OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marcel·lí Audivert i Pascual

Marcel·lí Audivert i Pascual (l'Estartit, 19 d'abril de 1896 - Barcelona, 5 de gener de 1994) fou un mestre d'escola, topògraf i historiador català.
Nascut en el sí d'una família de pescadors i pagesos, rebé educació a l'Escola Nacional de Girona, on aconseguí el títol de Mestre Nacional, i exercí la docència a Sant Privat d'en Bas i a Tossa de Mar. Descontent amb la retribució econòmica, va guanyar una plaça per oposicions a l'Instituto Geográfico Nacional de Madrid, on féu de topògraf. A l'esclat de la Guerra Civil espanyola, passà a treballar per a la Generalitat de Catalunya, a la Secció de Serveis Forestals. Per haver estat membre de la Unió Socialista de Catalunya, al final de la guerra va patir represàlies del franquisme, que el desterrà a Jaén, on treballà com a topògraf de l'estat. Continuaria duent a terme aquesta professió fins a la seva jubilació, als 70 anys. Fou cosí germà de l'artista Pompeu Audivert.
Un cop jubilat, es dedicà a la recerca històrica i va escriure tres monografies: una sobre la història de l'Estartit (1971, reeditada el 1999 i el 2017), una altra sobre els llinatges d'aquesta població (1981), i l'última sobre Torroella de Montgrí (1983). Un carrer de l'Estartit porta el seu nom.

## Referències

* ↑ «Marcel·lí Audivert». L'Estartit i les Medes. Biografia d'un poble de la Costa Brava, 2017, pàg. 19-21.
* ↑ Audivert, Marcel·lí «Pompeu Audivert, un torroellenc de l'Estartit internacionalment famós». Llibre de la Festa Major de Torroella de Montgrí, 1980. ISSN: 2014-4873.
* ↑ Audivert, Marcel·lí. L'Estartit i les Medes. Biografia d'un poble de la Costa Brava. Granollers: Editorial Montblanc-Martin, 1971.
* ↑ Audivert, Marcel·lí. Cases i gent de l'Estartit. Granollers: Editorial Montblanc-Martin, 1981. ISBN 978-84-85135-22-6.
* ↑ Audivert, Marcel·lí. Torroella de Montgrí, una vila singular, 1983. ISBN 84-300-9500-4.
# Mare de Déu de Bell-lloc (Sant Esteve de Llémena)

La Mare de Déu de Bell-lloc de Sant Aniol de Finestres és una església de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba molt a prop de l'ermita de Sant Cebrià.

## Descripció

És un santuari dedicat a la Mare de Déu. Actualment es troba en estat de ruïna. La porta d'ingrés és d'arc de mig punt dovellada. Teulada a dues vessants, amb el carener perpendicular a la porta d'ingrés. El campanar d'espadanya de doble obertura, s'assenta sobre la façana que donava accés a la capella.
A l'absis hi ha una pintura moderna amb ocells.

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu de Bell-lloc de Sant Aniol de Finestres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona., 1915-1918.
* ↑ «Las pinturas de la ruta de Sant Esteve de Llémena» (en castellà), 01-07-2023. [Consulta: 17 desembre 2023].
# Marquesat d'Anglesola

El marquesat d'Anglesola és un títol nobiliari concedit el 24 d'abril el 1645 pel rei Felip IV a favor de Ramon Dalmau de Rocabertí i de Safortesa, tercer comte de Peralada i vescomte de Rocabertí, darrer baró d'Anglesola. Era fill de Francesc Jofre de Rocabertí i de Pacs, primer comte de Perelada i vescomte de Rocabertí, i de la seva esposa Magdalena de Safortesa. El títol passà successivament als Rocafull, als Boixadors, als Dameto i, darrerament, als Cotoner.

