OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lliga catalana de bàsquet femenina 2007-2008

La XIX Lliga Nacional Catalana Femenina 2009 fou la dinovena edició de la Lliga catalana de bàsquet. La competició se celebrà el 20 d'octubre de 2007 al Palau d'Esports de La Seu d'Urgell i fou organitzada per la Federació Catalana de Basquetbol. Hi participaren el Cadí la Seu d'Urgell i l'Olesa Espanyol. Es proclamà campió l'equip alturgellenc, que aconseguí el seu primer títol després de tres finals disputades. A nivell individual, destacà l'actuació de la jugadora americana Le'coe Willingham per part olesana, amb 25 punts, essent la màxima anotadora del partit, i Silvia Luz per part alturgellenca, amb 18 punts. La competició fou retransmesa en directe pel Canal 33.

## Final

* En negreta = Equip guanyador
* Pts = Punts
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| 20 d'octubre de 2007 12:30 | Cadí la Seu | 78–70 | Olesa-Espanyol | Palau d'Esports de La Seu d'Urgell |
| Palau d'Esports de La Seu d'Urgell |||
| 20 d'octubre de 2007 12:30 | Pts: Luz 18 | | Pts: Willingham 25 | Palau d'Esports de La Seu d'Urgell |
| Cadí la Seu | Olesa-Espanyol |
| # | Jugadora | Pts |
| | Helen Luz | 12 |
| | Celia Macià | 2 |
| | Jennifer Benningfield | 10 |
| | McKay | 5 |
| | Silvia Luz | 18 |
| | Cristina Sousa | 3 |
| | Elsa Donaire | 9 |
| | Montserrat Gilabert | 5 |
| | Laura Jornet | 14 |
| | Ester Farré | N/A |
| Total | Total | 78 |
| Entrenador |||
| Víctor Lapeña |||
* Campió de la Lliga Catalana 2007-2008
* Cadí la Seu Primer títol
| # | Jugadora | Pts |
| | Palmira Marçal | 15 |
| | Kristina Lelas | 2 |
| | Sandra Gallego | 14 |
| | Miljana Musovic | 6 |
| | Le'coe Willingham | 25 |
| | Lali Vila | 2 |
| | Jiménez | 3 |
| | Helena Boada | 3 |
| | Hadzovic | N/A |
| Total | Total | 70 |
| Entrenador |||

## Referències

* ↑ Batalla, C. «L'Olesa i el Cadí se les hauran en una final mai vista». El 9 Esportiu, Núm. 2.102, 20-10-2007, pàg. 18 [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «El Cadí La Seu, campió de la Lliga Catalana de bàsquet femení». 3/24, 21-10-2007. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ Romero, Toni. «El Cadí, per fi». El 9 Esportiu p. 21, 21-10-2007. [Consulta: 21 desembre 2023].
# Melukote

Melukote (canarès ಮೇಲುಕೋಟೆ) és una ciutat i municipi de la taluka de Pandavapura al districte de Mandya, Karnataka, conegut també com a Thirunarayanapuram, construït sobre uns turons de roca anomenats Yadavagiri o Yadugiri sobre el riu Kaveri, a 50 km de Mysore (ciutat) i 133 km de Bangalore.

## Llocs interessants

* Temple Cheluvanarayana Swamy
* Temple Yoga-Narasimha Swamy
* Biblioteca i Col·legi sànscrit
* Temple de Kalyani o Pushkarani, amb la llacuna de Kalyani
* Santuari de vida salvatge del temple de Melkote, creat el 17 de juny de 1974 principalment per protegir els llops, i en menor mesura altres mamífers, i també paradís d'ocells.

