OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Laura Rogora

Laura Rogora (Roma, 28 d'abril de 2001) és una escaladora esportiva italiana. Va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020 en escalada esportiva combinada.
El 2015 es va convertir en la segona escaladora més jove, als 14 anys, en completar una via 9a (5.14d). El 2019, Rogora es va classificar per a competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020 en acabar 2a als Campionats d'Europa d'escalada de l'IFSC, guanyant 3 de les 4 possibles medalles d'or als Campionats del Món juvenil.
El 2021, amb vint anys, es va convertir en la primera escaladora en fer una via 9b+, Errebor a Arco, equipada per Stefano Ghisolfi aquell mateix any.

## Referències

* ↑ «Laura Rogora, arrampicando verso Tokyo» (en italià). VanityFair.it, 30-04-2021. [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ «Sport Climbing ROGORA Laura - Tokyo 2020 Olympics» (en anglès americà). olympics.com. [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ «Fifteen-Year-Old Laura Rogora Sends Joe-Cita (5.14d)» (en anglès), 28-02-2017. [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ «Six Women Qualify for Olympics in Toulouse». [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ «Lučka Rakovec and Adam Ondra crowned European Climbing Champions in Edinburgh» (en anglès). [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ Martos, Eva. «Laura Rogora, primera escaladora en el 9b/+ con ‘Erebor’» (en castellà). Desnivel, 05-10-2021.
* ↑ Gogorza, Óscar. «Laura Rogora, a un paso de cerrar el hueco con los hombres» (en castellà), 07-10-2021. [Consulta: 2 abril 2023].
# Red Bull Rampage

El Red Bull Rampage és una prova de ciclisme extrem. Una prova que aglutina especialistes en slopestyle, mags del descens i freeriders amants del terreny verge. Els esperen barrancs, canons i precipicis de pendents impossibles, esculpits en l'arenisca del desert prop de Virgin (Utah, EUA). En aquesta prova hi participen especialistes del mes al nivell.
Els competidors són jutjats per la seva elecció de línies més avall el curs, la seva capacitat tècnica i de la complexitat de trucs. Per a l'edició de 2008 elements de fusta s'han introduït. Aquest gran esdeveniment es realitza des del 2002 i fins a la data segueix en curs, és un dels esdeveniments més grans de Red Bull, es qualifiquen els corredors per millor línia, millors trucs i millor temps de descens.

## Guanyadors de Red Bull Rampage

En els últims anys han destacat en aquest esdeveniment riders prou hàbils com ara: Tyler Klassen (2002) Cedric Gràcia (2003) Kyle strait (2004) Brandon Semenuk (2008) Cameron Zink (2010) Kurt Sorge (2012) Kyle Strait (2013) Andreu Lacondeguy (2014).
2014 :
| Posició | Rider | Puntuació |
| 1 | Andreu Lacondeguy | 95.25 |
| 2 | Cameron Zink | 89.50 |
| 3 | Brandon Semenuk | 89.25 |
| 4 | Kyle Strait | 89 |
| 5 | Brett Rheeder | 88.5 |
| 6 | Kyle Norbraten | 82.75 |
| 7 | Jeff Herbertson | 82.5 |
| 8 | Brendan Fairclough | 77.25 |
| 9 | Paul Basagoitia | 76.5 |
| 10 | Mitch Chubey | 76.25 |
2015
| Posició | Rider | Puntuació |
| 1 | Kurt Sorge | 96.5 |
| 2 | Andreu Lacondeguy | 95.75 |
| 3 | Graham Agassiz | 94.75 |
| 4 | Brandon Semenuk | 94.25 |
| 5 | Thomas Genon | 91.25 |
| 6 | Cam Zink | 89.25 |
| 7 | Darren Berrecloth | 87.00 |
| 8 | Brendan Fairclough | 85.50 |
| 9 | Sam Reynolds | 83.75 |
| 10 | Remy Metailler | 82.25 |
# Red Bull Arena (Leipzig)

* No s'ha de confondre amb Red Bull Arena.
El Red Bull Arena, anteriorment Zentralstadion Leipzig (en català: "Estadi Central de Leipzig"), és un estadi de futbol de la ciutat de Leipzig, a l'estat federal de Saxònia, al sud-est d'Alemanya. És la seu habitual de l'equip de futbol RB Leipzig.

