OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean-Pierre Vermetten

Jean-Pierre Vermetten (Anvers, 6 de febrer de 1895 - valor desconegut) va ser un waterpolista i nedador belga que va competir durant la dècada de 1920.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar la prova de relleus 4x200 metres lliures del programa de natació. Quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de París, va guanyar la medalla de plata en la competició de waterpolo.

## Referències

* 1 2 «Jean-Pierre Vermetten Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 d'octubre 2012. [Consulta: 11 desembre 2017].
# John Geiger

John Francis Geiger (Filadèlfia, Pennsilvània, 28 de març de 1873 – Filadèlfia, 6 de desembre de 1959) va ser un remer estatunidenc que va competir cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà una medalla d'or en la prova de vuit amb timoner com a membre de l'equip Vesper Boat Club.

## Referències

* ↑ «John Geiger Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2011. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Jean-Pierre Giudicelli

Jean-Pierre Giudicelli (Pau, 20 de febrer de 1943 - Ais de Provença, 28 d'abril de 2024) va ser un pentatleta francès, ja retirat, que va competir durant les dècades del 1960 i 1970.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1968, a Ciutat de Mèxic, va aconseguir el millor resultat, amb una medalla de bronze en la competició per equips del programa de pentatló modern. Formà equip amb Lucien Guiguet i Raoul Gueguen. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, tornà a disputar dues proves del programa de pentatló modern. Destaca la setena posició en la competició per equips.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jean-Pierre Giudicelli». [Consulta: 27 octubre 2021].
# Llengües makua

Les llengües makua o makhuwa són una branca de les llengües bantu parlades principalment a Moçambic.

## Nom

El nom Makua (Macua), més precís Makhuwa, és usat en tres nivells. Algunes fonts ho distingeixen amb les diferències en l'ortografia 'Makua' vs. 'Makhuwa', però no són consistents.
* Makhuwa central o "Makhuwa-Makhuwana", el dialecte de prestigi i la base de la llengua nacional de Moçambic
* El makhuwa, inclosos diversos dialectes que també porten el nom de Makhuwa; a vegades anomenat makua 'nucli' o 'nuclear', però això no és consistent.
* Tan relacionats que sovint tenen els seus propis noms, com per exemple lomwe (també conegut com a Makua Occidental)

## Classificació

El makhuwa està assignat a la zona P de la classificació de Guthrie de les llengües bantus. Amb la classificació de les altres llengües de la Zona-P com les llengües rufiji-ruvuma, el makhuwa es converteix essencialment en sinònim de la zona P. No obstant això, les zones són més geogràfiques que clades genealògics. Els parents més propers de la branca makhuwa no estan clars, però algunes classificacions lae col·loquen amb la llengües nyasa i les llengües bantus meridionals.
* Makhuwa (Core Makhuwa, including dialects Makhuwa-Meetto, Makhuwa-Shirima, Makhuwa-Marrevone, etc.)
* Koti
* Sakati
* Lomwe (Makhuwa occidental)
* Ngulu (Makhuwa occidental)
* Cuabo, inclòs el Maindo
* Moniga

## Referències

* ↑ Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin; Bank, Sebastian, eds. (2016). "Makua (P.30)". Glottolog 2.7. Jena: Max Planck Institute for the Science of Human History.
* ↑ Makhuwa a ethnologue
* ↑ Maho (2009)
# Bosc sec subtropical de transició de Sonora-Sinaloa

El bosc sec subtropical de transició de Sonora-Sinaloa és una ecoregió de bosc sec tropical de fulla ampla al nord-oest de Mèxic.

## Ubicació i descripció

Aquesta ecoregió forma un cinturó de transició entre el desert de Sonora al nord i els boscos secs de Sinaloa al sud, que va del sud, des dels contraforts de les terres altes de Sierra Madre Occidental de l'estat de Sonora fins a les costes de l'Oceà Pacífic de Sonora i Sinaloa. Aquesta regió també forma part de la zona de transició entre les ecozones Neàrtica i Neotròpica i, com a tals hàbitats de la regió, van des del bosc espars semidesèrtic al nord fins al bosc sec al sud. Cobreix una superfície de 51.000 km² des del nivell del mar fins als 2.000 m. La pluja mitjana anual és de 100-200 mm.