## Història

Fou la seu del math anomenat Srivaishnava Yatiraja fundat pel reformador Ramanuja, que es va establir a la vila fugint de la persecució dels coles a l'inici del segle xii. Va convertir al rei hoysala Bitti Deva (Vishnuvardhana) del que va rebre una concessió de terres al nord i sud del Cauvery, comarca després coneguda com a Ashtagrama.
Al segle xiv els musulmans van destruir Dorasamudra, la capital hoysala, i van damnar Melukote; el rei es va retirar a Tondanur, moderna Tonnur, a la part sud de les muntanyes Yadugiri. Melukote fou reconstruïda vers el 1460 per Thimmanna Dannayaka, cap de Nagamangala, al servei del rei de Vijayanagar.
El 1771 fou saquejada pels marathes després de la derrota d'Haidar Ali a Chinkurali. El principal temple, un gran edifici quadrat anomenat Cheluvapillerava o Krishna; un altre era el Narasimha, al cim de la roca. Des del començament del segle xvii Melukote va estar sota especial patronatge dels rages wadiyar de Mysore; molts dels habitants eren bramans i uns 400 estaven assignats al manteniment del gran temple; hi havia molts servidors del temple d'extracció sudra i satanis; dos castes inferiors, els tirukula i els jambavakula, tenen encara el privilegi d'entrar al temple una vegada a l'any per haver ajudat a Ramanuja a recuperar la imatge de Krishna que s'havien emportat els musulmans a Delhi. Al segle xix va formar part del districte de Mysore a l'estat de Mysore, des de 1799 sota protecció britànica. La municipalitat es va formar el 1881.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Ramanuja i Srivaishnavism
# Marmosa gràcil de panxa vermella

La marmosa gràcil de panxa vermella (Cryptonanus ignitus) és una espècie extinta de marsupial didelfimorf de la família Didelphidae, endèmica de la província de Jujuy a l'Argentina.

## Referències

* ↑ Voss, R.S.; Lunde, D.P.; Jansa, S.A., On the Contents of Gracilinanus Gardner & Creighton, 1989, with the Description of a Previously Unrecognized Clade of Small Didelphid Marsupials (2005) a American Museum Novitates 3482:1-34. Nova York: American Museum of Natural History. ISSN 0003-0082. Document pdf
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Medicine Lodge

Medicine Lodge és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 206 tenia 2.036 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Medicine Lodge tenia 2.193 habitants, 922 habitatges, i 609 famílies. La densitat de població era de 705,6 habitants/km².
Dels 922 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 20,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.262$ i la renda mediana per família de 41.053$. Els homes tenien una renda mediana de 30.319$ mentre que les dones 18.750$. La renda per capita de la població era de 16.231$. Entorn del 7,4% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Medicine Lodge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Medicine Lodge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Micco

Micco és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 9.498 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Micco tenia 9.498 habitants, 5.212 habitatges, i 3.163 famílies. La densitat de població era de 389,7 habitants/km².
Dels 5.212 habitatges en un 5,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 4,2% dones solteres, i en un 39,3% no eren unitats familiars. En el 34,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 5,9% tenia menys de 18 anys, un 2% entre 18 i 24, un 9,3% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 58,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 69 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.673 $ i la renda mediana per família de 34.645 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.638 $ mentre que les dones 20.352 $. La renda per capita de la població era de 20.649 $. Entorn del 5,1% de les famílies i el 10,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Micco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Micco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mes Kerman FC

El Mes Kerman Football Club (en persa باشگاه فوتبال مس کرمان)) és un club de futbol iranià de la ciutat de Kerman. Va ser finalista de la Copa Hazfi la temporada 2013–14.

## Futbolistes destacats

* Edinho
* Adriano Alves
* Rasoul Navidkia

## Referències

* ↑ «Iran - List of Cup Winners». RSSSF.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Mercè Homs i Molist

Mercè Homs i Molist (Vic, 16 d'agost de 1975) és una pedagoga i política catalana; ha estat regidora de l'Ajuntament de Barcelona pel grup de Convergència i Unió fins al 2015. És llicenciada en Pedagogia per la Universitat de Barcelona. Des del 2003 milità a Convergència Democràtica de Catalunya. A les eleccions municipals del 2007 va ser escollida regidora de l'Ajuntament de Barcelona, càrrec que repetí entre 2011 i 2015, quan fou regidora del Districte de Ciutat Vella. Des del 2016 és regidora del Grup Municipal de CiU a l'Ajuntament de Barcelona i Presidenta del Partit Demòcrata Europeu Català a Barcelona. És germana de Francesc Homs i Molist.