## Història

Va ser construït el 1956, sent en el seu temps l'estadi més gran de la República Democràtica Alemanya, amb una capacitat que superava els 100.000 espectadors.
El 3 de març de 1982 aquest estadi va acollir el primer partit de futbol televisat en català de la història, retransmès per Josep Fèlix Pons i Josep Maria Casanovas. Va ser una anada dels quarts de final de la Recopa d'Europa entre el Lokomotive Leipzig i el FC Barcelona. El Barça guanyà 0-3 amb gols de Quini, Morán i Allan Rodenkam Simonsen. Fins aquell any la Televisió Espanyola havia considerat políticament incorrecte l'ús del català en retransmissions de futbol. Aquest primer partit televisat en català es va viure com un esdeveniment molt important a Catalunya.
Per a ser seu de la Copa del Món 2006, es va construir un nou estadi en els murs del vell, amb una capacitat actual de 44.199 espectadors, inaugurat el 7 de març de 2004, aquest estadi va ser l'únic de la desapareguda Alemanya Oriental escollit com a ser seu de la Copa del Món 2006.
El FC Sachsen Leipzig va utilitzar l'estadi com a local de tant en tant entre 2004 i 2007, però van tornar a la seva tradicional seu, l'Alfred-Kunze-Sportpark al començament de la temporada 2008-09.
El juliol de 2009, el fabricant de begudes energètiques Red Bull va comprar el SSV Markranstädt i el va reanomenar com a RasenBallsport Leipzig. El nou equip es traslladà al Zentralstadion i li canvià el nom per "Red Bull Arena". Els drets de nomenclatura es van concedir el 25 de març de 2010 i l'estadi serà nomenat així per un període mínim de 10 anys a partir de l'1 de juliol de 2010. El cost de lloguer de l'estadi augmentarà d'acord amb el nivell de futbol del RB Leipzig.

## Referències

* ↑ racocatala.cat, Leipzig va veure el primer partit televisat en català
* 1 2 Josep Mussons i Mata, "El Barça vist per dins". Pàgines 215 a 218 del llibre (2003). Pagès Editors. ISBN 84-9779-095-2
* ↑ Debski, Andreas. Zentralstadion Leipzig: vom Stadion der Hunderttausend zum Fussballtempel (en alemany). Das Neue Berlin, 2006, p. 165. ISBN 3360012801.

## Enllaços externs

* Pàgina del Zentralstadion Leipzig Arxivat 2007-03-04 a Wayback Machine. (alemany)
# Opunt

* Per a altres significats, vegeu «Opunt (mitologia)».
Opunt (grec antic: Ὀποῦς, Opoûs; en la forma no contreta, Ὀπόεις, Opóeis) era una ciutat de la Lòcrida Opúncia, capital dels locris opuntis. Era pròxima a la riba del golf d'Opúncia (a uns 15 estadis, 3 km).
Es deia que era una de les ciutats més antigues de Grècia i la seva fundació mitològica és atribuïda a Opunt, fill de Locros i Protogènia i se suposa que a la seva rodalia van residir Deucalió i Pirra. Hi va néixer Patrocle. Homer la descriu com una de les ciutats subjectes a Àiax el Petit fill d'Oileu.
Durant l'època històrica era la capital dels locris orientals, després opuntis. Ni Heròdot, ni Tucídides ni Polibi distingeixen entre les dues tribus dels locris. Estrabó la descriu per error com capital dels locris epicnemidis i Plini el Vell el segueix.
Els opuntis es van unir a Leònides a les Termòpiles i van enviar set vaixells a la flota grega a la batalla d'Artemísion. Però posteriorment van ser enemics d'Atenes. Després de la batalla d'Enòfita l'any 456 aC que va donar a Atenes el domini de Beòcia, la ciutat va caure en mans dels atenencs que es van emportar 100 ostatges entre els personatges més rics de la ciutat.
Durant la guerra del Peloponès hi hagué ciutadans d'Opunt que es passaren a la pirateria i van molestar el comerç atenès, i Atenes va fortificar l'illa d'Atalanta, a la costa d'Opúntia. A la guerra entre Antígon i Cassandre, Opunt va estar al costat de Cassandre, i Ptolemeu, general d'Antígon, la va assetjar.
Podria correspondre a la moderna Tálanda o més probablement a Kardenitza, on queden algunes restes.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle II dC (en grec - català). Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015. Pàg. 1249.
* ↑ Smith, William (ed.). «Opus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 juliol 2021].
# Josepa Pallí Paradeda

