OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esquirol volador de Beecroft

L'esquirol volador de Beecroft (Anomalurus beecrofti) és una espècie de rosegador de la família dels anomalúrids. Alguns autors (Hutterer i Grubb, 2004) el classifiquen dins el seu propi gènere, Anomalurops.

## Distribució i hàbitat

Viu a Angola, el Camerun, la República del Congo, la República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, el Gabon, Ghana, Guinea, Guinea-Bissau, Libèria, Nigèria, el Senegal, Sierra Leone, Togo, Uganda i Zàmbia. Els seus hàbitats naturals són els boscos secs tropicals o subtropicals, els boscos humits de plana tropicals o subtropicals i les plantacions.

## Descripció

L'esquirol volador de Beecroft és un esquirol de mida mitjana que té una longitud de cos d'uns 28 centímetres i una cua de 21 centímetres. El seu pelatge es suau i espès, amb les parts superior tigrades de color gris pissarra i les parts inferiors d'un gris més pàl·lid amb una brillantor ataronjada. Té una marca pàl·lida a la mollera i una altra al clatell. Té una membrana que s'estén de les extremitats davanteres cap a les posteriors i cap a la cua, que és de color negre i té entre 16 i 18 escames la part inferior prop de la seva base.

## Comportament

Es tracta d'animals principalment nocturns, que passen el dia a nius fets amb branquetes i fulles a la part superior dels arbres. Al vespre abandonen els nius planejant fins a les branques més baixes per alimentar-se d'anous, fruits, llavors, fulles i escorça. Poden córrer per les branques, però molt poques vegades baixen fins a terra, ja que les membranes dels laterals els dificulten la locomoció terrestre. Les escames de la cua poden servir al propòsit d'alentir el descens en l'aterratge després d'una planejada. Poden viure en solitari o en parelles, o amb d'altres individus al mateix arbre. Es comuniquen per mitjà de crits descrits com "quelcom entre un xiulet i un udol". De vegades emet piulades i tenen un crit d'alarma com un xiuxiueig. Es força probable que el seu oïda sigui agut.

## Conservació

Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat, encara que és una espècie comuna que està àmpliament distribuïda, i per això la Unió Internacional per la Conservació de la Natura l'ha situat dins la categoria de risc mínim.

## Referències

* ↑ Dieterlen, F. «Família Anomaluridae». A: Wilson, Don E.; Reeder, DeeAnn (editors). Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference. 3rd. Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
* ↑ Merkel, A. «Anomalurus beecrofti» (en anglès). Animal Diversity Web, 2009. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ Hutterer, R.; Grubb, P.; Ekué, M. R. M. Esquirol volador de Beecroft. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el .
Famílies i espècies vivents d'anomaluromorfs :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Euarchontoglires · Ordre: Rodentia :
Anomaluridae :
Pedetidae :
Zenkerellidae :
# Estadi Monumental Antonio Vespucio Liberti

L'Estadi Monumental Antonio Vespucio Liberti és un estadi ubicat al barri de Belgrano de Buenos Aires. És on juga de local el Club Atlético River Plate i la seu tradicional de la selecció de futbol de l'Argentina. És l'estadi futbolístic amb més capacitat de l'Argentina i vuitè d'Amèrica.
Inaugurat el 26 de maig de 1938, rep el nom del president que va decidir construir-lo, Antonio Vespucio Liberti, encara que és conegut popularment com El Monumental. A més de partits de futbol, l'extraordinària capacitat que té l'habilita per acollir esdeveniments musicals i artístics de tota mena.