## Flora

La secció nord acull vegetació típica del desert com ara el cactus columnar Stenocereus thurberi, el Cylindropuntia fulgida i el cactus de barril Ferocactus wislizeni. Al sud, els hàbitats són boscos secs amb arbres que inclouen acàcies com ara Acacia cochliacantha i Acacia occidentalis.

## Fauna

Les aus de l'ecoregió inclouen el còrvid Calocitta colliei.

## Amenaces i preservació

Aquest bosc és vulnerable a la tala i al clarejat pel pasturatge de bestiar, sobretot a les ciutats de Navojoa i Álamos, mentre que la fauna salvatge és vulnerable a la caça. Les àrees d'important conservació inclouen la conca del riu Yaqui.
L'ecoregió té l'estatus de conservació: Crític - En perill. Té una quantitat nul·la d'àrees protegides. L'antropització és d'un 21 per cent. Hi ha una llista d'onze espècies amenaçades.

## Referències

* ↑ «Sonoran-Sinaloan transition subtropical dry forest. Terrestrial Ecoregions» (en anglès). World Wildlife Fund.. [Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ «Sonoran-Sinaloan transition subtropical dry forest. Terrestrial Ecoregions» (en anglès). World Wildlife Fund. [Consulta: 14 desembre 2019].
* 1 2 Benitez, H., C. Arizmendi, i L. Marquez, L. 1999. Base de datos de las AICAS. CIPAMEX, CONABIO, FMCN, y CCA. México
# Luge als Jocs Olímpics d'hivern de 1994

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 celebrats a la ciutat de Lillehammer (Noruega) es disputaren tres proves de luge, dues en categoria masculina i una en categoria femenina.
La competició tingué lloc entre els dies 13 i 16 de febrer de 1994 a les instal·lacions esportives d'Hunderfossen. Hi participaren un total de 92 corredors, entre ells 67 homes i 25 dones, de 25 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual Detalls | Georg Hackl | Markus Prock | Armin Zöggeler |
| Parelles Detalls | Itàlia Kurt Brugger Wilfried Huber | ItàliaHansjörg Raffl Norbert Huber | Alemanya Stefan Krausse Jan Behrendt |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual Detalls | Gerda Weissensteiner | Susi Erdmann | Andrea Tagwerker |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | Alemanya | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | Àustria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |
# Fira d'Ontinyent

La Fira d'Ontinyent és una fira tradicional i d'atraccions que se celebra el tercer cap de setmana del mes de novembre.

## Història

Les fires són un fenomen econòmic sorgit durant l'edat mitjana. Es tractava d'una trobada organitzada de diferents comerciants d'una localitat durant diversos dies i normalment un cop a l'any. Fomentava el comerç i l'activitat econòmica. Després, el terme fira va anar evolucionant, anomenant des d'exposicions de ramats per a la venda fins a qualsevol tipus d'esdeveniment comercial. Actualment sol incloure activitats festives, amb atraccions. Aquestes últimes solen estar situades als afores de la ciutat.
Va iniciar-se per privilegi reial l'any 1418 i va estar motiu de disputes entre la veïna Albaida i Cocentaina per la fixació de les dates de celebració, ja que l'èxit de la mateixa era indispensable per al manteniment de l'economia local durant aquell temps. Des de l'any 2000 hom celebra al mateix recinte firal. Els darrers anys s'havia fet coincidir amb la Fira Gastronòmica de la Vall d'Albaida amb l'objectiu de donar a conèixer els productes autòctons i delectar els paladars més exigents dels visitants. L'any 2013 i els anteriors es va celebrar un cap de setmana abans i a la plaça de Sant Domingo.