Josepa Pallí Paradeda (Sant Feliu de Guíxols, 1875 - 1952) fou vescomtessa de Vilanova de Cabanyes, a Calonge i mestra. Josepa Pallí va néixer a Sant Feliu de Guíxols davant la fugida dels seus pares de Calonge. El seu pare, Josep Pallí, era el cap dels cipaios liberals, i va haver de marxar de la vila per no ser empaitat pels tradicionalistes. Va estudiar la carrera de Magisteri a Barcelona, amb molt bones notes. Mai va arribar a exercir la professió de mestra nacional. El títol nobiliari el va aconseguir en casar-se, l'any 1894, amb el seu cosí Josep Maria Vilanova Plana, vescompte de Cabanyes. Vivía habitualment a Barcelona. Van tenir una filla que es va dir Pilar, que va mantenir el títol nobiliari. I aquest va passar a la filla d'aquesta, Montserrat Prat de Vilanova. Tenia immenses propietats a Calonge, destascant les residències de can Xifró, el castell de Cabanyes i la Torre Valentina. Al castell de Cabanyes es va projectar fer un hotel de luxe. També tenia propietats a Maià.

## Referències

* ↑ «Punt, El, 2003-04-10, p. 44.», 11-11-2013. [Consulta: 23 octubre 2024].
* ↑ Pere Caner Estrany, La Vall de Calonge, Girona, 1983
* ↑ «Títol de mestre a Barcelona». El Independiente, 31 desembre 1890. Plana2.
* ↑ «Diario de Gerona, 21 febrer 1894». Diario de Gerona, 21-02-1894. Arxivat 11 de novembre 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-11-11. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «El Punt, 29 febrer 1984». . Arxivat 11 de novembre 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-11-11. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «El Punt, 7 abril 2008». . Arxivat 11 de novembre 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-11-11. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «Diario de Gerona, 5 desembre 1934». . Arxivat 11 de novembre 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-11-11. [Consulta: 8 agost 2021].

## Bibliografia

* Pere Caner Estrany, La Vall de Calonge, Girona, 1983

## Enllaços externs

* Vescomte de Cabanyes Arxivat 2013-11-11 a Wayback Machine.
* Històries de Cabanyes
# Expedició francesa a Síria