## Inauguració

L'any 1934 River Plate en complia 33 d'existència i ja havia guanyat un títol amateur i un de professional. El club era conegut com el dels "millonarios" (milionaris) pel cost dels seus fitxatges i l'estadi d'Alvear i Tagle (anomenat així per la cruïlla on es trobava) se'ls havia fet petit. Antonio Vespucio Liberti, el president (en la primera de les quatre presidències), va decidir construir un nou estadi.
El 31 d'octubre de 1934 van comprar els terrenys (de 83.950 m², 35.000 dels quals cedits per l'Ajuntament) on s'havia de construir el nou estadi. El 25 de maig de 1935 s'hi va col·locar la primera pedra i el 27 de setembre de 1936 es va començar a construir, sota la direcció dels arquitectes José Aslan i Héctor Ezcurra.
El dimecres 25 de maig, unes 8.000 persones presenciaren la inauguració del nou estadi, que se celebrà l'endemà amb una festa i un partit entre River i el Peñarol d'Uruguai (al final, victòria local per 3 a 1), on assistiren vora 120.000 persones.

## Reforma de 1958

L'estadi es va tancar parcialment el 1958, quan era president Enrique Pardo, per ampliar-lo amb la platea Colonia. L'obra es pagà, en bona part, gràcies al traspàs d'Omar Sívori a la Juventus d'Itàlia. Amb aquesta ampliació, ja hi cabien 30.000 persones.

## Reforma de 1978

De cara a organitzar el Mundial 1978, l'estat argentí va crear un organisme denominat Ente Autárquico Mundial '78 (EAM 78). Finançat amb un crèdit del Govern Militat (que River va trigar molts anys a tornar), va remodelar completament l'estadi.

## Vegeu també

* Club Atlético River Plate
* Selecció de futbol de l'Argentina
* Antonio Vespucio Liberti

## Referències

* ↑ Monumental (castellà)
* ↑ http://es.fifa.com/classicfootball/stadiums/stadium=5010014/index.html
* ↑ España sufre un cúmulo de desgracias (castellà)
* ↑ River cumple 100 años (castellà)
* ↑ Cinco cosas que debes saber sobre el Monumental (castellà)
* ↑ Argentinos Juniors hizo de local en el Monumental en la primera final de la Copa Libertadores 1985

## Enllaços externs

* Historia del Estadio - Sitio Oficial River Plate (castellà)
* Vista Satélite - Google Maps (castellà)
* La Página Millonaria - Historia de los estadios del Club Atlético River Plate Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. (castellà)
# Euro Coin (criptomoneda)

Euro Coin (EUROC) és una criptomoneda estable amb valor paritari amb l'euro. Amb el suport de l'empresa Circle comparteix model amb la criptomoneda USD Coin (USDC), tot i que aquesta última té paritat amb el dòlar nord-americà. El sosteniment d'Euro Coin es basa completament en el valor dels euros que ara mateix es guarden en comptes corrents de bancs així que assegura poder mantenir el valor i l'estabilitat 1:1 junt amb l'euro. Aquesta criptomoneda fou oficialment publicada el 30 de juny de 2022 i tindria el suport ampli de diverses empreses del sector com Binance.US i Bitstamp. Les empreses que volguessin encunyar monedes d'Euro Coin, ho podrien fer mitjançant el dipòsit de moneda euro als seus comptes de Circle mitjançant la xarxa Euro SEN de Silvergate, i hi havia la previsió que les opcions de dipòsit addicionals estiguin disponibles a finals d'any del 2022. Malgrat tot però, aquesta criptomoneda no compta amb el suport del Banc Central Europeu, el qual ja ha declarat que "els criptoactius no són diners de banc central. Se'n diferencien que els preus són volàtils, cosa que en dificulta l'ús com a mitjà de pagament o unitat de compte, i que no estan recolzats per cap institució pública. Els ciutadans podrien confiar en un euro digital tant com en l'efectiu, ja que les dues formes de diners comptarien amb el suport d'un banc central.