## La fira d'Ontinyent

La fira d'Ontinyent és el tercer cap de setmana de novembre. Aquest mercat agrícola ha evolucionat envers una fira amb modernes atraccions mecàniques i paradetes de jocs o d'espectacles i milers de productes. Amb més de 50 atraccions, entre infantils i adultes, tómbola, bingos, bars, així com al voltant de 300 paradetes de venda amb productes variats, aquesta fira, és una de les més tradicionals del País Valencià i també una de les que més qualitat i quantitat de productes ofereix al públic.
Lligada a la fira i al mes d'octubre trobem una de les nostres més estimades tradicions culinàries, la Coca de Fira, feta sobre pasta seca, amb cansalada, llonganisses, les nostres tan estimades botifarres de ceba, i amb un ingredient molt especial: els pebrassos (bolets), els bolets que els experts cercadors d'Ontinyent troben en aquestes setmanes de tardor, tant pel territori, pel del veïnat i fins i tot molt lluny de la ciutat.
Lligada al dilluns de Fira, i fins fa pocs anys, es desenvolupava la celebració dels Quintos, que passejaven, tots pintats i amb barrets, repartint versos a canvi de diners. Amb la desaparició del servei militar obligatori també va acabar el costum.

## Atraccions

* Cavallets
* Autos de xoc
* Vaixell viking
* etc..

## Referències

* ↑ Fira d'Ontinyent a rutesjaymei.com
* ↑ Els 600 anys de la Fira d'Ontinyent, Levante-EMV
* ↑ «Documental "La coca de Fira d'Ontinyent"».
* ↑ La Fira d'Ontinyent Arxivat 2017-04-13 a Wayback Machine. a plataformadigitaldefiestas
* ↑ «Fira Gastronòmica de la Vall d'Albaida». Arxivat de l'original el 2017-04-13. [Consulta: 12 abril 2017].
* ↑ La Fira de Ontinyent amplía a 38 las atracciones mecánicas, Levante EMV, 18 de novembre de 2016
# Jean Chastanié

Jean Chastanié (An Oriant, Morbihan, 24 de juliol de 1875 – París, 14 d'abril de 1948) va ser atleta francès, que va córrer a primers del segle XX i que va prendre part en els Jocs Olímpics de París el 1900.
Especialista en curses de mig fons i obstacles, va disputar tres proves als Jocs Olímpics del 1900. En la prova dels 5000 metres per equips, formant part de l'equip nacional francès junt a Henri Deloge, André Castanet, Michel Champoudry i Gaston Ragueneau, guanyà la medalla de plata rere l'equip mixt. En els 2500 metres obstacles guanyà la medalla de bronze, en quedar rere George Orton i Sidney Robinson. La tercera prova que disputà fou la dels 4000 metres obstacles, en què finalitzà en quarta posició.

## Referències

* 1 2 «Jean Chastanié Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2012. [Consulta: 8 setembre 2015].
# John Spellman

John Spellman (Middletown, 14 de juny de 1899 - Mashonaland Occidental, 1 d'agost de 1966) va ser un lluitador estatunidenc, especialista en lluita lliure, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes semipesant del programa de lluita.
Després d'estudiar a la Universitat de Brown fou un lluitador professional i entre 1925 i 1932 va ser jugador de futbol americà. Va jugar al Providence Steam Roller (1925-1931) i al Boston Braves (1932), com línia defensiu exterior.

## Referències

* ↑ «John Spellman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2013-09-24. [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ «1924 Summer Olympics – Paris, France – Wrestling». databaseOlympics.com. Arxivat de l'original el 20 febrer 2007. [Consulta: 28 abril 2008].
* ↑ «Dropping Back In NFL History: The NFL's Olympians: (page 4)». Footballnation.com. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 19 setembre 2012].
* ↑ «Jack Spellman». pro-football-reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 25 setembre 2016].
# Ottó Török

Ottó Török (Csillaghegy, 1 de novembre de 1937) és un pentatleta hongarès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1960. És germà del també pentatleta Ferenc Török.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on disputà dues proves del programa de pentatló modern. En la competició per equips, junt a Imre Nagy i Ferenc Török, guanyà la medalla de bronze, mentre la prova individual fou vint-i-sisè.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ottó Török». [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 27 octubre 2021].
# Llista d'ecoregions de Madagascar

Les ecoregions de Madagascar, com són definides per la World Wildlife Fund, n'inclouen set terrestres, cinc d'aigua dolça i dues ecoregions marines.
Els diversos hàbitats naturals de Madagascar palesen una rica fauna i flora amb alts nivells d'endemisme; no obstant, moltes ecoregions pateixen de pèrdua del seu particular hàbitat.