L'expedició francesa a Síria va tenir lloc entre 1860 i 1861. L'expedició tingué lloc després de l'assassinat de milers de cristians maronites, greco-ortodoxos, i melquites per part de drusos i musulmans al Mont Líban i a Damasc el juliol del juny de 1860. Síria Cele era llavors part de l'Imperi Otomà.
Després de la massacre i d'una protesta internacional, l'Imperi Otomà manifestà el seu acord (3 d'agost de 1860) en l'enviament de fins a 12.000 soldats europeus per restablir ordre. Aquest acord es formalitzà posteriorment en una convenció el 5 de setembre de 1860 amb Àustria, la Gran Bretanya, França, Prússia i Rússia. França havia de proveir la meitat d'aquell nombre, i altres països havien d'enviar forces suplementàries segons les necessitats. Per legitimar la seva intervenció, França, dirigida per Napoleó III, havia estat reclamant el seu antic paper com a protectora de cristians en l'Imperi Otomà.
El general Beaufort d'Hautpoul estigué a càrrec de la força expedicionària. d'Hautpoul era força experimentat i erudit en matèries relatives a l'Orient Mitjà, atès que havia servit durant els anys 1830 com a cap d'estat major per a Ibrahim Paixà d'Egipte en les campanyes egípcies a Síria. El cos expedicionari francès de 6.000, principalment de Châlons-en-Champagne, desembarcà a Beirut el 16 d'agost de 1860.
Beaufort tenia instruccions de col·laborar amb les autoritats otomanes en el restabliment de l'ordre, i especialment havia de mantenir contacte amb el ministre otomà Keçecizade Fuat Paşa. Tot i que els disturbis ja havien estat reprimits per l'Imperi Otomà, el cos expedicionari francès romangué a Síria des de l'agost de 1860 al juny de 1861. Aquest períodoe fou més llarg d'allò acordat inicialment (6 mesos).
El govern britànic aviat presentà objeccions a la perllongada presència francesa a Síria, atès que considerava que la pacificació havia de quedar en mans de les autoritats otomanes.
Una conseqüència important de l'expedició francesa fou l'establiment de l'autonomia del Líban des de Síria, amb el nomenament per part del soldà d'un governador cristià armeni de Constantinoble, conegut amb el nom de Dawud Paixà, el 9 de juny de 1861.
La intervenció francesa ha estat descrita com una de les primeres intervencions humanitàries.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Només guerra o només pau?: intervenció humanitària i dret internacional per Simón Chesterman p.32ff
* 1 2 3 El Líban en la Confusió - Síria i les Potències el 1860 per Iskander Ibn Abkarius p.35
* ↑ França a l'estranger: un estudi d'imperialisme modern Per Herbert Ingram Priestley p.87
* 1 2 3 Una ocasió per a guerra: conflicte civil al Líban i Damasc el 1860 per Leila Tarazi Fawaz p.114ff
* ↑ Els drusos i els maronites sota el govern turc des de 1840 a 1860 per Charles Henry Churchill p.251
# Copa sèrbia de futbol

La copa sèrbia de futbol és la segona competició futbolística de Sèrbia. Fou creada l'any 2006 després de la dissolució de l'estat de Sèrbia i Montenegro, en fundar-se l'Associació Sèrbia de Futbol independent. Per motius de patrocini s'anomena "Lav Kup Srbije".

## Historial

Font:

### Srpski Olimpijski Kup

| Temporada | Campió | Resultat | Finalista |
| 1914 | SK Velika Srbija Beograd | 3-1 | FK Šumadija 1903 Kragujevac |

### Kup Srbije

| Temporada | Campió | Resultat | Finalista |
| 2006-07 | FK Crvena Zvezda (1) | 2-0 | FK Vojvodina Novi Sad |
| 2007-08 | FK Partizan (1) | 3-0 | FK Zemun |
| 2008-09 | FK Partizan (2) | 3-0 | FK Sevojno |
| 2009-00 | FK Crvena Zvezda (2) | 3-0 | FK Vojvodina Novi Sad |
| 2010-11 | FK Partizan (3) | 3-0 | FK Vojvodina Novi Sad |
| 2011-12 | FK Crvena Zvezda (3) | 2-0 | FK Borac Čačak |
| 2012-13 | FK Jagodina (1) | 2-0 | FK Vojvodina Novi Sad |
| 2013-14 | FK Vojvodina (1) | 2-0 | FK Jagodina |
| 2014-15 | FK Čukarički (1) | 1-0 | FK Partizan |
| 2015-16 | FK Partizan (4) | 2-0 | FK Javor Ivanjica |
| 2016-17 | FK Partizan (5) | 1-0 | FK Crvena Zvezda |
| 2017–18 | FK Partizan (6) | 2–1 | FK Mladost Lučani |
| 2018–19 | FK Partizan (7) | 1–0 | FK Crvena Zvezda |
| 2019–20 | FK Vojvodina Novi Sad (2) | 2–2 (prò.) (4-2 p) | FK Partizan |
| 2020–21 | FK Crvena Zvezda (4) | 0–0 (prò.) (4-3 p) | FK Partizan |
| 2021–22 | FK Crvena Zvezda (5) | 2–1 | FK Partizan |
| 2022–23 | FK Crvena Zvezda (6) | 2–1 | FK Čukarički |
| 2023–24 | FK Crvena Zvezda (7) | 2–1 | FK Vojvodina Novi Sad |
* ↑ Partit abandonat amb 2-1, i atorgat 3-0 finalment.