## Referències

* ↑ Erard, Gabriel «Qué es Euro Coin, la nueva stablecoin de Circle basada en el euro». Hipertextual, 20-06-2022 [Consulta: 21 juny 2022].
* ↑ «Euro Coin (EUROC) is coming on June 30th». The Official Blog of Circle and USDC, 16-06-2022 [Consulta: 21 juny 2022].
* ↑ «Digital euro». European Central Bank. [Consulta: 21 juny 2022].
# A del Taure

«A del Taure» té aquests significats:
La designació Bayer A del Taure és compartida per dues estrelles de la constel·lació del Taure:
* A¹ del Taure (37 del Taure)
* A² del Taure (39 del Taure)
# Cainito

Cainito o caimito (Chrysophyllum cainito) és un fruit tropical produït per un arbre de la família Sapotaceae. És natiu de les terres baixes d'Amèrica central i el Carib. És de creixement ràpid i arriba als 20 m d'alt.
En anglès rep el nom de star apple i en francès pomme de lait. Té el sinònim botànic d'Achras cainito.
És un arbre perennifoli amb fulles alternades, simples, ovals enteres de 5–15 cm de llarg. Les flors són flairoses.
El fruit és arrodonit amb la pell porpra rica en làtex. Les llavors són aplanades i marronoses.
El fruit és dolç i n'hi ha de color porpra fosc i marró verdós.

## Enllaços externs

* Dept. of Horticulture Purdue University
* Fruits From America: Chrysophyllum cainito Arxivat 2003-01-06 a Wayback Machine.
* Quisqualis Site Entry for C. cainito
# Cainsa

Cainsa és una localitat del departament d'Artigas, al nord de l'Uruguai. Es troba a l'oest del departament, dins del sector 7. Limita al nord amb Bella Unión i al sud-est amb Tomás Gomensoro. Cap a l'oest es troba el riu Uruguai.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, Cainsa tenia una població aproximada de 420 habitants.
Evolució demogràfica (Font: INE) :
| 2004 | 2011 |
| 420 | 355 |

## Referències

* ↑ «Cens de 2004 del Departament d'Artigas» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / C» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ Instituto Nacional de Estadística. «Resultados Censo 2011-Departamento de Artigas». Arxivat de l'original el 2012-10-09. [Consulta: 6 gener 2013].
* ↑ Instituto Nacional de Estadística. «Índice toponimico de entidades de población». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 6 gener 2013].

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE de Cainsa (castellà)
# Caio César Alves dos Santos

Caio César Alves dos Santos és un futbolista brasiler. Va començar com a futbolista al Grêmio Recreativo Barueri.

## Referències

* ↑ «Das ist der neue Meisterpokal der Super League – Embolo und GC räumen bei SFL Award Night ab» (en alemany). [Consulta: 27 juliol 2024].
* ↑ «Wechsel von Caio zu Dynamo Moskau gescheitert (Aktuelles)» (en alemany). Eintracht Frankfurt, 27-01-2011. Arxivat de l'original el 2012-03-14. [Consulta: 27 juliol 2024].
# Cal Tort (la Pobla de Claramunt)

Cal Tort és una fàbrica de la Pobla de Claramunt (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una antiga fàbrica de paper que actualment té encara aquesta funció. La seva estructura arquitectònica és la típica d'aquests edificis: és un molí paperer amb base rectangular i les façanes calades de finestres. El sostre és a dues aigües, de teules.
La façana ha estat molt mal conservada, ja que es poden veure les restes adossades d'altres construccions annexes que se li van afegir i està parcialment enderrocada. A una clau hi figura la data 1687. S'hi conserva la capella de Sant Miquel, sense culte.

## Història

Els molins paperers assoliren la seva màxima expansió als segles xviii i xix; la família Tort és de les més importants en la producció paperera i figura al costat de noms com Romaní, Guarro, Coca i Font. Obtingueren privilegis i distincions reials per la seva bona producció de paper de tina a mà, que era exportada als països hispanoamericans.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Tort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Cal Totosaus

Cal Totosaus és una masia abandonada i molt malmesa de l'Arboç (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un edifici de dues plantes. Els baixos tenen una gran portalada d'arc de mig punt amb dovelles de pedra, on podem veure la data 1701, i a la banda dreta una finestra quadrangular. El pis principal presenta dues finestres quadrades. L'edifici fou allargat cap a la banda esquerra mitjançant una galeria i una escala que mena a la planta principal.