## Marquesos d'Anglesola

| | Titular | Període |
| Creació per Felip IV |||
| I | Ramon Dalmau de Rocabertí i de Safortesa | 1645-1663 |
| II | Francesc Dalmau de Rocabertí i de Safortesa | 1663-1664 |
| III | Martí Onofre de Rocabertí i de Safortesa | 1664-1671 |
| IV | Elisenda de Rocabertí i de Safortesa | 1671-1672 |
| V | Guillem Manel de Rocafull-Puixmarín i Rocabertí | 1672-1723/8 |
| VI | Joan Antoni de Boixadors Pacs i de Pinós | 1723/8-1741/5 |
| VII | Bernat Antoni de Boixadors i Sureda de Sant Martí | 1741/5-1755 |
| VIII | Ferran Basili de Rocabertí-Boixadors i Chaves | 1755-1801/5 |
| IX | Joana de Rocabertí-Boixadors i Cotoner | 1801/5-1862 |
| X | Francesc Xavier Rocabertí de Dameto i Boixadors | 1864- ? |
| XI | Pere Cotoner i de Verí | ? -1935 |
| XII | Nicolau Cotoner i de las Casas | 1935- ? |
| XIII | Josep Cotoner i de las Casas | ? - ? |
| XIV | Maria dels Dolors Cotoner i Quirós | 1991-2000 |
| XV | Maria del Lluc de Sagarra i Cotoner | 2001-actual titular |

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro" C.S.I.C.
* ↑ «Marquesat d'Anglesola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fluvià i Escorsa, Armand de. Repertori de Grandeses, Títols i Corporacions Nobiliàries de Catalunya IV, Desembre 2018. ISBN 978-84-09-07191-3.
# Melínoe

Melínoe (en grec antic, Μηλινόη) és una antiga deessa grega de les ofrenes als morts i filla d'Hades i Persèfone, o de Zeus i Persèfone. Vagava per la Terra cada nit acompanyada de fantasmes, espantant tothom que s’hi trobés. Es deia que aquest era el motiu pel qual els gossos bordaven qualsevol cosa de nit.
Segons l’única versió existent del mite, es diu que era filla de Zeus, qui es disfressà d’Hades i seduí Persèfone al riu Cocit. Per aquest motiu, el cos de Melínoe és meitat llum i foscor, fet que reflecteix la llum del seu pare, rei de l’Olimp, i la foscor de la seva mare, reina de l’inframon.
L’única referència d’aquesta divinitat la trobem en el LXXI himne òrfic. Les seves característiques són tan similars a les d'Hècate, que fins i tot en una inscripció apareix Melínoe com a mer epítet d’aquesta deessa, atesa llur relació amb la nit, la màgia i els fantasmes.

## En la cultura popular

Melínoe apareix com a protagonista d'Hades II, la seqüela del videojoc Hades, de la companyia Supergiant Games. El seu germà mitològic, Zagreu, fou el protagonista del primer.

## Referències

* ↑ «Perseus Search Results». [Consulta: 28 gener 2023].
* ↑ Himnes Òrfics. Traducció: Pere Suau Palou. Edicions Cal·lígraf. ISBN 9788412526721.
* ↑ Pilon, Zachary. «What To Know About Hades II Protagonist Melinoë» (en anglès), 11-12-2022. [Consulta: 28 gener 2023].
* ↑ published, Morgan Park «Supergiant announces Hades 2 at The Game Awards» (en anglès). PC Gamer, 09-12-2022.
* ↑ «Hades II FAQ | Supergiant Games». [Consulta: 15 maig 2024].
# Mercè Macip i Gich