## Referències

* ↑ «Serbia (and Montenegro) since 1991». RSSSF. [Consulta: 16 agost 2013].
* ↑ Serbia 1914 a RSSSF

## Vegeu també

* copa serbo-montenegrina de futbol
* copa iugoslava de futbol
# Nintendo 64DD

Nintendo 64DD o 64DD, és un maquinari d'ampliació per a la Nintendo 64, que mitjançant la unió física per una ranura que la N64 té a la part posterior (anomenada "EXTension Port") permetia a l'usuari de la videoconsola, entre altres coses, connectar-se a internet, jugar en línia amb altres usuaris d'una Nintendo 64 a distància, o ampliar el contingut d'alguns jocs apareguts a Nintendo 64.
Utilitzava com a format uns discs magnètics especials d'alta capacitat, que podien contenir nous videojocs, ampliacions per jocs ja publicats per la N64 o bé aplicacions de software per a retocar imatges i vídeos, crear models 3D, animacions, etc.
Previst per ser llançat poc després de la Nintendo 64 mateixa, els retards van provocar que aparegués a la fi del 1999 només al Japó, amb poc èxit de vendes, múltiples cancel·lacions de jocs, i poca vida comercial (que afectà decisivament el servei online de la màquina, que no arribà a l'any de funcionament). Com a curiositat, fou la primera màquina de Nintendo a tenir un sistema operatiu (al contrari que la N64), cosa que permetia posar en funcionament la màquina, encara que no tingués cap disquet inserit. Posteriorment, la GameCube o la Nintendo DS també han incorporat Sistemes Operatius.

## Jocs

* Mario Artist: Communication Kit
* Mario Artist: Paint Studio
* Mario Artist: Polygon Studio
* Mario Artist: Talent Studio
* F-Zero X Expansion Kit
* Kyojin no Doshin 1 (Doshin the Giant)
* SimCity 64
* Japan Pro Golf Tour 64
* Kyojin no Doshin: Kaihou Sensen Chibikko Chikko Daishuugou

### Jocs proposats

La Nintendo 64DD va tenir una extensa llista de jocs que després, o foren cancel·lats o foren llançats més tard per a la Nintendo 64.
* 7th Legion
* Banjo-Kazooie 2
* Cabbage
* Creator
* DD Sequencer
* Desert Island
* Dezaemon DD
* Digital Horse Racing Newspaper
* Donkey Kong World
* Doubotsu Bancou
* Fire Emblem 64
* Game Maker
* Gendai Dai-Senryaku: Ultimate War
* Graphical Message Maker
* Hybrid Heaven
* Jungle Emperor Leo
* Kirby 64
* Lamborghini 64 Add-On
* Mario Artist: Sound Maker
* Mission: Impossible 64DD
* Morita Shogi 64
* Mother 3 (EarthBound 64) (ara per a Game Boy Advance)
* Mother 3.5
* Ogre Battle Saga
* Pocket Monsters 64
* Pocket Monsters Stadium
* Pocket Monsters Stadium Expansion Disk
* Pocket Monsters RPG
* Pokémon Stadium 2
* Project Cairo
* Quest 64 Add-On
* Rev Limit
* Sim Copter 64
* SnowSpeeder
* Super Mario 64 Disk Version
* Super Mario 64 2
* Super Mario RPG 2
* Superman 64 Add-On
* Suu
* Unreal
* Tank
* Teo
* Tonic Trouble Add-On
* Toukon Road: Brave Spirits Add-On
* Video Jockey Maker
* Wall Street
* Yosuke Ide's Mahjong Juku
* The Legend of Zelda 64 (després seriaThe Legend of Zelda: Ocarina of Time)
* The Legend of Zelda: Ocarina of Time: Ura (Master Quest),
* The Legend of Zelda: Gaiden (després seria The Legend of Zelda: Majora's Mask)