## Referències

* 1 2 «Qui són les cares noves que reclama Mas?». [Consulta: 23 novembre 2020].
* ↑ Sugranyes, Jordi. «La pedagoga Mercè Homs, nova regidora del districte», 26-07-2011. [Consulta: 23 novembre 2020].
* ↑ «Mercè Homs renuncia a la carrera por relevar a Trias en Barcelona» (en castellà), 20-09-2016. [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ Efe. «Mercè Homs guanya les eleccions per dirigir la federació de Barcelona del PDC - 01 oct 2016». [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ «¿Quiénes son las caras nuevas que reclama Mas?». [Consulta: 20 març 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a Betevé el 14 novembre 2014
# Mato Neretljak

Mato Neretljak (Orašje, Bòsnia i Hercegovina, 3 de juny de 1979) és un futbolista croat. Va disputar 10 partits amb la selecció de Croàcia.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Mestrescola

El mestrescola va ser una dignitat canonical de les esglésies catedralícies i col·legials, estructurada al segle xii com a successora dels scolastici o magisitri anteriors, i que tenien certs drets o funcions a les escoles.
L'origen etimològic de la paraula és el d'una dignitat que antigament havia tingut jurisdicció o capacitat d'inspecció d'una institució escolar de la seva església, ciutat o diòcesi. Era diferent del caput scholae o cabiscol. Els concilis del Laterà de 1162, 1215 i 1515 va legalitzar el càrrec en imposar la creació d'escoles separades de la catedral però sota el magisteri del mestrescola. El mestrescola tenia l'obligació de tenir cura de la instrucció dels més joves, molts d'ells tenien prerrogatives a les catedrals i exercien jurisdicció ordinària sobre els alumnes matriculats en els seus estudis.
El càrrec d'un mestre a les esglésies catedralícies no era nou, si no que des de molt antic s'havia regulat una figura d'instrucció, com és en el cas del IV Concili de Toledo, amb la presidència d'Isidor de Sevilla, que creia necessari educar els més joves i que, per tant, seria una figura que continuaria a Espanya, però també era present a França, que amb la seva evolució, en lloc de dedicar-se a l'ensenyament ells mateixos, van esdevenir un càrrec superior de superintendència de les escoles.
Van tenir càrrecs importants a les primeres universitats, com en la de Lleida, de la qual van ser cancellers, prerrogativa que més tard va passar a la Universitat de Cervera. El concili de Trento va manar que fossin ordenats d'ordes majors i nomenats doctors o llicenciats en teologia i dret canònic. En crear-se els seminaris, foren normalment professors titulars de teologia.

## Referències

* 1 2 3 4 André, Michel. Diccionario de Derecho Canónico (en castellà). volum 3-4. Madrid: Imprenta de D. José G. de la Peña, 1848, p. 273-274.
* 1 2 3 «Mestrescola». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana.
# Miguel Arroyo Rosales

Miguel Arroyo Rosales (castellà: Miguel Arroyo) (Huamantla, 6 de desembre de 1966 - Estat de Puebla, 30 de gener de 2020) va ser un ciclista mexicà, que fou professional entre 1989 i 1996.

## Palmarès

Palmarès
* 1991
** Vencedor d'una etapa a la Ruta Mèxic
* 1993
** Vencedor d'una etapa a la Redlands Bicycle Classic
** Vencedor d'una etapa a la Ruta Mèxic
* 1998
** 1r a la Ruta Mèxic
* 1999
** 1r a la Volta a Costa Rica
* 2000
** Campió de Mèxic en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Guatemala

### Resultats al Tour de França

* 1994. 48è de la classificació general
* 1995. 61è de la classificació general
* 1997. 76è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1992. 36è de la classificació general
* 1995. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1989. 60è de la classificació general
* 1991. 25è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Miguel Arroyo, dernier descendant des petits grimpeurs latinos. Aujourd'hui dans le peloton, l'exotisme vient plutôt de l'Est.» (en francès). liberation.fr, 17-07-1997. Arxivat de l'original el 11 de gener 2015. [Consulta: 21 gener 2024].
* ↑ Murió Miguel Arroyo, uno de los máximos exponentes del ciclismo en México (castellà)
* ↑ Fitxa a sitiodeciclismo.net
* ↑ Fitxa a museociclismo.it
* ↑ Fitxa a procyclingstats.com
# Monestir de San Vicente do Pino