## Referències

* 1 2 «Cal Totosaus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
* ↑ «Cal Totosaus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cal Castellana Pobre II

Cal Castellana Pobre II és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular amb planta baixa, dos pisos i golfes i coberta a dos aiguavessos amb carener paral·lel a la façana principal. Aquesta última presenta dos eixos de composició vertical. La planta baixa té dues obertures d'arc a nivell que formen part d'un local (un bar), emmarcades en pedra: una d'elles constitueix la porta d'accés, i l'altra, que sembla que originalment també havia estat una porta, ha estat reaprofitada per inserir-hi una petita finestra.
Al primer pis les dues obertures són rectangulars, estan emmarcades i s'obren a un mateix balcó corregut que s'estén al llarg de tota la façana, amb baranes de ferro forjat sense ornamentació. El segon pis compta amb dues obertures de la mateixa tipologia que les de la planta inferior, tot i que cadascuna d'elles té un balcó individual, també de ferro forjat. Al nivell de les golfes hi ha dues petites obertures rectangulars i emmarcades. Corona la façana una cornisa d'estil senzill.
Tot l'edifici és arrebossat i pintat, i la planta baixa presenta un cromatisme diferent de la resta de pisos.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Castellana Pobre II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Cal Cassanyes

Cal Cassanyes és una obra de Castellet i la Gornal (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Cal Cassanyes és un conjunt complex. L'edifici principal ocupa una posició central i al seu voltant es distribueixen les diverses dependències relacionades amb l'activitat agrícola. Es tracta d'un construcció aïllada, formada per planta baixa, pis i golfes. La porta principal d'accés és adovellada, d'arc de mig punt. La resta de les obertures són rectangulars i emmarcades amb pedra. La coberta és de teula a quatre vessants. L'interior conserva encara interessants elements d'èpoques anteriors (rajoles, mobiliari, etc). A més de les dependències (celler, magatzem…), cal remarcar el conjunt del jardí.

## Història

L'origen de Cal Cassanyes sembla situar-se en l'època medieval, tot i que l'edifici actual respon a una reconstrucció realitzada durant la primera meitat del segle xvii. Diverses dates situades a l'exterior de la construcció permeten comprovar com s'hi han succeït obres de condicionament i d'ampliació al llarg del temps. Actualment manté la seva funció original d'habitatge i centre d'una gran explotació agrícola.
Dins el mateix recinte, el 1908 es van construir les Bodegues Cassanyes.

## Referències

* 1 2 «Cal Cassanyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Cal Xicomèdia

Cal Xicomèdia és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia amb estructura que correspon a la tipologia 2.I de l'esquema de Danés i Torras. Consta de planta baixa, pis i golfes, amb teulada de teula àrab a dues vessants. Té orientada la façana al costat del mar, igualment com la major part de les masies de la Marina. Els murs combinen el maó i la pedra (arrebossats a la façana i vist a les ales) i a les parts més baixes, sobretot les del darrere, es veuen filades de pedra mal escairada amb argamassa que devien correspondre a una primera etapa constructiva de l'edifici.

## Història

Esmentada a la Consueta Parroquial de la primera meitat del segle xix amb el nom de "Cal Xi c de la Comèdia". Va pertànyer a la família Sigalés, que prové de la primera meitat del segle xvii.

## Referències

* 1 2 «Cal Xicomèdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].

## Enllaços externs

* Cal Xicomèdia, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cal Xicorill

Cal Xicorill és una obra de Torroja del Priorat (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de paredat, arrebossat i pintat de planta baixa, pis i golfes, cobert per una teulada a dues vessants de teula. A la planta baixa s'hi obren la porta i una finestra, al primer pis dos balcons i tres finestres a les golfes. La porta és dovellada i a la clau hi figura la data de 1819.