## Vegeu també

* Nintendo 64
# Bobin Jon Michael Eirth

Bobin Jon Michael Eirth (Ohio, 25 de març de 1973), també conegut com a B'eirth i B'ee, és un músic i luthier, cantant principal, intèrpret i compositor dels projectes de neofolk In Gowan Ring i Birch Book.

## Biografia

Es va criar en una família mormona en els Grans Llacs, fill de pare californià i mare canadenca, i ha viscut en diversos llocs al voltant del món com Salt Lake City, Leipzig i Praga. Un dels seus pseudònims, B'ee, prové de l'ofici del seu pare, apicultor.
Va formar el seu projecte musical In Gowan Ring a principis dels 90, tenint la primera actuació en 1991 en Provo, Utah. El nom de la banda prové de gowan, una paraula de l'anglès antic per a la margarida. Va publicar el primer àlbum en 1994, Love Charms, amb un prominent so de folk psicodèlic. En 2005, B'ee va començar un projecte paral·lel, Birch Book, amb un acostament més directe i personal a la música folk. Actualment, continua treballant i actuant per a tots dos projectes, publicant nova música cada lluna plena baix el nom de Moonlit Missives.
B'ee toca diferents instruments com la guitarra, la cítara, l'arpa i la flauta, alguns dels quals són dissenyats i construïts per ell mateix. Ha liderat altres projectes musicals, com a B'eirth's Pscikadilik Psyrkuz, Mary Throwing Stones, col·laborat amb el grup de folk alemany Faun en el disc en directe Faun & The Paguen Folk Festival - Live i amb la banda de neofolk marcial industrial Blood Axis, sota el nom de Witch-Hunt.

## Discografia

B'ee ha publicat els següents àlbums d'estudi a través dels seus diferents projectes musicals.

#### In Gowan Ring

* Love Charms – (World Serpent, 1994)
* The Twin Trees – (World Serpent, 1997)
* The Glinting Spade – (Bluesanct, 1999)
* Hazel Steps Through a Weathered Home – (Bluesanct, 2002)
* Visions of Shadows That Shine (2015)
* The Serpent and the Dove – (Els Disques du 7ème Ciel, 2015)

#### Birch Book

* Birch Book – (Lune Music, 2005)
* Fortune & Folly – (Helmet Room Recordings, 2006)
* A Hand Full Of Days – (Little Somebody Rècords, 2009)
* Tomorrow's Sun Will Rise The Same - (Birch Book Self-released, 2010)
* Heart Star Gift - (Lune Musick, 2021)

## Enllaços externs

* Official website
* In Gowan Ring Bandcamp
* Birch Book Bandcamp

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Breznikar, Klemen. «In Gowan Ring interview». It's Psychedelic Baby Magazine, 16-03-2013. [Consulta: 9 maig 2023].
* 1 2 3 «Seidr webzine - interview with In Gowan Ring». seidr.woods.ru. [Consulta: 9 maig 2023].
* 1 2 «Interview with B’ee of In Gowan Ring and Birch Book». Dreams Precede Everything. [Consulta: 9 maig 2023].
* 1 2 «IN GOWAN RING VIDEO interview @ Soirées Cérises BELGIUM © Jan Vervaeke» (en anglès). [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ Ring, In Gowan. «In Gowan Ring». ingowanring.com. [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ Vintage, Paper Dress. «Psych Folk From Around The World! // Paper Dress Vintage Bar & Boutique, London». [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ «In Gowan Ring». In Gowan Ring. [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ «Birch Book». Birch Book. [Consulta: 9 maig 2023].
# Tractat de Brussel·les (1948)

El Tractat de Brussel·les és un tractat internacional signat el 17 de març de 1948 a la ciutat de Brussel·les per part de Bèlgica, França, Luxemburg, Països Baixos i el Regne Unit i que donà lloc a la Unió Europea Occidental (UEO).