El Monestir de San Vicente do Pino és un conjunt monumental situat a Monforte de Lemos, a Galícia. Està flanquejat per les restes d'un castell, del qual es conserva part de la muralla, la torre de l'homenatge (des de la qual es pot contemplar tota la vall de Lemos) i les restes del palau dels Comtes de Lemos, edifici perdut en gran part en un incendi a principis del segle xx. El monestir i les restes del palau formen l'actual Parador de Turisme de Monforte de Lemos.

## Història

El monestir es troba en el cim d'un turó al centre de la ciutat, lloc on probablement estava situat el primitiu Castro Dactonio, un poblat de la tribu celta dels Lemavos.
Tot i que els orígens del monestir es remunten al segle x, l'edificació actual data del segle xvi. Tant la façana com el claustre són d'estil neoclàssic.
L'església monacal té una portalada renaixentista, mentre que el seu interior s'emmarca en el gòtic de transició, amb una coberta de voltes estrellades sobre arcs aguts. Un òrgan barroc, que no funciona des de fa dècades, es troba en un lateral del cor. A l'altar major destaca una important pintura al·legòrica que representa la tortura de Sant Vicenç.
Es conserven també una singular imatge de Santa Anna amb la Verge i el Nen, a més d'un interessant baix relleu romànic, entre altres peces de rellevància artística. Al costat de la pila baptismal, a la dreta de la porta d'accés, trobem un sepulcre de pedra, corresponent a l'Abat Diego García, en el que es llegeix una inscripció en llatí. Aquest sepulcre està popularment relacionat amb la llegenda de "La corona de foc", de molt arrelament en la localitat, i duta a la literatura en nombroses ocasions.
Diverses parts i elements de l'església estan molt deteriorats, entre elles les valuoses pintures murals i algunes vidrieres. S'ha presentat a la Xunta de Galícia un pla de restauració amb la intenció de recuperar el seu patrimoni artístic.

## Galeria fotogràfica

* El monestir sobre el turó.
* El castell vist des del riu Cabe.
* Torre de l'homenatge.

## Referències

* 1 2 Turgalicia. San Vicente do Pino

## Enllaços externs

* Visita virtual 360° i pàgina del monestir a TurGalicia.es
* Parador de Turisme de Monforte de Lemos
# Melomys bannisteri

Melomys bannisteri és un rosegador de la família dels múrids. Són rosegadors de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 111,6 a 114,5 mm, una cua de 106,4 a 117,6 mm i un pes de fins a 61,5 g. Aquesta espècie és endèmica de l'illa de Kai Besar, a les Moluques centrals, i potser es troba també a l'illa veïna de Taam. Probablement viu en boscs humits tropicals a una altitud de fins a 500 msnm.

## Referències

* ↑ Flannery, Tim F. Mammals of New Guinea (en anglès). Cornell University Press, 1995. ISBN 9780801431494.
* 1 2 «Melomys bannisteri» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Mill africà

Mill africà (Eleusine coracana, també conegut kannada o dagusa i en anglès com finger millet), és una espècie de cereal cultivat a les zones àrides africanes o asiàtiques. És originari de l'altiplà d'Etiòpia i va ser introduït fa uns 4.000 a l'Índia. A l'Himàlaia el seu cultiu es fa fins als 2.300 m d'altitud.
És una planta rica en l'aminoàcid metionina que compensa la mancança que en tenen altres plantes cultivades com l'arròs i el moresc.