Mercè Macip i Gich (Barcelona, 1920 - Tarragona, abril 2017) fou una bibliotecària catalana. Exercí també com a traductora, correctora de textos, poetessa i pintora aquarel·lista. Filla de l'enginyer industrial Enric Macip i Sas i neboda per part de mare del periodista Josep Maria Gich i Pi (1888-1957). L'any 1946, al monestir de Santa Maria de Poblet va casar-se amb Joan Gavaldà.
El juny de 1937, en plena Guerra Civil, es presentà a l'examen d'ingrés a l'Escola de Bibliotecàries. Hi cursa el primer curs els anys 1937-38; el segon entre els anys 1938 i 1939. Fins que l'Escola ha de tancar. Passada la Guerra Civil, la Mercè fa les pràctiques obligatòries a la Biblioteca Popular de la Diputació de Barcelona a Granollers. No és, però, fins als anys setanta del segle xx, quan comença a exercir de bibliotecària. Primer, en la biblioteca particular del metge barceloní Jeroni de Moragues. Posteriorment, desenvolupà l'ordenació i la classificació de l'arxiu fotogràfic dels diaris franquistes La Prensa i Solidaridad Nacional. Més tard, fou directora de la Biblioteca Popular del Vendrell. Finalment, del 1973 al 1983 exercí com a bibliotecària a la Universitat Rovira i Virgili, llavors encara com una divisió de la Universitat de Barcelona.
Ha tingut experiència com a correctora i traductora de textos, tant per a la mateixa universitat com sobretot per a Òmnium Cultural, on exercí entre 1979 i 1991. També ha tingut experiència com aquarel·lista, amb la participació en diferents exposicions, tant col·lectives com individuals. L'any 1978 cursà estudis a l'escola d'art Agrupació d'Aquarel·listes de Catalunya, a Barcelona.

## Llibres publicats

Entre d'altres, essent autora o fent diferents tasques, ha publicat els següents llibres:
* Cantaré l'esperança, de Miquel Bertran i Quera (Barcelona: Claret, 1990), on feu de correctora de textos.
* Petits poemes. Tarragona: Arola, 2011. ISBN 9788415248279

## Referències

* ↑ «Mercè Macip, la primera bibliotecària de la Universitat a Tarragona, ha traspassat». Universitat Rovira i Virgili, 04-04-2017. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ Martí Baiget, 2008, p. 19.
* ↑ Martí Baiget, 2008, p. 20.
* ↑ Martí Baiget, 2008, p. 27.
* ↑ Martí Baiget, 2008, p. 31.
* ↑ Martí Baiget, 2008, p. 33.
* ↑ Martí Baiget, 2008, p. 38.
* ↑ Güell i Junkert i Rovira i Gómez, 2010-13, p. 205-206.

## Bibliografia

* Güell i Junkert, Manuel; Rovira i Gómez, Salvador-J. (coord.). Biografies de Tarragona. Benicarló: Onada Edicions, 2010-2013.
* Martí Baiget, Maria. Paraules i colors: Mercè Macip, bibliotecària. Tarragona: Universitat Rovira i Virgili, 2008.
# Montserrat Pujol Vilarnau

Montserrat Pujol Vilarnau (Tiana, 1941) és una mestra i pedagoga de l’escola pública Manuel de Falla, que fou receptora d’alumnes provinents de les Escoles Pies de Pekín al Camp de la Bota i que va deixar d’existir a l’any 1972. Posteriorment treballà com a docent a l’escola Jacinto Benabente de nova creació al barri de La Mina de Sant Adrià de Besòs (sota la direcció de Mercè Pinyol).
Va impulsar (junt a Paco Garcia de Haro) el projecte "La lletra entra participant" (en castellà "La letra participando entra"), que tenia la finalitat de contribuir a l'alfabetització de la població del barri de La Mina, i a partir del qual es va redactar el Manifest sobre l’alfabetització a La Mina. Al 1981 va organitzar, de nou al barri de La Mina i també amb Paco Garcia de Haro, el primer ‘Seminari Interregional sobre Alfabetització’ amb el títol «Analfabetisme i desenvolupament comunitari».
Al 2013 se li concedí el Premi Ciutat de Sant Adrià en l'àmbit de cultura.