## Context històric

L'Europea de la dècada del 1940 tenia molt recent els desastres causats per l'Alemanya nazi i temia el poder i influència de la Unió Soviètica. Diversos països, especialment els més afectats per la guerra, van tenir la necessitat d'establir una aliança que inclogués l'ajuda política i militar i el compromís de consulta sobre les mesures que s'haurien d'adoptar en cas d'un atac realitzat per Alemanya o qualsevol altre país que posés en perill la situació pacífica del continent.
El tractat, tot i néixer pel temor a un ataca alemany, en realitat naixia com a contraofensiva al poder i influència de la Unió Soviètica i per la divisió d'Europea en dos blocs després de la Segona Guerra Mundial: l'Europa de l'est i l'Europa occidental.

## Sumari

Amb la signatura d'aquest tractat, que ampliava el Tractat de Dunkerque signat l'any anterior pel Regne Unit i França, s'establí un programa únic de defensa, teòricament contra el possible rearmament alemany. El setembre de 1948 es va decidir crear l'organisme militar anomenat Organització de Defensa de la Unió Occidental, sent nomenat Bernard Law Montgomery President permanment de la Comandància Terrestre, Naval i Aèria amb seu a Fontainebleau (França). Així mateix foren nomenats Jean de Lattre de Tassigny Comandant en Cap de l'Exèrcit Terrestre; James Milne Robb Comandant en Cap de les Forces aèries; i Robert Jaujard Comandant en Cap de l'Armada.
El 30 d'agost de 1954 l'Assemblea Nacional francesa rebutjà el Tractat sobre la Comunitat Europea de Defensa que es va signar al maig de 1952 pels sis països membres de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA). Per això, el projecte de la Comunitat Europea de Defensa (EDC) va ser finalment avortat. Immediatament els ministres de França, el Regne Unit i el Benelux van reconsiderar modificar el Tractat de Brussel·les donada la incorporació d'Itàlia i Alemanya a la CECA segons els Acords de París de 1951, donant lloc a l'actual organització d'assistència mútua contra qualsevol agressió (i evidentment obviant per complet el possible rearmament d'Alemanya, ara membre de l'organització).

## Enllaços externs

* (anglès) (francès) Tractat de Brussel (17 March 1948)- CVCE
* (anglès) Origins of WEU: from the Brussels Treaty to the Paris Agreements (1948-1954) Arxivat 2009-08-01 a Wayback Machine.
# Patricia Almarcegui

Patricia Almarcegui és escriptora i professora de Literatura comparada. És autora dels assajos El sentido del viaje (segon Premi d'Assaig Fray Luis de León) i Alí Bey y los viajeros europeos a Oriente; coeditora de Los libros de viaje: la realidad vivida y los géneros literarios (amb Leonardo Romero, Akal, 2005) i ha publicat una quinzena d'articles amb traduccions a l'àrab, anglès i francès. La seva primera novel·la, El pintor y la viajera, va ser escollida com un dels deu tresors de la Fira del Llibre de Madrid. Ha estat professora convidada a la Universitat Americana de El Cairo i a la Sorbona (París IV). És col·laboradora de La Vanguardia, eldiario.es i el suplement cultural de l'ABC. El seu primer documental, El murmullo de la tumba de Hafez, a Shiraz, on ha residit dos mesos gràcies a les beques Endjavi Barbe Art Project i PICE.

## Referències

* ↑ «Patricia Almarcegui». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].