## Història

La construcció pertany a un moment en què s'iniciava l'esplendor comarcal, progressivament especialitzat en la producció de vi per a l'exportació. Segurament correspon a una construcció edificada sobre una altra d'anterior, corresponent a l'Edat Mitjana. És molt possible que els balcons hagin estat construïts en època posterior.

## Referències

* 1 2 «Cal Xicorill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Xicorill». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cal Xiconet

Cal Xiconet és una obra amb elements barrocs de l'Estany (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular que fa cantonada amb el carrer Verdaguer i la plaça Major. La façana que dona al monestir té dos portals d'entrada -un obert fa poc, relativament, que serveix com a establiment comercial- i quatre balcons amb reixes de ferro forjat. Destaca el balcó més gran per la seva ornamentació feta amb xapa de ferro datat el 1884 i que fa una al·legoria a l'ofici de ferrer.
La façana de la plaça Major, abans la principal, té un portal rectangular adovellat que avui es troba tapiat.
Té una llinda de 1815, força deteriorada, on es veuen encara unes tenalles i el nom "herrero".
La coberta és a doble vessant. Fa poc s'hi ha obert un terrat que trenca l'estructura original.

## Història

Les úniques dates que es conserven d'aquesta casa són les de les llindes -1792, 1815 i 1884-.
Havia estat casa d'un ferrer, com demostren alguns elements ornamentals.
A aquesta casa nasqué el poeta local Felip Graugés i Camprodon (1889-1973).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cal Xiconet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Burlington (Oklahoma)

Burlington és una població dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 156 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burlington tenia 156 habitants, 60 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 223,1 habitants per km².
Dels 60 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,3% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 20% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.375 $ i la renda mediana per família de 34.844 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.125 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 17.234 $. Cap de les famílies i l'1,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Burlington (Massachusetts)

Burlington és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2007 tenia 25.034 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burlington tenia 22.876 habitants, 8.289 habitatges, i 6.374 famílies. La densitat de població era de 747,9 habitants per km².
Dels 8.289 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,2% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 23,1% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 75.240 $ i la renda mediana per família de 82.072$. Els homes tenien una renda mediana de 55.635 $ mentre que les dones 36.486$. La renda per capita de la població era de 30.732$. Entorn de l'1,3% de les famílies i l'1,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Fills il·lustres

* Roderick MacKinnon (1956 -) bioquímic, Premi Nobel de Química de l'any 2003.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Call Jueu de Talavera

El Call Jueu de Talavera és una obra del municipi de Talavera (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest call jueu és un clar testimoni de la seva presència i importància dins de les viles medievals de molts pobles de Catalunya.
El call jueu de Talavera presenta una estructura urbanística de carrer estret, on es fa impossible poder entrar amb qualsevol vehicle rodat i no té sortida. Les cases d'ambdós costats han estar remodelades amb el pas del temps, però mai la disposició d'aquest carrer.

## Història

La comunitat jueva fou un grup social a part sota la protecció i propietat exclusiva del reialme. Van aconseguir la seva administració interna, destacarem en arts i oficis, pagaren elevats impostos al monarca i en cap moment perderen les pràctiques tradicionals ni deixaren de ser submisos i lleials al seu senyor. És més, alguns van esdevenir homes de confiança dels governants i llurs béns.
Malgrat tot, la convivència entre jueus i cristians comportava hostilitats i gelosies que s'alternaven amb la col·laboració. Tot plegat portarà la seva persecució i expulsió de la península Ibèrica a partir de l'any 1492.

## Referències

* 1 2 3 «Call Jueu de Talavera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2015].

### Bibliografia

* Pladevall i Font, Antoni, dir.; Catalunya Romànica. Segrià, les Garrigues, el Pla la Segarra, l'Urgell, 1997