## Generalitats

Madagascar pertany al reialme Afrotropical. Juntament amb les veïnes illes de l'Oceà Índic, ha estat classificada pel botànic Armen Takhtajan amb el nom Regió Madagascana, i en fitogeografia és el fitocòrion florístic Subregne Madagascànic en el Regne Paleotropical. Madagascar presenta una topografia, clima i geologia molt contrastades. Una serralada muntanyosa en l'est que assoleix 2876 m d'alçada màxima, captura la major part de pluja transportada pels vents comercials de l'Oceà Índic. Com a conseqüència una faixa oriental està coberta per la majoria de forests humides de l'illa. La precipitació minva cap a l'oest. A la regió on hom detecta ombra pluviomètrica, en el sud-oest té un clima sub-àrid. Les temperatures són més altes en la costa occidental, amb mitjanes anuals majors de 30 °C, mentre els massissos alts tenen clima fred amb mitjanes anuals locals de 5 °C.
Les capes de la litosfera presenten principalment roques ígnies i metamòrfiques, amb quelcom de lava i quarsita en els altiplans central i oriental. La banda occidental té faixes de gresos, calcàries (com ara les formacions de tsingy), i sorra no consolidada.

## Ecoregions terrestres

Set ecoregions terrestres són definides per World Wildlife Fund en Madagascar. Oscil·len entre la molt humida Forests de les terres baixes orientals fins a la sub-àrida Matollars ericoides de Madagascar en el sud-oest.
| Ecoregió | Bioma | codi WWF |
| Forests de terra baixa de Madagascar | Boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits; específicament: forest tropical estacional (montsó) | AT0117 |
| Forests subhumides de Madagascar | Boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits | AT0118 |
| Forest seca caducifòlia de Madagascar | Boscs secs tropicals i subtropicals de fulla ampla | AT0202 |
| Matollar Ericoide de Madagascar | Praderies i matollars de muntanya | AT1011 |
| Matolls espinosos de Madagascar | Deserts i matollars xeròfils | AT1311 |
| Boscs suculents de Madagascar | Deserts i matollars xeròfils | AT1312 |
| Manglars de Madagascar | Manglars | AT1404 |

## Referències

* ↑ Moat, J.; Smith, P.. Atlas of the Vegetation of Madagascar/Atlas de la Végétation de Madagascar (en anglès). Richmond, Surrey: Royal Botanic Gardens, Kew., 2007.
* ↑ Burgess, N.; D'Amico Hales, J.; Underwood, E.; et al.. Terrestrial Ecoregions of Africa and Madagascar: A Conservation Assessment (PDF). World Wildlife Fund Ecoregion Assessments (en anglès). 2a edició. Washington D.C.: Island Press, 2004. ISBN 978-1559633642.
# Patinatge artístic als Jocs Olímpics d'hivern de 1994 - Individual femení

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 celebrats a la ciutat de Lillehammer (Noruega) es disputà una prova de patinatge artístic sobre gel en categoria femenina que formà part del programa oficial dels Jocs.
La competició se celebrà entre els dies 23 i 25 de febrer de 1994 a les instal·lacions del Hamar Olympic Amphitheatre.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 27 patindors de 16 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (2) Bulgària (1) Canadà (2) Corea del Sud (1) | Espanya (1) Estats Units (2) Finlàndia (1) França (3) | Hongria (1)  Japó (2) Polònia (1) Regne Unit (1) | Txèquia (2)  Suïssa (1) Ucraïna (3) R.P. de la Xina (3) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Oksana Baiul | Nancy Kerrigan | Chen Lu |

