OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Serra

«Can Serra» té aquests significats:
* Can Serra (Argelaguer), masia gòtica al veïnat del Guilar (Argelaguer, la Garrotxa)
* Can Serra (Calders), masia del poble de Calders (Moianès)
* Can Serra (Cardedeu), habitatge a la vila de Cardedeu (Vallès Oriental)
* Can Serra (l'Hospitalet de Llobregat), barri de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès)
* Can Serra (Mataró), seu del Museu de Mataró
* Can Serra (la Molsosa), masia al municipi de la Molsosa a la comarca del Solsonès
* Can Serra (Parets del Vallès), masia d'estil gòtic tardà, al terme municipal de Parets del Vallès
* Can Serra (Sant Adrià de Besòs), antiga masia de Sant Adrià de Besòs, seu del Museu d'Història de la Immigració de Catalunya
* Can Serra (Sant Joan Despí), casa de Sant Joan Despí
* Can Serra (Vacarisses), urbanització pertanyent al municipi de Vacarisses (Vallès Occidental)
* Can Serra de l'Arca, masia del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental)
* Can Serra i Pedró, nucli de població del municipi de Castellbell i el Vilar (Bages)
* Can Serra o Casa Serra (Barcelona), edifici de Barcelona seu de la Diputació de Barcelona obra de Josep Puig i Cadafalch
* Rasa de Can Serra, torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Navel al Berguedà
* Objectors de Can Serra, grup d'objectors de consciència que l'any 1975 van exposar col·lectivament la seva negativa a fer el servei militar mentre feien tasques socials al barri de Can Serra de l'Hospitalet
* Estació de Can Serra, estació de la L1 del Metro de Barcelona sota l'avinguda de Can Serra al barri de l'Hospitalet de Llobregat
* Hisenda de Can Serra, Gol de Can Serra o Can Peixo (Cornellà de Llobregat), casa pairal a Cornellà de Llobregat
# Fideus a l'estil de Wenzhou

Els fideus a l'estil de Wenzhou (xinès simplificat: 温州拌面; pinyin: wēnzhōu bàn miàn) o fideus barrejats de Wenzhou és un plat de la gastronomia xinesa procedent de la ciutat de Wenzhou, a la província de Zhejiang. Es tracta d'un plat de fideus l'ingredient més característic del qual és l'all picat macerat en vinagre, si bé els seus altres components més habituals són la carn picada de porc, els brots de soia, el bolet xiitake, la truita laminada o el cibulet. Altres variants inclouen també pastanaga o cogombre laminats.
Aquest plat és, però, una variant o especialitat local de la família dels fideus mixtos o barrejats (拌面), com ho són també els fideus a l'estil de Fujian (福建拌面; fújiàn bàn miàn) o dels xangainesos fideus amb oli de cebeta (葱油拌面; cōng yóu bàn miàn).
És un plat relativament fàcil de trobar i freqüent en restaurants xinesos a tots els territoris de parla catalana i Espanya, especialment a les grans ciutats, a causa del predomini de la procedència de Wenzhou i del districte contigu Qingtian (青田) entre la població d'origen xinès en aquests territoris, i també a Itàlia, França i Portugal.

## Referències

* ↑ «温州拌面：浙江省温州市的一道著名地方小吃» (en xinès) https://baike.baidu.com/item/%E6%B8%A9%E5%B7%9E%E6%8B%8C%E9%9D%A2/8953784
* ↑ BELTRÁN, Joaquín; SÁEZ, Amelia. Els xinesos a Catalunya. Barcelona: Alta Fulla, Juny de 2001.
* ↑ «Els xinesos a Catalunya (2001) revisited». Joaquín Beltrán Antolín; Amelia Sáiz López; IDEES. [Consulta: 14 desembre 2022].
# Francesc Conesa Alcaraz