## Referències

* ↑ Josep Maria Monferrer i Celades. El Camp de la Bota, un espai i una història. Barcelona: Ediciones Octaedro S.L., 07-2010, p. 101-103. ISBN 978-84-9921-118-3.
* ↑ Josep Maria Monferrer i Celades. Història del barri de la Mina 1969-2000. Barcelona: Editorial Octaedro S.L., 02-2014, p. 82. ISBN 978-84-9921-523-5.
* ↑ Josep Maria Monferrer i Celades. Història del barri de la Mina 1969-2000. Barcelona: Ediciones Octaedro S.L., 02-2014, p. 122. ISBN 978-84-9921-523-5.
* ↑ «Premiats any 2013». [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ «Agraïments pel Premi Ciutat de Sant Adrià” per Montse Pujol». desdelamina.net, 06-05-2013. [Consulta: 20 octubre 2022].
# Només Tu

Només Tu, pseudònim de David Fernández, (Granollers, Vallés Oriental, 10 d'octubre de 1999) és un escriptor i artista català. És graduat en comerç i màrqueting i la seva primera aparició en el món de l'escriptura va ser l'any 2017 a través de les xarxes socials. L'any 2019 va ser entrevistat a Catalunya Ràdio en un programa de l'emissora ICat on va començar a presentar els seus escrits. També, va aparèixer com a exemple de l'actual poesia catalana en el diari digital Núvol. i al portal Metacom bcn. En el 2023 parla sobre la poesia reflexiva i el consum de la literatura dins la secció Hola Nació per al diari català Nació Digital.
Els seus escrits són una experiència de lectura fàcil i àgil per al públic, intentant apropar la llengua catalana amb missatges simples combinant els sentiments del dia a dia.
En l'actualitat, pel que fa a xifres a la seva xarxa social més emprada (Instagram) supera els 90.000 lectors.

## Publicacions

El primer llibre de Només Tu, una antologia titulada Millor si t'ho escric, es va publicar el 7 d'abril de 2022 sota la direcció de l'Editorial Montena del grup Penguin Random House. Una col·lecció de frases, poesia i algunes il·lustracions. El llibre està format per frases curtes, seccions... seguint el format característic que utilitza també a les xarxes i que és ràpidament identificable. El llibre també consta de textos més personals. La temàtica d'aquesta lectura rau en sentiments, treball de l'autoestima, l'amor, l'actualitat social, la passió i l'aprenentatge propi. El llibre compta amb una puntuació de 3.45 sobre 5 en la comunitat virtual de catalogació de lectures GoodReads.

## Referències

* ↑ «Només tu | Penguin Libros» (en castellà). [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ Ràdio, Catalunya. «iCatKids - Petits Camaleons amb Lildami, Sense Sal i @Nomestu». [Consulta: 5 agost 2022].
* ↑ «La poesia catalana a Instagram, un camp per explorar». [Consulta: 5 agost 2022].
* ↑ «Los TOP 5 Mejores instapoetas en Barcelona | Metacom BCN» (en castellà), 21-03-2020. [Consulta: 5 agost 2022].
* ↑ NacióDigital. ««Només tu»: la poesia reflexiva d'un jove de 23 anys que triomfa a Instagram». [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Millor si t'ho escric. Montena, 7 d'abril de 2022, p. 128. ISBN 9788418594731.
* ↑ «Millor si t'ho escric» (en anglès). [Consulta: 13 agost 2022].
# Mostela ratllada sahariana

La mostela ratllada sahariana (Poecilictis libyca) és una espècie de mamífer de la família dels mustèlids. Viu a Algèria, el Txad, Egipte, Líbia, Mali, Mauritània, el Marroc, el Níger, Nigèria, el Sudan, Tunísia i el Sàhara Occidental. Anteriorment era classificada al gènere Ictonyx, però a principis del segle xxi fou traslladada al seu propi gènere, Poecilictis, basant-se en dades moleculars.