## Resultats

| Posició | Nom | CON | PC | PL | Pts. |
| 1 | Oksana Baiul | Ucraïna | 2 | 1 | 2.0 |
| 2 | Nancy Kerrigan | Estats Units | 1 | 2 | 2.5 |
| 3 | Chen Lu | R.P. de la Xina | 4 | 3 | 5.0 |
| 4 | Surya Bonaly | França | 3 | 4 | 5.5 |
| 5 | Yuka Sato | Japó | 7 | 5 | 8.5 |
| 6 | Tanja Szewczenko | Alemanya | 5 | 6 | 8.5 |
| 7 | Katarina Witt | Alemanya | 6 | 8 | 11.0 |
| 8 | Tonya Harding | Estats Units | 10 | 7 | 12.0 |
| 9 | Josée Chouinard | Canadà | 8 | 9 | 13.0 |
| 10 | Anna Rechnio | Polònia | 9 | 12 | 16.5 |
| 11 | Krisztina Czako | Hongria | 12 | 11 | 17.0 |
| 12 | Mila Kajas | Finlàndia | 16 | 10 | 18.0 |
| 13 | Lenka Kulovana | Txèquia | 11 | 14 | 19.5 |
| 14 | Marie-Pierre Leray | França | 14 | 13 | 20.0 |
| 15 | Charlene Von Saher | Regne Unit | 13 | 16 | 22.5 |
| 16 | Nathalie Krieg | Suïssa | 15 | 17 | 24.5 |
| 17 | Laetitia Hubert | França | 20 | 15 | 25.0 |
| 18 | Rena Inoue | Japó | 19 | 18 | 27.0 |
| 19 | Olena Liaxenko | Ucraïna | 17 | 19 | 27.5 |
| 20 | Marta Andrade | Espanya | 21 | 21 | 31.5 |
| 21 | Lily Lyoonjung Lee | Corea del Sud | 24 | 20 | 32.0 |
| 22 | Liudmila Ivanova | Ucraïna | 19 | 23 | 32.5 |
| 23 | Ying Liu | Singapur | 23 | 22 | 33.5 |
| 24 | Tzvetelina Abrasheva | Bulgària | 22 | 24 | 35.0 |
| 25 | Zhao Guona | R.P. de la Xina | 25 | - | - |
| 26 | Susan Humphreys | Canadà | 26 | - | - |
| 27 | Irena Zemanova | Txèquia | 27 | - | - |
# Anton Olsen

Anton Olsen (Oslo, 15 de maig de 1897 - Oslo, 27 d'abril de 1968) va ser un tirador noruec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa de tir. Guanyà la medalla de bronze en la prova de carrabina, 50 metres per equips i es desconeix la posició en què finalitzà en la prova de carrabina, 50 metres.

## Referències

* ↑ «Anton Olsen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 15 desembre 2017].
# Avsunviroide

Els Avsunviroidae són una família de viroides. Tenen un genoma amb uns 240-340 pb.
Probablement es repliquen mitjançant un mecanisme simètric de cercle rodant mentre que els Pospiviroidae ho fan asimètricament. La cadena llarga d'RNA$^-$ és hidrolitzada per l'activitat associada del ribozim. Tots els membres d'aquesta família estan mancats de la regió central conservada (CCR).

## Taxonomia

* Família Avsunviroidae
** Gènere Avsunviroid; espècie tipus: Avocado sunblotch viroid
** Gènere Elaviroid; espècie tipus: Eggplant latent viroid
** Gènere Pelamoviroid; espècie tipus: Peach latent mosaic viroid

## Referències

* ↑ «Avsunviroidae». National Museum of Natural History - Encyclopedia of Life. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ Di Serio, Francesco; Li, Shi-Fang; Matoušek, Jaroslav; Owens, Robert A.; Pallás, Vicente «ICTV Virus Taxonomy Profile: Avsunviroidae». Journal of General Virology, 99, 5, 2018, pàg. 611–612. DOI: 10.1099/jgv.0.001045. ISSN: 1465-2099.
* ↑ Di Serio, F. «Avsunviroidae». A: International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV). ICTV, 2020.
* ↑ «Avsunviroidae». ViralZone. [Consulta: 20 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Extensa informació sobre els pospivirioidae i els viroides Arxivat 2006-04-06 a Wayback Machine.
# Jean Cosmat

Jean Cosmat (francès: Jean Georges Cosmat) (Nantes, 3 de juliol de 1910 - Nantes, 29 de març de 2010) fou un remer francès que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Fernand Vandernotte, Marcel Vandernotte, Marcel Chauvigné i Noël Vandernotte.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa de rem de 1934.