Francesc Conesa Alcaraz (Barcelona, 1921 - Palol de Revardit, 1960). Guerriller llibertari que forma part de la colla de Quico Sabaté.
La seva família provenia de Cartagena (Múrcia). Va néixer al Somorrostro (barri de barraques de Barcelona) i era el segon de vuit germans. De molt jove va viure a Santa Coloma de Gramenet. El seu pare feia de drapaire i ell l'ajudava. La seva família era molt humil. El 1950, casat i amb un fill, s'exilià a França i s'instal·là a Lió, on treballà de picapedrer i va entrar en contacte amb el cenetista José Pascual Palacios. Més tard es va integrar al grup d'acció llibertari de Francesc Sabaté Llopart, Quico. Formà part del grup que, la nit del 28 al 29 de desembre de 1959, creuà la frontera amb Francesc Sabaté, Antoni Miracle Guitart, Roger Madrigal Torres i Martí Ruiz Montoya. Va morir d'un tret al cap el 4 de gener de 1960, després de ser encerclat el grup per la Guàrdia Civil al Mas Clarà, situat a la Mota, en el terme municipal de Palol de Revardit, prop de Banyoles. Aquella nit sols va poder escapar Quico Sabaté, els altres quatre membres del grup moriren en l'enfrontament o foren assassinats pels guàrdies. Fou enterrat, amb els seus companys Martí Ruiz Montoya, Roger Madrigal Torres i Antoni Miracle Guitart, en una fossa comuna del cementiri de Girona.

## Referències

* ↑ «Paco Conesa, el guerriller anarquista de Gramenet». Infograma. Comunicació lliure de Gramenet, 17-02-2022. [Consulta: 11 gener 2023].
* ↑ «Francisco Conesa Alcaraz abatido por la Guardia Civil» (en castellà). Paco Salud (CNT de Puerto Real), 22-12-2012. [Consulta: 11 gener 2023].
# Gemma Bernal Rosell

Gemma Bernal Rosell. (Barcelona, 1949). Dissenyadora industrial.
Va realitzar els seus estudis a l'Escola Eina de Barcelona. Forma el seu primer equip de disseny el 1967 amb Beth Galí i Ramon Isern i fruit de la seva col·laboració és una dutxa telèfon que va guanyar un Premi Delta d'Or. Del 1973 al 1999 va formar equip amb Ramon Isern. Els seus dissenys, que abasten des de l'electrònica fins al mobiliari, es caracteritzen per un estil sobri i per la seva funcionalitat.
És membre de l'Asociación de Diseñadores Profesionales (ADP). Ha estat membre de nombrosos jurats i ha impartit classes a les escoles Elisava i Eina de Barcelona, Escola ESDI de Sabadell i CEU San Pablo de València. Ha col·laborat amb els governs de Corea, Argentina i el Perú en programes d'ajuda a les empreses artesanals. Ha participat en exposicions d'art i disseny i en nombroses fires internacionals. Ha publicat llibres i articles de disseny industrial i de mobles. Entre els seus treballs podem destacar la vaixella Ona (1992) o la taula Cristalina (1983), tots dos dissenyats en col·laboració amb Ramon Isern.
El Museu del Disseny de Barcelona conserva productes dissenyats per Gemma Bernal i va ser una de les creadores presents a l'exposició Som aquí. Les dones en el disseny 1900-Avui que aquest museu va organitzar l'any 2023.

## Referències

* 1 2 «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].
* ↑ «Resultat de la cerca | Museu del Disseny de Barcelona». [Consulta: 16 juliol 2024].
* ↑ Bastardes, Cendoya, Fernández del Moral, Teresa, Isabel, Isabel. Dones X Disseny X Dones. Barcelona: Disseny Hub Barcelona, 2023, p. 132-133. ISBN 978-84-9156-559-8.

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de Disseny Industrial del Disseny Hub Barcelona
# Kylie Bax

Kylie Bax (5 de gener de 1975) és una model i actriu neozelandesa. Ha aparegut en portades de revista internacionals com Vogue i Marie Claire.