## Referències

* ↑ Entrada «Poecilictis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Sato, J. J.; Wolsan, Mieczyslaw; Prevosti, Francisco J.; D'Elía, Guillermo; Begg, Colleen; Begg, Keith; Hosoda, Tetsuji; Campbell, Kevin L.; Suzuki, Hitoshi «Evolutionary and biogeographic history of weasel-like carnivorans (Musteloidea)» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 63, 3, 2012, pàg. 745–757. DOI: 10.1016/j.ympev.2012.02.025. ISSN: 10557903.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Tir als Jocs Olímpics d'estiu de 1996

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 celebrats a la ciutat d'Atlanta (Estats Units d'Amèrica) es disputaren 15 proves de tir olímpic, deu en categoria masculina i cinc en categoria femenina. Les proves es disputaren entre els dies 20 i 24 de juliol de 1996 al Wolf Creek Shooting Complex d'Atlanta.
En aquesta edició s'introduí la competició en doble fossa olímpica, tant en categoria masculina com femenina, i se suprimí la categoria mixta. La no incorporació de la categoria de skeet en categoria femenina, que en l'edició anterior de Barcelona fou guanyada per la xinesa Zhang Shan tot i ser una categoria mixta, causà controvèrsia, sent incorporada en la següent edició.
Hi participaren un total de 419 tiradors, entre ells 294 homes i 125 dones, de 100 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Pistola d'aire 10 metres Detalls | Roberto Di Donna | Wang Yifu | Tanyu Kiryakov |
| Pistola ràpida 25 metres Detalls | Ralf Schumann | Emil Milev | Vladimir Vokhmyanin |
| Pistola lliure 50 metres Detalls | Boris Kokorev | Igor Basinski | Roberto Di Donna |
| Rifle en posició estesa 50 metres Detalls | Christian Klees | Sergey Belyayev | Jozef Gönci |
| Rifle en 3 posicions 50 metres Detalls | Jean-Pierre Amat | Sergey Belyayev | Wolfram Waibel |
| Carabina d'aire 10 metres Detalls | Artem Khadjibekov | Wolfram Waibel | Jean-Pierre Amat |
| Blanc mòbil 10 metres Detalls | Yang Ling | Xiao Jun | Miroslav Januš |
| Fossa Olímpica Detalls | Michael Diamond | Joshua Lakatos | Lance Bade |
| Doble Fossa Olímpica Detalls | Russell Mark | Albano Pera | Zhang Bing |
| Skeet Detalls | Ennio Falco | Mirosław Rzepkowski | Andrea Benelli |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Pistola d'aire 10 metres Detalls | Olga Klochneva | Marina Logvinenko | Maria Grozdeva |
| Pistola ràpida 25 metres Detalls | Li Duihong | Diana Iorgova | Marina Logvinenko |
| Carabina d'aire 10 metres Detalls | Renata Mauer | Petra Horneber | Aleksandra Ivošev |
| Rifle en 3 posicions 50 metres Detalls | Aleksandra Ivošev | Irina Gerasimenok | Renata Mauer |
| Doble Fossa Olímpica Detalls | Kim Rhode | Susanne Kiermayer | Deserie Huddleston |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Rússia | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 2 | R.P. de la Xina | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 3 | Alemanya | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 4 | Itàlia | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 5 | Austràlia | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 6 | Estats Units | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 6 | Polònia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 8 | França | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 | RF Iugoslàvia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 10 | Bulgària | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 11 | Kazakhstan | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 12 | Àustria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 13 | Belarús | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | Eslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14 | Txèquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Erich Herrmann

Erich Herrmann (Berlín, 31 de maig de 1914 - Hamburg, 13 d'abril de 1989) fou un jugador d'handbol alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol. El 1938 fou membre de l'equip alemany que guanyà el primer campionat del món d'hanbdol a onze.