## Referències

* ↑ «Jean Cosmat Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 30 maig 2019].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 19 maig 2018].
# John Wrighton

John Wrighton (Ilford, 10 de març de 1933) és un atleta anglès ja retirat, especialista en els 400 metres, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Fou cinquè en els 4x400 metres, mentre en els 400 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaquen dues medalles d'or al Campionat d'Europa d'atletisme de 1958. Als Jocs de l'Imperi Britànic i de la Comunitat de 1958 va guanyar una medalla de plata en els 4x400 iardes.

## Millors marques

* 400 metres. 46.3" (1958)

## Referències

* 1 2 3 John Wrighton a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «John Derek Wrighton | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-10-28. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 25 octubre 2020].
# Silvano Abbà

Silvano Abbà (Rovinj, 3 de juliol de 1911 - Izbuixenski, 24 d'agost de 1942) va ser un pentatleta modern italià que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pentatló modern. Abbà era un militar que va dirigir l'esquadró de cavalleria Savoia l'agost de 1942 en la càrrega que va efectuar aquest esquadró a Izbuixenski, prop de Stalingrad. Abbà va morir en la càrrega, juntament amb altres 32 genets. Aquesta és considerada l'última càrrega de cavalleria de la història militar i va ser guanyada pel regiment italià.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Silvano Abbà». [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ «Olympedia – Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». [Consulta: 24 octubre 2021].
# Llibres de Meqabyan

Els llibres de Meqabyan són tres llibres considerats apòcrifs de l'Antic Testament, excepte per l'Església Ortodoxa Etíop, que els accepta com a canònics. Es coneixen també com a "llibres macabeus etíops" però no tenen relació amb el Primer llibre dels Macabeus o el Segon, acceptats pels catòlics. Narren com diversos reis i pobladors orientals comencen a creure en Déu i com els que continuen venerant falsos ídols són castigats. Aquests personatges són sovint anomenats "macabeus", i d'aquí el sobrenom dels llibres, però no són els mateixos macabeus que descendeixen de l'històric Simó Macabeu.

## Referències

* ↑ J. Horovitz, "Das äthiopische Maccabäerbuch", Zeitschrift für Assyriologie, Leipzig
# Llista d'ecoregions d'Angola

Aquesta és una llista d'ecoregions d'Angola, segons el Fons Mundial per la Natura (WWF).

## Ecoregions terrestres

per bioma

### Boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits

* Selva costanera equatorial atlàntica

### Boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs

* Bosc sec del Zambeze

### Praderies, sabanes i matollars tropicals i subtropicals

* Boscos de miombo d'Angola
* Boscos de mopane d'Angola
* Boscos de miombo del Zambeze Central
* Mosaic de selva i sabana del Congo Meridional
* Mosaic de selva i sabana del Congo Occidental
* Pastures del Zambeze Occidental

### Praderies i sabanes inundades

* Prada inundada del Zambeze

### Praderies i matollars de muntanya

* Mosaic muntanyenc de boscos i pastures d'Angola
* Boscos i sabana de l'Escarp d'Angola

### Deserts i matollars xeròfils

* Kaokoveld
* Boscos de la sabana de Namíbia

### Manglar

* Manglar d'Àfrica Central

## Ecoregions aquàtiques

per bioregió

### Costa equatorial occidental

* Costa equatorial sud-occidental

### Congo

* Kasai
* Conca del Congo

### Cuanza

* Cuanza

### Zambezi

* Etosha
* Namib costaner
* Zambezi
** Planures inundades de l'Alt Zambezi
** Capçalera del Zambezi
* Conca de l'Okavango

## Ecoregions marítimes

* Angola
* Namib

## Referències

* Burgess, Neil, Jennifer D'Amico Hales, Emma Underwood (2004). Terrestrial Ecoregions of Africa and Madagascar: A Conservation Assessment. Island Press, Washington DC.
* Spalding, Mark D., Helen E. Fox, Gerald R. Allen, Nick Davidson et al. "Marine Ecoregions of the World: A Bioregionalization of Coastal and Shelf Areas". Bioscience Vol. 57 No. 7, July/August 2007, pp. 573–583.
* Thieme, Michelle L. (2005). Freshwater Ecoregions of Africa and Madagascar: A Conservation Assessment. Island Press, Washington DC.