## Modelatge

Va guanyar concursos de bellesa en la seva adolescència, i fou descoberta en un supermercat de Nova Zelanda per un agent de l'agència Clyne Model Management. Després de descobrir el seu potencial com a model, es va mudar a Nova York. Allà es va convertir en la protegida de Steven Meisel. Ha treballat amb fotògrafs com Karl Lagerfeld, Helmut Newton i Richard Avedon. Una vegada descoberta, la seva carrera va ser un èxit mundial, sent contractada per l'agència Women a Nova York, Marilyn a Paris, i Storm a Londres. Ha figurat en la portada de Vogue, Marie Claire, Harper's Bazaar & Mode Austràlia, Maxim, Vanity Fair, i ELLE. Ha aparegut en més de 20 portades de Vogue arreu del món.
En 2000, Bax es va unir a Estella Warren, Veronica Vařeková, i Michelle Behennah en el Sports Illustrated Swimsuit Issue anual. Ha anunciat campanyes de Club Monaco, Anna Sui, Clinique, Ann Taylor, DKNY, Escada, Gianfranco Ferre, Giorgio Armani, Louis Vuitton, Oscar de la Renta, Sonia Rykiel, Gianni Versace, Moschino, Nars, i Valentino. Ha desfilat per a Moschino, Oscar de la Renta, Chanel, Christian Dior, Christian Lacroix, i Valentino, Glistening Examples, Gucci, Galliano, Donna Karan, Cynthis Rowley, Calvin Klein, Joop, Alexander McQueen, Phillip Treacy, Karl Lagerfeld, Chloe, Ralph Lauren, Prada i Miu Miu.
En 2009, Bax va demandar a la revista francesa Max Magazine per usar imatges d'ella nua en la seva portada. Les imatges havien estat preses sis anys abans, i Max Magazine no estava pagant pel seu ús.

## Filmografia

* Tennis, Anyone...? (2005)
* Get Over It (2001)
* Perfum (2001)
* Boys and Girls (2000)
* Jill Rips (2000)
* We Married Margo (2000)
* The Big Tease (1999)
* Storm Catcher (1999)

## Vida personal

Bax va créixer en la granja de cria de cavalls dels seus pares a Thames, Nova Zelanda. Ha tingut un matrimoni i divorci molt publicitat. El 2016 i 2017, Bax va donar suport a l'elecció de Donald Trump com a President dels Estats Units.

## Referències

* 1 2 3 NZPA «Kylie Bax sues over topless photos». The New Zealand Herald. NZPA, 06-11-2006 [Consulta: 13 octubre 2011].
* 1 2 «Supermodel Kylie has reason to cheer on final carnival race day». The New Zealand Herald, 1 enero 2010 [Consulta: 13 octubre 2011].
* ↑ «Kylie Bax back in court with ex-husband».
* ↑ «The Kiwi supermodel friends with Trump».

## Enllaços externs

* Kylie Bax al Fashion Model Directory
# Illampu

Illampu és la quarta muntanya més alta de Bolívia. Es troba en la part nord de la Serralada Real, part dels Andes, a l'est del Llac Titicaca. Està al nord de l'Ancohuma, una mica més alt, prop de la ciutat de Sorata. Laguna Glaciar, situada en el massís Illampu-Janq'o Uma, és el 17è llac més alt del món.
Malgrat ser per sota de Janq'o Uma, Illampu té un pic més pronunciat, i té un ascens una mica més difícil. De fet, té "la ruta més dura de qualsevol dels pics de 6.000 metres de Bolívia". La ruta més fàcil, pel Southwest Ridge, està classificada com AD (Bastant difícil), amb congestes de neu de fins a 65 graus. S'accedeix des d'un campament en el costat nord del massís. El pic va ser escalat per primera vegada el 7 de juny de 1928 per aquesta ruta, per Hans Pfann, Alfred Horeschowsky, Hugo Hörtnagel (alemanys) i Erwin Hein (austríac). Altres rutes inclouen la "Ruta Alemanya" en la cara sud-oest i la ruta Cara Sud, totes dues abordades des del costat oest del massís.