## Referències

* 1 2 «Erich Herrmann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 5 desembre 2018].
# Piero Dusio

Piero Dusio va ser un jugador de futbol i pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Piero Dusio va néixer el 13 d'octubre del 1899 a Scurzolengo, Asti, Itàlia i va morir el 7 de novembre del 1975. a Buenos Aires, Argentina.
Dusio va jugar a la Juventus de Torí fins que va patir una greu lesió de genoll, passant llavors a disputar curses automobilístiques.

## A la F1

Va debutar a l'última cursa de la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 7 de setembre el GP d'Itàlia al circuit de Monza.
Piero Dusio va participar en aquesta única cursa puntuable pel campionat de la F1, però no aconseguir classificar-se i no va poder disputar la cursa.
Va finançar la marca Cisitalia fins que va marxar a viure a l'Argentina.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1952 | Piero Dusio | Cisitalia | Cisitalia | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | HOL | ITA NVQ | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Gustaf Jonsson

Gustaf Jonsson (Lycksele, 7 de juliol de 1903 - Estocolm, 30 de juliol de 1990) va ser un esquiador de fons suec que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on va guanyar la medalla de plata en la prova dels 50 km del programa d'esquí de fons. Quatre anys més tard, als Jocs de Lake Placid fou novè en la prova dels 50 km del programa d'esquí de fons.
Participà en els Campionats del Món d'esquí nòrdic de 1926 i 1929, amb una quarta i tres cinquenes posicions en les diferents proves disputades. El 1925 guanyà el campionat nacional de 30 km.

## Referències

* 1 2 3 «Gustaf Jonsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2010. [Consulta: 5 febrer 2018].
* ↑ Gustaf Jonsson a Comitè Olímpic Suec
# Gustav Almgren

Gustav Almgren (suec: Gustav Adolf Almgren) (Vänersborg, 6 de novembre de 1906 - Göteborg, 31 d'agost de 1936) va ser un tirador d'esgrima suec, especialista en espasa, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la prova d'espasa per equips del programa d'esgrima.

## Referències

* ↑ «Gustav Almgren Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 16 maig 2019].
* ↑ SOK Gustav Almgren
# Gyula Dobay

Gyula Dobay (Szeged, 18 de novembre de 1937 - 11 de juny de 2007) fou un nedador hongarès que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1950 i 1960. Era especialista en estil lliure.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1956, 1960 i 1964. El millor resultat fou la cinquena posició en els 100 metres lliures el 1960. Després dels Jocs Olímpics de 1956 va desertar a causa de la invasió soviètica d'Hongria i va marxar als Estats Units, on va viure durant 16 mesos, però en no va trobar una feina estable va tornar a Hongria. Després de retirar-se va dirigir una botiga d'esports a Budapest.
En el seu palmarès destaquen dues medalles de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1958.

## Referències

* ↑ Gyula Dobay a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
# György Sztantics

György Sztantics (en serbocroat: Đuro Stantić; Subotica, Sèrbia, 19 d'agost de 1878 - Subotica, 10 de juliol de 1918) va ser un atleta hongarès d'origen bunjevci que va competir a començaments del segle xx. Va destacar com a marxador i el 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on va guanyar la medalla d'or en la competició dels 3000 metres marxa del programa d'atletisme. En els 1500 metres marxa acabà en setena posició.
Un atac de cor posà punt final a la seva vida amb tan sols 39 anys.

## Referències

* 1 2 «György Sztantics Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 6 juny 2017].
# György Vizvári

György Vizvári (Budapest, 18 de desembre de 1928 - Budapest, 30 de juliol de 2004) va ser un waterpolista hongarès que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa de waterpolo de 1954. A nivell de clubs guanyà quatre lligues hongareses.

## Referències

* ↑ «György Vizvári Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 18 setembre 2019].
* ↑ «Men Water Polo European Championship 1954 Torino (ITA) - 31.08-05.09 Winner Hungary». todor66.com. [Consulta: 16 setembre 2019].
* ↑ «Olimpiai érmeseink - Vízvári György (Weiss György)». olimpia.hu. Comitè Olímpic d'Hongria. [Consulta: 18 setembre 2019].