Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera.
* ↑ «Jaume, penyal d'en». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Eivissa: Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera.

## Enllaços externs

* Web de les Platges de Balears Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine.
# Willemien Aardenburg

Willemien Aardenburg (Laren, 30 d'agost de 1966) és una jugadora d'hoquei sobre herba neerlandesa, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on guanyà la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre herba. Durant la seva carrera disputà 3 partits amb la selecció neerlandesa.

## Referències

* ↑ «Willemien Aardenburg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2012. [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Willemien Aardenburg a Federació Neerlandesa d'Hoquei sobre herba
# Al-Khansà

Tumàdir bint Amr ibn al-Harth ibn aix-Xarid as-Sulamiyya (àrab: تماضر بنت عمرو بن الحرث بن الشريد السُلمية, Tumāḍir bint ʿAmr ibn al-Ḥarṯ ibn ax-Xarīd as-Sulamiyya), normalment coneguda pel sobrenom al-Khansà (àrab: الخنساء, al-Ḫansā, que tant pot voler dir ‘la Gasela’ com ‘la de Nas curt’) fou una poetessa àrab del segle vii. Va néixer i créixer a la regió de Najd, la regió central del que avui en dia és Aràbia Saudita. Fou coetània del profeta Muhàmmad i es va convertir a l'islam.
A la seva època, el paper de la dona a la poesia àrab era el d'escriure elegies per als morts i interpretar-les per a la tribu en competicions orals públiques. Al-Khansa’ va guanyar-se respecte i fama en aquelles competicions, amb les seves elegies per als seus germans, Ṣakhr i Muʿāwiyah, que havien mort en batalla. És la poeta més coneguda de la literatura àrab.

## Biografia

Al-Khansà va néixer al si d'una família benestant de Najd.
El 612, el seu germà Muàwiya va ser assassinat per membres d'una altra tribu. Al-Khansà va insistir que un altre germà seu, Sakhr, vengés la mort de Muàwiya, fet que va dur efectivament a terme. Sakhr va resultar ferit i va morir a causa de les seves ferides un any després. Al-Khansà va fer el dol de la seva mort mitjançant la poesia i va començar a guanyar fama amb les seves composicions elegíaques.
L'any 629 va conèixer el profeta Muhàmmad i es va convertir a l'islam.
Va tenir quatre fills, Yazid, Muàwiya, Amr i Amra, i tots es varen convertir a l'islam. Va participar amb els seus fills a la Batalla d'al-Qadissiyya, on tots quatre van lluitar i morir.
En rebre la notícia de la seva mort, es diu que no va plorar la seva pèrdua, i que en canvi va dir: «Lloat sigui Déu que m'ha honorat amb el seu martiri. Tinc l'esperança que el meu Senyor em reunirà amb ells en la seva misericòrdia» (àrab: «الحمد لله الذي شرفني بقتلهم، وأرجو من ربي أن يجمعني بهم في مستقر رحمته»).

## Acollida de la seva obra

An-Nabigha adh-Dhubyani, poeta àrab contemporani d'al-Khansà, en va dir: «Al-Khansà és la més gran poeta dels jinn i dels humans» (àrab: «الخنساء أشعر الجن والإنس»).
Es diu que an-Nabigha va dir també, sobre al-Khansà: «Si Abu-Bassir no m'hagués recitat ja a mi, hauria dit que ets la més gran poeta dels àrabs. Endavant, que ets el més gran poeta àrab d'entre els que tenen pits». Al-Khansà va replicar dient: «També sóc la més gran poeta d'entre els que tenen testicles».

## Referències

* ↑ Ayyildiz, Esat «El-Hansâ’ Bint ‘Amr: Eski Arap Şiirinde Öncü Bir Mersiye Şairi Hanım» (en turc). Mütefekkir, 7, 13, 30-06-2020, pàg. 201–224. DOI: 10.30523/mutefekkir.757993. ISSN: 2148-8134.
* ↑ Ibn Qutayba. الشعر والشعراء [Ax-xiʿr wa-x-xuʿarāʾ] (en àrab). Beirut: Dār ʾAḥyāʾ al-ʿUlūm, 1987, p. 218.
* ↑ «Asha». The Free Dictionary.
* ↑ Arab women writers: a critical reference guide, 1873-1999 (en anglès). American University in Cairo Press, 2008.

## Enllaços externs

* "A Great Arab Poetess of Elegy", assaig sobre Al-Khansa Arxivat 2007-07-08 a Wayback Machine.(anglès)
* Col·lecció Veus de dones amb informació sobre Al-Khansa Arxivat 2011-07-09 a Wayback Machine.(anglès)
# Serrat de l'Audilo

El Serrat de l'Audilo és un serrat del municipi de Gavet de la Conca, dins del territori de l'antic terme de Sant Serni. És la continuació cap a l'est del Serrat de la Móra.
# El timbaler del Bruc

El timbaler del Bruc (estrenada en castellà com a La leyenda del tambor) és una pel·lícula de coproducció hispano-mexicana dirigida per Jordi Grau i Solà el 1981. Es tracta d'un remake lliure d'El tambor del Bruch, dirigida per Ignasi Ferrés i Iquino el 1948. Es tracta d'una obra menor d'exaltació nacionalista romàntica basada en la llegenda del timbaler del Bruc.

## Argument

Al juny de 1808 les tropes de Napoleó envaeixen Espanya. Un nen anomenat Isidre (Jorge Sanz) farà ressonar el seu petit tambor a les muntanyes del Bruc. El seu entusiasme en la tasca i el ressò l'ajudaran a fer creure a l'exèrcit francès que milers d'homes armats els esperen per a fer-los front.

## Repartiment

* Andrés García - Joan Clussà
* Mercè Sampietro - Rosalia
* Jorge Sanz - Isidre
* Alfredo Mayo - Avi de Clussà
* Diana Bracho - Paula
* Vicente Parra - Antoni Frac
* Guillerom Antón - Josep Viñas
* Roberto Camardiel - Mosèn Ramon

## Referències

* ↑ José María Caparrós Lera El cine español de la democracia: de la muerte de Franco al "cambio socialista" (1975-1989 p. 208
* ↑ Àngel Comas Diccionari de llargmetratges: el cinema a Catalunya després del franquisme (1975-2003), p. 254.

## Enllaços externs

* La Leyenda del Tambor, Barcelona Film Commission