## Referències

* ↑ «Map of Sorata Municipality».
* ↑ Brain, Yossi. Bolivia : a climbing guide. Seattle, WA: Mountaineers, 1999. ISBN 0-89886-495-X.
# Josep Anglada i Llovet

Josep Anglada i Llovet (Banyoles, 7 de novembre de 1801 - Castelló d'Empúries, 15 de novembre de 1876) fou un compositor i organista català.
Nascut a Banyoles era fill de Benet Anglada i Castany nascut a Banyoles i Anna Maria Llobet de Vilanant.
Obtingué l'ordenació sacerdotal el 28 de març de 1828 i probablement residí a Banyoles. De 1820 a 1824 fou organista de la seu de Solsona. El 1826 obtingué el benefici de Sant Pau, o de bordoner, de la parroquial de Castelló d'Empúries, vacant per l'òbit de Pere Nouvilas i Ràfols, així com l'organistia, càrrec que exercí fins al 1876.
Es conserven obres seves als fons musical de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries (I) (CdE).

## Referències

* ↑ «Baptismes (1789-1802) pàg.330 (imatge 385)». Arxiu Diocesà de Girona - Parròquia de Santa Maria dels Turers de Banyoles, 08-11-1801.
* ↑ «Llibre d'òbits núm.12 pàg.101v (imatges 149-150)». Arxiu Diocesà de Girona. Parròquia de Santa Maria de Castelló d'Ampúries, 16-11-1876. [Consulta: 28 agost 2023].
* ↑ Gregori Cifré, Josep Maria; Salgado Cobo, Elena. La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical. [Bellaterra] : Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2013, p. 17-18;39. ISBN 9788449028915.
* ↑ «Obres de Josep Anglada i Llovet a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya». IFMuC- Inventari dels Fons Musicals de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2023].
# Les Costes (Mollet de Peralada)

Les Costes, el Barri de les Costes o les Costes de Peralada és una entitat de població del municipi de Mollet de Peralada, a l'Alt Empordà situat a 5 quilòmetres al sud del nucli urbà, formant una illa del terme municipal separat del del nucli. Està a escassos 2 quilòmetres de Peralada i en el camí que d'aquest últim poble porta a Delfià. Compta amb la interessant església de Sant Joan Degollaci, tot i que actualment està mig enrunada i sense culte. Curiosament el Barri de les costes pertany a la parròquia de Peralada.
Fins al 1846 havia estat un ens local independent. Llavors va ser incorporat al municipi de Mollet de Peralada per la política de reducció del número de municipis de poca població.

## Referències

* ↑ «Les Costes (Mollet de Peralada)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Libera me

Libera me (Allibera'm) és un responsori habitualment cantat en els oficis de difunts de l'Església catòlica.
El text demana a Déu que tingui pietat de la persona difunta en el Judici Final. A part de ser un dels textos que es canten en el cant gregorià, molts compositors li han posat música. Entre ells, Tomás Luis de Victoria, Anton Bruckner, Giuseppe Verdi, Gabriel Fauré, Maurice Duruflé, Igor Stravinsky, Benjamin Britten, Sigismund Neukomm, Orlande de Lassus, Krzysztof Penderecki i Antonio Salieri.
El responsori comença amb un cantor solista, que canta els precs i tot seguit el cor canta les respostes. El text està escrit en primera persona del singular.

## Text
### Text en llatí

Libera me, Domine, de morte aeterna
in die illa tremenda
quando caeli movendi sunt et terra
dum veneris judicare saeculum per ignem
Tremens factus sum ego et timeo
dum discusio venerit atque ventura ira,
quando caeli movendi sunt et terra.
Dies illa, dies irae, calamitatis et miseriae.
Dies magna et amara valde
dum veneris judicare saeculum per ignem.
Requiem aeternam dona eis, Domine,
et lux perpetua luceat eis.
Libera me, Domine, de morte aeterna
in die illa tremenda
quando caeli movendi sunt et terra
dum veneris judicare saeculum per ignem

### Text en català

Allibereu-me, Senyor, de la mort eterna
en aquell dia terrible
quan trontollaran els cels i la terra
quan vindreu a jutjar el món amb foc.
Tremolo i tinc por
mentre s'acosten el dia del judici i la ira que vindrà,
quan trontollaran els cels i la terra
Aquell dia, dia d'ira, de calamitats i misèries
dia gran i molt amarg
quan vindreu a jutjar el món amb foc.
Doneu-los Senyor el repòs etern
i que la llum perpètua els il·lumini.
Allibereu-me, Senyor, de la mort eterna
en aquell dia terrible
quan trontollaran els cels i la terra
quan vindreu a jutjar el món amb foc.

## Referències

* ↑ «Catholic Enyclopedia» (en anglès). [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ Ballús Casóliva, Glòria. La Música a la col·legiata basílica de Santa Maria de la Seu de Manresa: 1714-1808. Dades documentals per a la seva reconstrucció amb una aproximació al repertori litúrgic conservat. (tesi). Bellaterra: Departament d’Art | Facultat de Filosofia i Lletres | Universitat Autònoma de Barcelona, 2004, p. 293.
# Constance Titus

Constance Sutton Titus (Pass Christian, Mississipi, 14 d'agost de 1873 – Bronxville, Nova York, 24 d'agost de 1967) va ser un remer estatunidenc que va competir a primers del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla de bronze en la prova de Scull individual del programa de rem, en ser superat a la final per Frank Greer i James Juvenal, primer i segon respectivament.
Durant la primera dècada del segle XX guanyà tres títols nacionals en scull individual i un en doble scull. Posteriorment va fer d'entrenador a Princeton, però la seva feina fou la de corredor d'assegurances.

## Referències

* 1 2 «Constance Titus Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2012. [Consulta: 15 octubre 2015].
# Lliga catalana d'hoquei sobre patins femenina 1991-1992

La Lliga catalana d'hoquei sobre patins femenina 1991-92 fou la tercera edició de la competició. Se celebrà des del febrer fins a l'abril de 1992 i fou organitzada per la Federació Catalana de Patinatge. Hi participaren vuit clubs i competiren en format de fase regular a doble volta, amb un total de catorze jornades.
Es proclamà campió la Unió Esportiva Hoquei Barberà, que guanyà el seu segon títol de Lliga catalana.

## Clubs participants

* Unió Esportiva Hoquei Barberà
* Club Hoquei Canet
* Club Hoquei Ciutat Badia
* Club Hoquei Corbera
* Club Natació Igualada
* Club Hoquei Lloret
* Club Hoquei Patins Sant Feliu
* Club Hoquei Santa Perpètua

## Taula de resultats

| Casa \ Fora | BAR | CAN | CBA | COR | IGU | LLO | STF | STP |
| CH Barberà | — | | 4–2 | | | 22–1 | | |
| CH Canet | 6–12 | — | 2–2 | 16–1 | | 11–1 | | 4–1 |
| CH Ciutat Badia | | | — | | 6–4 | 8–0 | 6–1 | 10–0 |
| CH Corbera | 0–13 | 0–15 | 1–6 | — | | | | |
| CN Igualada | 3–8 | | 4–3 | 12–1 | — | | | |
| CH Lloret | | | | 4–2 | 3–13 | — | 0–12 | 1–14 |
| CHP Sant Feliu | 1–14 | 3–8 | | 3–0 | 4–5 | 10–0 | — | |
| CH Santa Perpètua | 5–4 | | | | 4–3 | | 3–2 | — |

## Classificació final

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| 1 | UEH Barberà | 9 | 7 | 0 | 2 | 85 | 21 | +64 | 14 |
| 2 | CN Igualada | 10 | 6 | 0 | 4 | 60 | 39 | +21 | 12 |
| 3 | CH Ciutat Badia | 10 | 7 | 1 | 2 | 60 | 17 | +43 | 15 |
| 4 | CH Santa Perpètua | 8 | 6 | 0 | 2 | 45 | 33 | +12 | 12 |
| 5 | CH Canet | 10 | 6 | 1 | 3 | 73 | 38 | +35 | 13 |
| 6 | CHP Sant Feliu | 10 | 3 | 0 | 7 | 39 | 47 | −8 | 6 |
| 7 | CH Lloret | 11 | 2 | 1 | 8 | 21 | 112 | −91 | 5 |
| 8 | CH Corbera | 9 | 0 | 1 | 8 | 8 | 81 | −73 | 1 |

## Referències

* ↑ Buil, Meritxell «El Shum continuarà líder en solitari si assegura els punts davant el Reus». Diari de Girona, Núm. 15.080, 01-02-1992, pàg. 32 [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Història». IFHCP. Arxivat de l'original el 2-6-2023. [Consulta: 2 octubre 2020].
# Mill Creek (Washington)

Mill Creek és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2020 tenia 20.928 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mill Creek tenia 11.525 habitants, 4.631 habitatges, i 3.250 famílies. La densitat de població era de 1.246,5 habitants per km².
Dels 4.631 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,8% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 24% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 11,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 69.702 $ i la renda mediana per família de 87.263 $. Els homes tenien una renda mediana de 59.070 $ mentre que les dones 39.138 $. La renda per capita de la població era de 36.234 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «QuickFacts Mill Creek city, Washington» (en anglès). Oficina del Cens dels Estats Units, 2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mill Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mill Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Gángsters contra charros

Gángsters contra charros és una pel·lícula mexicana pertanyent al gènere de gàngsters dirigida per Juan Orol. Va ser estrenada en 1948 i protagonitzada pel mateix Juan Orol i Rosa Carmina. És considerada una pel·lícula de culte dins del cinema mexicà.

## Argument

Johnny Carmenta (Juan Orol) és un pistoler, de procedència gansteril, que arriba a una població on Pancho Domínguez, de malnom El Charro del raval (José Pulido), ha imposat la seva llei a la ciutat. Domínguez té com a parella a la rumbera Rosa (Rosa Carmina), a qui Carmenta reconeix del seu passat i que va ser rebutjat per la rumbera. D'aquesta manera el gàngster pretén a Rosa, la qual cosa genera un enfrontament entre tots dos personatges que es converteix en el conflicte constant entre tots dos bàndols.

## Repartiment

* Rosa Carmina - Rosa
* Juan Orol - Johnny Carmenta
* José Pulido - Pancho Domínguez
* Roberto Cañedo - Julio
* Raúl Guerrero - Murciélago o Pepe el templao
* Manuel Arvide - Felipe
* Florencio Castelló - Paquiro
* Chel López - Mecánico
* José Negrete
* José Slim
* Jorge Camacho
* Ramón Randall
* Ricardo Avendaño

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per Juan Orol i per España Sono Films.

## Comentaris

S'ha comparat a Juan Orol amb el realitzador nord-americà Ed Wood, canonitzat com “el pitjor director de tots els temps”, que va saltar a la fama gràcies a l'obra de Tim Burton (Ed Wood, 1994). Orol no va necessitar d'un homenatge pòstum per a ser reconegut, va obtenir èxit en la taquilla del seu temps, el públic admirava a les seves muses i als seus malvats gàngsters, sense importar-li la pobresa argumental i tècnica de les seves produccions, fent cas omís a la crítica que vilipendiava la seva obra.
La cinta, és la segona part de una saga cinematogràfica començada amb El reino de los gángsters (1948), i succeïda per El charro del arrabal (1948), Sandra, la mujer de fuego (1954), El sindicato del crimen (La antesala de la muerte) (1954) i México de noche (1974).
Segons l'opinió de crítics especialitzats del cinema mexicà, la cinta ocupa el lloc número 68 entre les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Gangsters contra charros. UNAM. [Consulta: 3 gener 2005].
* ↑ Cineteca Nacional. Expediente A-01661 Gángsters contra charros. México, Secretaría de Cultura, consultado en el Centro de Documentación e Investigación.
* ↑ El Espectador Imaginario: El Ed Wood mexicano
* ↑ «Las cien mejores películas del Cine Mexicano». Arxivat de l'original el 8 de febrer de 2010. [Consulta: 13 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Gángsters contra charros a YouTube
* Gángsters contra charros en la página de Cine Mexicano del ITESM