## Referències

* ↑ A.C. D'Andrea, D.E. Lyons, Mitiku Haile, E.A. Butler, "Ethnoarchaeological Approaches to the Study of Prehistoric Agriculture in the Ethiopian Highlands" in Van der Veen, ed., The Exploitation of Plant Resources in Ancient Africa. Kluwer Academic: Plenum Publishers, New York, 1999.
# Mitja Marató de Vilanova

La Mitja Marató de Vilanova, de vegades anomenada Mitja Marató Ciutat de Vilanova, és una cursa atlètica en format de mitja marató que se celebra a la ciutat de Vilanova i la Geltrú des de l'any 1987.
La Mitja Marató de Vilanova, que forma part del calendari de la Challenge de Mitges Maratons de la Diputació de Barcelona, està organitzada per l'Associació Esportiva Evasion Running, amb la col·laboració de l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú i de la Diputació de Barcelona. En les darreres edicions, des del 2017, ha incorporat també la prova paral·lela del quart de marató i/o els 10 kms.

## Referències

* ↑ «La Mitja Marató de Vilanova compleix 25 anys. Les inscripcions ja estan obertes i s'espera arribar als 1500 corredors». Eix Diari, 27-11-2013 [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «La Mitja Marató de Vilanova 2023 ja supera les 300 inscripcions. La prova, el 17 de desembre, també amb un traçat de 10 km». Primer.cat. El Primer Diari Esportiu del Garraf, 19-10-2023 [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «La Mitja Marató Ciutat de Vilanova torna el 17 de desembre amb importants novetats». Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 21-11-2017 [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Més de 1.400 corredors participen a la Mitja Marató Ciutat de Vilanova». Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 17-12-2007 [Consulta: 3 gener 2024].

## Enllaços externs

* Mitja Marató de Vilanova
# Monobazos

Monobaz o Monobazos (Monobazus, Μονόβαζος) fou rei d'Adiabene.
Era rei l'any 62 quan Tigranes V d'Armènia va envair els seus dominis. Monobazos va demanar ajut al rei Vologès I de Pàrtia (51-77), i llavors forces d'Adiabene i dels parts van envair Armènia i van atacar Tigranocerta. Tiridates, germà de Vologès I fou establert com a rei.
Després Monobaz va acompanyar a Vologès I a Rhandeia on va negociar amb Corbuló la treva entre Pàrtia i Roma. Algun dels fills del rei Monobaz van formar part del seguici del rei Tiridates I en la seva visita a Neró a Roma l'any 66.

## Referències

* " Monobazus." Brill's New Pauly. Antiquity volumes editat per: Hubert Cancik and, Helmuth Schneider. Brill Online, 2012. Referència. 11 de maig del 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/brill-s-new-pauly/monobazus-e809010>
# Microinjecció

La microinjecció és un procés que consisteix a utilitzar microagulles per injectar substàncies a un nivell microscòpic o en el límit del macroscòpic dins d'una cèl·lula viva. És un simple procés mecànic pel qual una agulla extremadament fina —d'uns 10 micròmetres i amb una capacitat volumètrica de 15 microlitres, mida similar a la secció transversal d'un cabell humà—penetra la membrana cel·lular (i a vegades la membrana nuclear) per alliberar-ne el seu contingut. La microinjecció és normalment realitzada sota un microscopi òptic anomenat micromanipulador.
Es tracta d'un procés utilitzat sovint com a vector en enginyeria genètica i transgènesi per tal d'injectar material genètic en una cèl·lula. El procés de clonació també involucra microinjeccions.

## Referències

* ↑ Lacal, Perona i Feramisco, 2013.
* ↑ Burr i Allen, 2013, p. 157.
* ↑ Houdebine, 1997, p. 37-38.

## Bibliografia

* Burr, David B.; Allen, Matthew R. Basic and Applied Bone Biology (en anglès). Academic Press, 2013. ISBN 9780123914590.
* Houdebine, Louis-Marie. Transgenic animals (en anglès). CRC Press, 1997. ISBN 9789057020698.
* Lacal, Juan Carlos; Perona, Rosario; Feramisco, James. Microinjection (en anglès). Basel: Birkhäuser, 2013. ISBN 9783034887052.
# Microlepidogaster perforatus

Microlepidogaster perforatus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Carandaí a la conca del riu Paranà.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB