OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santiago Valentí i Camp

Santiago Valentí i Camp (Barcelona, 18 de desembre de 1875 - Barcelona, 4 de març de 1934) fou un periodista, escriptor, editor, sociòleg i polític català.

## Biografia

Era fill d'Ignasi Valentí i Vivó (1841-1924), catedràtic de medicina legal i toxicologia de la Universitat de Barcelona. Com a periodista col·laborà a La Publicidad, El Progreso, El Liberal i Las Noticias, essent redactor de El Diluvio. A l'esfera editorial, cal remarcar que fou fundador i director de la Biblioteca de Novel·listes del segle xx, de la Biblioteca Sociológica Internacional i de la Biblioteca de Cultura Moderna y Contemporánea. També fou iniciativa seva la Biblioteca d'Escriptors Contemporanis i va dirigir la Biblioteca Moderna de Ciències Socials. També fou membre de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País. El 1902 va pronunciar una conferència a l'Ateneu Barcelonès titulada «La emancipación de la mujer».
Inicialment milità al Partit Republicà de Nicolás Salmerón y Alonso, i fou elegit diputat de la diputació de Barcelona en 1911 dins les files del Partit Republicà Radical i regidor de l'Ajuntament de Barcelona pel districte 9 en 1905 dins les llistes de la Unió Republicà. Posteriorment va evolucionar cap al Bloc Republicà Autonomista i el Partit Catalanista Republicà per acabar afiliant-se a la Unió Socialista de Catalunya, sent elegit president de l'Ateneu Socialista de Barcelona.

## Obra

* Bosquejos sociológicos (1899)
* Premoniciones y advertencias (1907)
* Atisbos y disquisiciones (1908)
* La Antropología criminal y las disciplinas afines (1908)
* La democracia social alemana y su organización (1910)
* Vicisitudes y anhelos del pueblo español (1911)
* Las sectas y las sociedades secretas a través de la Historia (1913)
* Ideólogos, teorizantes y videntes (1922)
* Las reivindicaciones femeninas (1925)

## Bibliografia complementària

* Cortès Martí, Josep M. La tecnòpolis catalana 1900-1936. Pensament organitzatiu a Catalunya. Tarragona: Publicacions URV, 2013. ISBN 9788484242208. (Capítol 3. Santiago Valentí Camp. Pàg. 41-52)
* Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.283. ISBN 978-84-9850-461-3.

## Referències

* ↑ Cassasas Ymbert, Jordi. Pervivència de Catalunya. La formació de la societat catalana i de les seves identitats a l'època contemporània. Afers, p. 237.
# Son Caliu

Son Caliu, antigament conegut com a Son Anglesola, és un nucli de població costaner situat al municipi de Calvià, a l'illa de Mallorca. El topònim consta identificat, almenys, des del 1884 a l'obra Die Balearen de l'arxiduc Lluís Salvador.

## Referències

* ↑ Ensenyat i Pujol, Joan Baptista. Historia de la Baronía de los señores obispos de Barcelona en Mallorca (en castellà, català). 1919. Palma: Escuela Tipográfica Provincial, 1919, p. 47.
* ↑ Noguerol i Mulet, Josep. Aproximació a la toponímia i l'antroponímia de Calvià. Vol. 1. Palma: Ajuntament de Calvià, 2018, p. 127. ISBN 978-84-95065-06-3.
# Símbols de les Illes Balears

Els símbols de les Illes Balears són aquells que identifiquen els mallorquins, menorquins, eivissencs i formenterers com la nacionalitat històrica que declaren ésser al seu estatut d'autonomia del 1983.

## Bandera

El primer i més visible és la bandera. Aquests símbols són distintius i legitimats històricament: les quatre barres horitzontals sobre un fons groc, i el quarter de fons morat amb un castell blanc de cinc torres enmig. Cada illa també pot tenir la seva pròpia bandera.
Tanmateix, s'ha anat qüestionant, des de la seva oficialització l'ús preautonòmic de la bandera quarterada, també anomenada de "model americà", i la seva legitimació històrica; que moltes vegades només és considerada una modificació de la bandera de Mallorca, que de fet també és una bandera inspirada en l'escut de Palma.

## Diades i festes populars

Un dia simbòlic de les Illes Balears és la Diada de les Illes Balears, l'1 de març, data en què entrà en vigor l'Estatut d'Autonomia de 1983, a més de les diverses festes a cada illa: la Diada de Mallorca el 31 de desembre i a Palma, la Festa de l'Estendard també el 31 de desembre; la Diada de Menorca el 17 de gener (Sant Antoni); les Festes de Sant Joan a Menorca; la Diada d'Eivissa el 8 d'agost; i la Diada de Formentera el 25 de Juliol (Festes de Sant Jaume).

## Música

També és representativa de les Illes l'himne de Mallorca, la Balanguera.

## Vegeu també

* Símbols catalans
* Símbols valencians

## Referències

* ↑ «Estatut d'autonomia de les Illes Balears». Arxivat de l'original el 2009-10-16. [Consulta: 15 setembre 2009].
* ↑ «Biblioni.cat». Arxivat de l'original el 2011-07-06. [Consulta: 15 setembre 2009].
* ↑ «Formentera en Festes». Consell Insular de Formentera. Arxivat de l'original el 2023-03-27. [Consulta: 27 març 2023].
# Terradelles (Vilademuls)

Terradelles és un poble del municipi de Vilademuls (Pla de l'Estany)) que havia pertangut a la Baronia de Vilademuls i a la vegueria de Besalú.
És situat sobre un turonet a la ribera esquerra del riu Sinyana, a 21 km de Girona i a 105 metres sobre el nivell del mar.
Els principals elements d'interès són la seva església de Sant Martí, bastida el segle XVIII, i la masia gòtica de Can Ros.
La primitiva església parroquial era ubicada al veïnat d'el Vilar, que a primers del Segle XX ja era enrunada.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ «Terradelles». [Consulta: 1r juliol 2024].
# The Woman Disputed

The Woman Disputed és una pel·lícula muda però amb banda sonora i efectes sonors, dirigida per Henry King i Sam Taylor i protagonitzada per Norma Talmadge i Gilbert Roland. Basada en la peça teatral homònima de Denison Clift (1926) que al seu torn estava basada en el relat “Boule-de-suif” de Guy de Maupassant la pel·lícula es va estrenar el setembre de 1928. Es tracta de la darrera pel·lícula muda de Talmadge. Es va separar del seu marit i productor Joseph M. Schenck en mantenir una relació amb el coprotagonista Gilbert Roland i abandonant el cinema es dediccà l'any següent a prendre classes de veu per participar únicament en dues pel·lícules sonores.

## Argument

Paul Hartman, un afable oficial austríac, i el seu amic, Nika Turgenov, un orgullós tinent rus es troben de permís a Lemberg (Lvov, Àustria), parlen sobre la regeneració de Mary Ann Wagner, una prostituta amb un noble cor. Aleshores es declara la guerra entre Rússia i Àustria i els dos homes reben l'ordre de presentar-se als seus regiments. Mary promet casar-se amb Paul i Nika jura venjança. Més tard, una unitat de l'exèrcit rus liderada per Nika ocupa Lemberg i Mary descobreix que ha de sotmetre's a les seves abraçades de Nika per obtenir la llibertat de cinc francesos capturats, entre ells un espia disfressat de capellà. L'endemà, l'exèrcit austríac, guiat per l'informe d'intel·ligència de l'espia, recupera Lemberg i Paul s'assabenta del sacrifici de Mary. Al principi es nega a perdonar-la però quan 10.000 homes s'agenollen als seus peus en agraïment, Paul s'uneix a ells amb gratitud.

## Repartiment

* Norma Talmadge (Mary Ann Wagner)
* Gilbert Roland (Paul Hartman)
* Arnold Kent (Nika Turgenov)
* Boris de Fast (el passant)
* Michael Vavitch (pare Roche)
* Gustav von Seyffertitz (Otto Krueger)
* Gladys Brockwell (comtessa)
* Nicholas Soussanin (comte)

## Equip tècnic

* Producció: Joseph M. Schenck
* Direcció: Henry King i Sam Taylor
* Ajudant de direcció: Robert Floret
* Direcció artística: William Cameron Menzies
* Fotografia: Oliver Marsh
* Vestuari: Frank Donnellan
* Muntatge: Hal C. Kern
* Assistència tècnica: Capt. Marco Elter

## Referències

* ↑ Curtis, James. William Cameron Menzies: The Shape of Films to Come (en anglès). Knopf Doubleday Publishing Group, 2015-11-17. ISBN 978-1-101-87067-9.
* ↑ Maxford, Howard. Hammer Complete: The Films, the Personnel, the Company (en anglès). McFarland, 2019-11-08, p. 132. ISBN 978-1-4766-2914-8.
* ↑ Henry King, director : from silents to ʼscope ED (en anglès). Los Angeles: Directors Guild of America Inc., 1995, p. 70. ISBN 1-882766-03-2.
* ↑ Jacobs, Lea. The Decline of Sentiment: American Film in the 1920s (en anglès). University of California Press, 2008-04-02, p. 341. ISBN 978-0-520-23701-8.
* ↑ Slide, Anthony. Silent Players: A Biographical and Autobiographical Study of 100 Silent Film Actors and Actresses (en anglès). University Press of Kentucky, 2010-09-12, p. 279. ISBN 978-0-8131-2708-8.
* ↑ Woman Disputed (1928) souvenir program, 1928.

## Enllaços externs

* The Woman Disputed al catàleg de l'American Film Institute
# Le Mans

* Per a altres significats, vegeu «Mans».
Le Mans ( Le Mans (?·pàg.), [ləˈmɑ̃]) és un municipi francès situat al departament de Sarthe i a la regió de País del Loira. És el tercer municipi més gran de la regió després de Nantes, que és la capital, i d'Angers. L'any 1999 tenia 144.500 habitants.

## Vegeu també

* Catedral de Le Mans
* 24 hores de Le Mans
* Circuit de la Sarthe
* Bisbat de Mans
* Maine (França)

## Personatges il·lustres

* Joachim Bouvet (1656-1730) jesuïta, missioner a la Xina.
# Lorne Simon

Lorne Simon (Big Cove, 1960-1994) ha estat un jove autor micmac, mort prematurament en un accident de trànsit. El 1994 va rebre el premi Simon Lucas Jr pel seu llibre Stones and switches (1994).

## Referències

* ↑ Canadian Book Review Annual (en anglès). Peter Martin Associates., 1995, p. 185. ISBN 978-0-9697390-7-4.
* ↑ Green Matters: Ecocultural Functions of Literature (en anglès). BRILL, 2019-11-26, p. 85. ISBN 978-90-04-40887-6.
# Batalla del Sabis (54 aC)

* No s'ha de confondre amb Batalla del Sabis (57 aC).
La batalla del Sabis del 54 aC, coneguda també com a segona batalla del Sabis (o del Sambre), va ser una de les batalles de la Guerra de les Gàl·lies.

## Antecedents

Amb la mort d'Induciomarus, els trèvers, més ressentits encara per la presència del procònsol a la Gàlia, van decidir buscar aliats entre els germànics de més enllà del Rin, amb els quals van intercanviar ostatges i garanties recíproques, i també entre els eburons d'Ambiòrix, els nervis i atuàtucs, mentre, al front occidental, els carnuts i sènons s'havien negat a obeir les ordres d'assistir a l'assemblea i es van revoltar amb els seus veïns contra el poder romà.
Mentre Juli Cèsar atacava els menapis, Tit Labiè va deixar a la seva fortalesa cinc cohorts, i amb les 25 cohorts restants i la cavalleria va atacar els trèvers, i prevenir el seu atac.

## Batalla

La batalla va tenir lloc prop del riu Sambre. Tit Labiè simulà retirar-se fent creure l'enemic que s'havia espantat pel seu gran nombre i havia decidit tornar al campament base, però quan els trèvers van travessar el riu en massa per iniciar la persecució de l'exèrcit romà van trobar l'exèrcit que els esperava. La batalla va ser favorable als romans

## Conseqüències

Tit Labiè va aconseguir la rendició dels trèvers i la fugida dels familiars d'Induciomarus, transferint el poder a Cingetòrix.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico VI, 2-4
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico VI, 7-8
# Melcior Mauri i Prat

Melcior Mauri i Prat (Vic, 8 d'abril de 1966) és un ex-ciclista català.
Ha estat, possiblement, el ciclista català més destacat dels anys 1990. Com a èxits més destacats, cal remarcar la Volta ciclista a Espanya de l'any 1991 o el subcampionat del món contra-rellotge del 1998. Fou un dels millors especialistes contra el rellotge del seu temps a escala mundial. Va ser director de l'equip ciclista del FC Barcelona i de l'Andorra-Grandvalira.

## Palmarès

Melcior Mauri ha aconseguit durant la seva trajectòria esportiva 42 victòries. La més important fou la Volta ciclista a Espanya de l'any 1991. Són destacables:
* 1991
** 1r a la Volta a Espanya i vencedor de 3 etapes
** 1r a la Volta a la Comunitat Valenciana
* 1992
** 1r a la Volta a la Comunitat Valenciana i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Rioja
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Múrcia
* 1993
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Aragó
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1994
** 1r al Gran Premi de Primavera
** 1r a la Volta a Múrcia
* 1995
** Campionat d'Espanya contra-rellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1996
** 1r a la Volta a Aragó i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Múrcia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Comunitat Valenciana
* 1997
** 1r al Circuit de La Sarthe i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1998
** 1r a la Volta ao Alentejo i vencedor d'una etapa
** 1r al Circuit de La Sarthe i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Midi Libre
** Medalla de plata al Campionat del Món contra-rellotge
* 1999
** 1r a la Volta ao Algarve i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi Jornal de Notícias i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Internacional Telecom
* 2000
** 1r a la Porto-Lisboa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 130è de la classificació general
* 1990. 71è de la classificació general
* 1991. 1r de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1992. Abandona
* 1993. 8è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1994. 18è de la classificació general
* 1995. 4t de la classificació general
* 1996. 32è de la classificació general
* 1997. 22è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1998. 35è de la classificació general
* 1999. 26è de la classificació general
* 2001. 120è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1989. 92è de la classificació general
* 1990. 78è de la classificació general
* 1991. 64è de la classificació general
* 1993. Forat de control (11a etapa)
* 1994. 95è de la classificació general
* 1995. 6è de la classificació general
* 1996. 38è de la classificació general
* 1998. Abandona (16a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1988. 98è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Ciclisme Vuelta a Espanya 1991 Melcior Mauri». L'Esportiu.

## Bibliografia

* Cuenca, Josep Maria. Melcior Mauri o una altra forma de lluitar contra el temps. Valls: Cossetània, 2008. ISBN 9788497913300
# El Venque

El Venque és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

És una de les masies del veïnat dispers de Lloberola, al nord del terme municipal. Es troba en uns replans que s'estenen al marge dret de la riera de Lloberola, al peu de la carretera asfaltada de Lloberola a Sant Climenç. És a 2,8 km de Lloberola.

## Descripció

És un edifici amb funció d'habitatge, amb edificis annexos. A la façana principal (nord), a la planta baixa hi ha entrada amb llinda de pedra i porta de fusta de doble batent. A la llinda hi ha la data de 1755. Més a la dreta, hi ha dues petites obertures. A la planta següent, hi ha dues finestres amb ampit a cada lateral i un balcó central que encara està per acabar. A la darrera planta, hi ha dues obertures.
A la façana est, hi ha una finestra a la segona planta. A la façana sud, a la part dreta. Hi ha una entrada que dona a una terrassa en construcció, a la seva esquerra, hi ha tres finestres. A la façana oest, hi ha una finestra que dona al segon pis. La coberta és de dos vessants (nord-sud), acabada en teules.
Adjunt a la façana oest de la casa, hi ha un paller, amb entrades a la façana sud, i obertures tant a l'oest com al nord. Davant de la façana principal de la casa, hi ha dos edificis, el de més a l'oest, de dimensions més gran, on guarden palla, i el de més a l'est amb funcions diverses. A uns 20 metres a l'est de la casa, hi ha un altre edifici on també guarden la palla.

## Referències

* ↑ «El Venque». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «El Venque». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Punta Carreteret

La Punta Carreteret és una muntanya de 389 metres que es troba al municipi de Maials, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pàpol de Tolosa

* Per a altres significats, vegeu «Sant Pàpol».
Pàpol o Pàbol (Tolosa?, segle iii - Sant Pàpol, Aude, ca. 300) fou un prevere gal·loromà que va ajudar Sadurní de Tolosa en la seva predicació al Llenguadoc. La seva existència és dubtosa i possiblement es tracta d'un personatge llegendari. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Vida i llegenda

Papulus o Pabulus, en francès Papoul, és una figura vinculada a la llegenda de Sant Sadurní, tot i que no se'n coneixen gaire dades sobre la seva existència. Segons la tradició, quan Sant Pere apòstol va consagrar Sadurní com a bisbe, li assignà un diaca perquè l'ajudés, Pàpol. Després d'evangelitzar la regió, particularment el Lauraguès, on hauria fundat l'abadia de Sant Pàpol, va morir com a màrtir durant les persecucions de Dioclecià.
La llegenda, sense versemblança històrica, diu que ell i Sadurní van arribar a Carcassona i foren empresonats pel magistrat Rufí, però foren alliberats miraculosament i van anar a Tolosa. Sadurní llavors marxà a Hispània, on predicaria a Navarra i convertiria Fermí d'Amiens, i va deixar Pàpol a Tolosa. Abans d'ésser novament detingut, va fer miracles i conversions.
Fou torturat i decapitat, segons la tradició, al lloc de Sant Pàpol anomenat L'Ermitatge. Un cop decapitat, diu la llegenda que va recollir el seu cap amb les mans, i del lloc on havia caigut va rajar una font.

## Veneració

Les relíquies de Pàpol foren portades a la basílica de Sant Serni de Tolosa, on el cos fou traslladat el 1265. Quan al segle ix s'establí l'abadia dedicada al sant, al voltant es desenvolupà una població que també en prengué el nom, l'actual Sant Pàpol. En 1317 Joan XXII hi creà una diòcesi, amb la catedral dedicada al sant.
Sense cap fonament històric, algunes fonts esmenten que Pàpol fou bisbe i, fins i tot, papa. Claude Robert el qualifica de bisbe de Tolosa però Guillaume de Catel el rebutja iguals que els germans Sainte-Marthe i els autors de la tercera Gallia Christiana.

## Notes

* ↑ És una altra dada falsa, ja que l'abadia només es remunta al 817.

## Bibliografia

* Patrice Cabau, Les évêques de Toulouse (IIIe-XIVe siècles) et les lieux de leur sépulture, Mémoires de la Société archéologique du Midi de la France, 59 (1999), p. 123-162. Text a Arxivat 2006-11-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* St. Papulus
* Santi, beati e testimoni. "San Papolo".
# Vilada

Vilada (antigament, Vilada de Guardiolans) és un municipi de la comarca del Berguedà, a uns 12 km de la capital, Berga. Té poc més de 400 habitants.

## Història

Està documentat al segle IX com Vilalata amb el significat de 'vila ampla' Originàriament semblaria que hauria nascut al voltant de Santa Maria de Roset i el Castell de Roset.
Tradicionalment Vilada havia viscut de l'agricultura i la ramaderia, però durant tot el segle XX el motor econòmic del municipi fou la indústria tèxtil. Avui en dia lluita per viure del turisme.

## Geografia

* Llista de topònims de Vilada (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 6 | 10 | 10 | 158 | 335 | 931 | 659 | 410 | 502 | 523 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 815 | 790 | 744 | 765 | 717 | 677 | 606 | 614 | 541 | 541 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 548 | 538 | 522 | 538 | 514 | 516 | 534 | 516 | 486 | 443 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| - | 430 | 419 | 439 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Càndid Casals Costa | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Càndid Casals Costa | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Càndid Casals Costa | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Miquel Ferrer Artigas | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Carme Cirera Artigas | PSC | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Carme Cirera Artigas | PSC | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Carme Cirera Artigas / Ramon Comellas Serrat | PSC / PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Pere Farré Capel | CIU | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Pere Farré Capel | CIU | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | Montserrat Badia Piqué | PSC | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | Joaquim Espelt Santandreu | ERC | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | Joaquim Espelt Santandreu | ERC | 17/06/2023 |
En la legislatura 2003-2007 es van repartir l'alcaldia PSC i PP. Així, Carme Cirera va ser alcaldessa des del 2003 fins al 2005 i, Ramon Comellas, des del 2005 fins al 2007.

## Associacions

* Associació Dones de Fàtima
* Grup Cultural la Teia
* Associació Juvenil Cims de Vilada
* Club Pedal Vilada
* Club Esportiu Vilada (Club de Futbol)
* Associació de la Gent Gran de Vilada
* Coral les Veus del Picancel
* AMPA Serra de Picamill
* Ateneu Nacionalista de Vilada

## Fires i Festes

- Fira del bolet, a l'Octubre
- Trobada de cotxes i motos clàssiques
- Festa major, al juny, en honor a Sant Joan

## Llocs d'interès

* Sant Joan de Vilada, església parroquial
* Església de Santa Magdalena de Guardiolans, església romànica
* Sant Miquel de les Canals, església romànica
* Castell de Roset, medieval

## Referències

* ↑ Coromines, Joan. Onomasticon Cataloniae, p. s.v. 'peralada'.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya