OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Summa contra gentiles

Summa contra gentiles és una obra escrita per Tomàs d'Aquino en llatí, que defensa la fe cristiana i és considerada un dels escrits de l'apologètica medieval. La seva funció és fornir d'arguments els missioners i altres persones que es trobessin en contacte amb persones no creients. La tradició, no demostrada, afirma que fou Ramon de Penyafort qui encarregà aquest llibre, el qual en un principi es titulava Liber de veritate catholicae fidei contra errores infidelium (‘Llibre de la veritat de la fe catòlica contra els erros dels infidels’). Es va publicar una traducció a l'hebreu per mirar de convertir els jueus al cristianisme aprofitant les extenses citacions del Pentateuc que aquests ja acceptaven.
L'obra es divideix en quatre llibres. El primer tracta el concepte de Déu. El segon s'ocupa de la seva creació, on destaca l'home i la seva ànima immortal. Al tercer s'aborden qüestions ètiques i es nega l'existència d'un destí prefixat i al darrer llibre es detallen els fonaments de la fe cristiana en assumptes com la Santíssima Trinitat, els sagraments, la resurrecció de Jesús i el judici final.
La diferència entre els tres primers llibres i el quart és que els temes d'aquest no són accessibles per la raó, que s'ha de subordinar a la doctrina. El llibre iv és un mirall dels altres tres: si al primer llibre es parlava de la naturalesa divina, a la primera part del quart s'aborda el fet que aquesta és trinitària; si al segon llibre s'estudiava l'acció d'aquest Déu (crear el món), a l'últim es contempla l'acció definitiva que és enviar el seu fill a la Terra, i si al tercer llibre s'analitzava la correcta conducta del creient, a la darrera part es relaciona amb la condemna o salvació eterna de la seva ànima com a conseqüència dels seus actes.
Cada llibre està al seu torn dividit en diversos capítols, que sempre tenen la mateixa estructura: exposició d'una doctrina considerada herètica o errònia, contraarguments i citacions bíbliques que emparen el raonament de l'autor. Aquesta estructura respon al model dels debats de l'escolàstica. Segons l'audiència de cada teoria que es vol combatre, s'usen diferents tipus d'arguments: es citen passatges de l'Antic Testament si la crida està dirigida a jueus, de tota la Bíblia si els destinataris són heretges cristians i arguments purament filosòfics si s'apel·la a seguidors d'altres religions, donat que Tomàs d'Aquino considera que la raó és comuna a tots els éssers humans (anomena a la capacitat d'entendre els assumptes debatuts «raó natural»).
La summa comprèn gran part del pensament filosòfic de Tomàs d'Aquino, que es basa en la teoria d'Aristòtil, que és molt citat, juntament amb els seus principals comentaristes, Averrois i Maimònides (censurats per la seva fe).

## Referències

* ↑ d'Aquino, Tomàs. Summa contra gentiles (en llatí).
* ↑ Volpi, Franco. Enciclopedia de obras de filosofía. Herder, 2011. ISBN 978-84-254-2924-8.
# Iuri Vovk

Iuri Bohdànovitx Vovk (en ucraïnès: Ю́рій Богда́нович Вовк; Lviv, 11 de novembre de 1986) és un jugador d'escacs ucrainés que té el títol de Gran Mestre des del 2008. És germà d'Andrí Vovk.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'abril de 2023, hi tenia un Elo de 2534 punts, cosa que en feia el jugador número 28 (en actiu) d'Ucraïna. El seu màxim Elo va ser de 2.632 punts, a la llista de juliol de 2015.

## Resultats destacats en competició

Va començar a jugar a escacs el 1998. El 2004 va obtenir el títol de Mestre Internacional i el 2008 el de Gran Mestre. El 2007 fou campió d'Ucraïna Sub-20.
El 2009 fou campió de l'Obert de Cappelle-la-Grande amb 7½ punts de 9, on hi participaren 611 jugadors de 60 països diferents dels quals 102 eren Grans Mestres i 78 Mestres Internacionals.
El juliol de 2011 fou tercer en l'Obert dels Països Baixos amb 7 punts de 9, els mateixos que el primer i el segon classificat, Maksim Túrov and Vladimir Gueorguiev respectivament. El desembre de 2011 fou clarament vencedor torneig Memorial Vassilixin.
El desembre del 2014 fou campió del Festival "Citta di Padova" amb 7 punts de 9. El 2015 fou cinquè en el Campionat Europeu amb 7½ punts d'11, que li permeté classificar-se per la Copa del Món de 2015. El juny del 2015 fou campió de l'Obert de Salento amb 8 punts de 9. El juliol de 2015 fou tercer de l'Obert d'Andorra amb 7 punts de 9 (el campió fou Julio Granda).

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Iuri Vovk» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Ucraïna"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Iuri Vovk «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «Biografia». [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «Yuri Vovk wins 25th Cappelle-la-Grande». chessbase.com. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «Dutch Open 2011». fide.com. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «8th Vasylyshyn Memorial Tournament-GM». chess-results.com. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «GM Yuri Vovk tops 17th Festival "Citta di Padova"». chessdom.com. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «GM Yuri Vovk tops 4th International Open Salento». chessdom.com. [Consulta: 22 juliol 2015].
* ↑ «Julio Granda Zuniga repeats success in Andorra Open». chessdom.com. [Consulta: 27 juliol 2015]. (anglès)
# Ilona Novák

Ilona Novák (Budapest, 16 de maig de 1925 - Budapest, 14 de març de 2019) fou una nedadora hongaresa, especialista en estil lliure i esquena, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950. Era germana de la també nedadora Éva Novák.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa de natació. Fou quarta en els 100 metres esquena i cinquena en els 4x100 metres lliures. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki tornà a disputar dues proves del programa de natació. Va guanyar la medalla d'or en els 4x100 metres lliures, formant equip amb Judit Temes, Éva Novák i Katalin Szőke, mentre en els 100 metres lliures quedà eliminada en semifinals.
En el seu palmarès també destaquen quatre campionats universitaris i trenta-cinc campionats nacionals. Entre el 1940 i el 1950 va establir vint rècords nacionals i va ser membre de l'equip que aconseguí el rècord del món dels 4x100 metres lliures el 1952. Un cop retirada exercí diversos càrrecs directius a la Federació Hongaresa de Natació, la Lliga Europea de Natació i el Comitè Olímpic d'Hongria.
El 1973 fou inclosa a l'International Swimming Hall of Fame, juntament amb la seva germana Éva Novák-Gerard.

## Referències

* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ Ilona Novák a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «World Record Progression. 4x100 m Freestyle Long Course. Women». Arxivat de l'original el 2020-02-03. [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ «World Record Progression. 4x100 m Medley Long Course. Women». Arxivat de l'original el 2020-02-03. [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ László, Balássy. «Magyar Olimpiai Bizottság - Elhunyt Novák Ilona olimpiai bajnok úszó» (en hongarès), 15-03-2019. [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ "ISHOF 1973 Honorees" Arxivat 2007-12-14 a Wayback Machine. – International Swimming Hall of Fame
* ↑ "EVA & ILONA NOVAK (HUN) – 1973 Honor Swimmers" Arxivat 2008-01-22 a Wayback Machine. – International Swimming Hall of Fame
# Ruurd Leegstra

Ruurd Gerbens Leegstra (Wonokesoemo, Índies Orientals Neerlandeses, 29 de juny de 1877 – Utrecht, 17 de gener de 1933) va ser un remer neerlandès que va competir cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà una medalla de bronze en la prova de vuit amb timoner com a membre de l'equip Minerva Amsterdam. Era el pare del jugador d'hoquei herba estatunidenc Tjerk Leegstra.

## Referències

* 1 2 «Ruurd Leegstra Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de juliol 2012. [Consulta: 19 setembre 2015].
# Zbyněk Hráček

Zbyněk Hráček (nascut el 9 de setembre de 1970 a Uherské Hradiště), és un jugador d'escacs txec, que té el títol de Gran Mestre des de 1993.
A la llista d'Elo de la FIDE de gener de 2015, hi tenia un Elo de 2632 punts, cosa que en feia el jugador número 3 (en actiu) de Txèquia. El seu màxim Elo va ser de 2650 punts, a la llista de gener de 1996 (posició 20 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Campió de Txèquia el 1994, va guanyar el Torneig Zonal d'Odorhea de 1995 i els torneigs de Pardubice 1993, Altensteig 1995 i Lippstadt 2000.
Va jugar representant Txecoslovàquia a les Olimpíades d'escacs de 1990 i 1992. Posteriorment, va jugar representant la República Txeca a les Olimpíades de 1994, 1996, 2000, 2002, 2004, 2006, 2008 i als Campionats d'Europa per equips nacionals de 1997, 1999, 2003, 2005 i 2007.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Zbyněk Hráček» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 4 juny 2012].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Txèquia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Zbyněk Hráček «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-10-19. [Consulta: 4 juny 2012].
* ↑ «Lippstadt 10th». 365Chess.com. [Consulta: 29 juny 2009]. (anglès)
* ↑ Bartelski, Wojciech. «Men'sChess Olympiads: Zbyněk Hráček». OlimpBase. Arxivat de l'original el 2018-04-01. [Consulta: 29 juny 2009].
* ↑ Bartelski, Wojciech. «European Men's Team Chess Championship: Zbyněk Hráček». OlimpBase. [Consulta: 29 juny 2009].
# Jean-Noël Riff

Jean-Noël Riff (22 d'abril de 1981) és un jugador d'escacs francès que té el títol de Gran Mestre Internacional des del 2014.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'agost de 2023, hi tenia un Elo de 2401 punts, cosa que en feia el jugador número 74 (en actiu) de França. El seu màxim Elo va ser de 2.520 punts, a la llista del gener de 2009.

## Resultats destacats en competició

El 2006 fou campió de Suïssa per equips amb el Reichenstein SF. L'octubre del 2009 fou campió del Grand Prix du Touquet amb 7 punts de 9, per davant de Jean-Marc Degraeve i Yuri Vovk. Ha participat en cinc ocasions a la Copa d'Europa per equips, dels quals dues amb el primer tauler i una amb el segon.
El juliol del 2015 fou subcampió del Gran Prix d'Andorra de partides ràpides amb 7 punts de 9 (el campió fou Hipòlit Asis Gargatagli).

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Jean-Noël Riff» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: França"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Jean-Noël Riff «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-07-23. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Lliga Nationalliga A de Suïssa (2006)». Arxivat de l'original el 29 de desembre 2011. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «24e open - Grand Prix du Touquet». fide.com. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Copa d'Europa per equips». olimpbase.org. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Gran Prix Andorra 2015». chess-results.com. [Consulta: 23 juliol 2015].
# Fitor (Baix Empordà)

Fitor, en plena serra de les Gavarres, és un terme de poblament dispers del terme de Forallac (Baix Empordà), que s'ha acabat abandonant a causa de l'escassa rendibilitat de l'explotació del bosc.
Es pot considerar el darrer contrafort de la serra quan es fon amb el pla i forma una península boscosa, lleugerament inclinada cap al nord, d'una alçada mitjana de 200 metres. Aquesta península boscosa sobre el pla va unida a la serralada principal per un istme que és el coll de la Ganga, per on discorre avui en dia la carretera comarcal de la Bisbal a Calonge, i que va ser ja en el seu temps un camí romà. Per la seva situació, Fitor ha estat una cruïlla de camins, que connectaven la zona de Girona amb la costa i el pla de l'Empordà. És important, per la seva singularitat arquitectònica, l'església de Santa Coloma de Fitor.

## Història

Fitor havia estat dividida en set vilelles, veïnats d'origen altmedieval, un nivell d'organització del territori que també es troba en d'altres zones del massís de les Gavarres.
El poble de Fitor pertanyia, fins a l'eliminació del règim senyorial al principi del Segle XIX, al Marqués del Castell de Torrent. Entrats al segle xix, el poble de Fitor va patir una reforma administrativa i va passar a dependre de Fonteta, que al segle xx va ser fusionat, al seu torn, amb Peratallada i Vulpellac per formar el municipi actual de Forallac.

## Referències

* ↑ «Fitor (Baix Empordà)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Costa i Savoia, Ernest. Gavarres : muntanyes amigues. Vallbona de les Monges [Lleida]: March, 2004. ISBN 84-95608-48-0.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1960). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
# Sabine Dähne

Sabine Dähne (Colditz, 27 de febrer de 1950) és una remadora alemanya, ja retirada, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real on, formant parella amb Angelika Noack, guanyà la medalla de plata en la prova del dos sense timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen tres medalla d'or al Campionat del món de rem, tres de plata i una de bronze al Campionat d'Europa de rem i cinc campionats nacionals.

## Referències

* 1 2 Sabine Dähne a Sports Reference (arxivat)
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA
# Maïwenn Le Besco

Maïwenn Le Besco (Les Lilas, 17 d'abril de 1976) és una actriu i cineasta francesa més coneguda pel monònim de Maïwenn.

## Trajectòria

Maïwenn va protagonitzar diverses pel·lícules com a actriu infantil i després adolescent, sobretot com «Elle» (la nena del paper principal interpretat per Isabelle Adjani) a la pel·lícula de 1983 L'été meurtrier.
Després del seu matrimoni amb el director Luc Besson i del naixement de la seva filla Shanna el 1993, Maïwenn va interrompre la seva carrera. Durant aquest període només va aparèixer en un paper secundari a El professional (1994) que es va acreditar com Ouin-Ouin. També va dirigir el making-of de la pel·lícula. Probablement la interpretació més recordada de Maïwenn en l'àmbit internacional sigui la de l'alienígena Diva Plavalaguna a El cinquè element (1997).
També va aparèixer a la pel·lícula de terror Haute tension (2003), la qual va coprotagonitzar amb Cécile de France.
L'any 2006 va dirigir el seu primer llargmetratge, el semiautobiogràfic Pardonnez-moi. La seva segona pel·lícula va ser el documental Le bal des actrices (2009). El reconeixement internacional va arribar-li amb la seva tercera pel·lícula, el drama social Polisse (2011), que va guanyar el Premi del Jurat al 64è Festival Internacional de Cinema de Canes. Les tres pel·lícules presenten Maïwenn amb una càmera, fruit d'una fascinació infantil pel mètode de les caixes xineses i del seu interès d'explicar la història dins d'una història. La seva pel·lícula Mon roi (2015) va competir per la Palma d'Or al 68è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Referències

* 1 2 «Maïwenn: from child star to writer-director». The Boston Globe, 20-05-2012. [Consulta: 10 abril 2018].
* 1 2 3 «An Exclusive Interview with Film Director Maïwenn». France Today, 01-03-2016. [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ «A former child actress doesn't flinch from a difficult subject». The Washington Post, 17-05-2012. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ Maïwenn Le Besco interview Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine., Tout le monde en parle, France 2, 29 September 2001
* ↑ The Fifth Element, Special Features of both the Ultimate Edition DVD and the remastered Blu-ray Disc.
* 1 2 «Into the danger zone». The Sydney Morning Herald, 23-06-2012. [Consulta: 14 abril 2018].
* ↑ Iglesias, Eulàlia. «Mi amor». Ara, 14-04-2016. [Consulta: 21 març 2022].
* ↑ «2015 Official Selection». Cannes. Arxivat de l'original el 18 abril 2015. [Consulta: 16 abril 2015].
* ↑ «Johnny Depp To Star As French King Louis XV In Historical Film». Deadline, 21-01-2022. [Consulta: 24 gener 2022].
# Thomas Dekker

Thomas Dekker (Dirkshorn, Schagen, 6 de setembre de 1984) és un ciclista neerlandès, professional des del 2004 al 2014. En el seu palmarès destaca la victòria a la Tirrena-Adriàtica de 2006 i el Tour de Romandia de 2007.
Es veié implicat en un cas de dopatge, que li suposà una sanció fins al juliol del 2011, després que l'UCI fes públic l'1 de juliol de 2009, que havia donat positiu per EPO en una reanàlisi d'una mostra de desembre de 2007.
L'agost de 2011 tornà a la competició a la Volta a Portugal de la mà de l'equip continental Chipotle Development, segon equip del Garmin-Cervélo.

## Palmarès

* 2003
** Campió dels Països Baixos en ruta sub-23
** Campió dels Països Baixos de contrarellotge sub-23
** 1r al Gran Premi de les Nacions sub-23
** Vencedor d'una etapa del Ster Elektrotoer
* 2004
** Campió dels Països Baixos CRI
** 1r al Gran Premi Eddy Merckx, amb Koen de Kort
** 1r a l'Olympia's Tour i vencedor de 2 etapes
** 1r al Tour de Normandia
** 1r a la Volta a Turíngia
** 1r al Triptyque des Monts et Châteaux i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Renània-Palatinat
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 2005
** Campió dels Països Baixos CRI
** 1r al Gran Premi Stad Zottegem
** Vencedor d'una etapa del Critèrium Internacional
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Polònia
* 2006
** 1r a la Tirrena-Adriàtica
* 2007
** 1r al Tour de Romandia i vencedor d'una etapa
** 1r al Drei-Länder-Tour i vencedor de 2 etapes
** 1r al Trofeu Pollença
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 2011
** 1r al Duo Normand, amb Johan Vansummeren
* 2012
** Vencedor d'una etapa del Circuit de La Sarthe

### Resultats al Tour de França

* 2007. 35è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. 75è de la classificació general
* 2013. 136è de la classificació general
* 2014. Abandona (16a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 149è de la classificació general

## Referències

* ↑ Dekker, sancionado hasta julio de 2011 a marca.com (3 de març de 2010)
* ↑ Dekker da positivo y se queda sin Tour a marca.com (1 de juliol de 2009)

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2012-12-27 a Wayback Machine.
* Fitxa de Thomas Dekker a sitiodeciclismo.net
# Denís Khismatul·lin

Denís Khismatul·lin (Neftekamsk, 28 de desembre de 1984), és un jugador d'escacs rus, que té el títol de Gran Mestre des de 2004. Viu a Ufa, on hi estudia a la universitat. És el primer Gran Mestre de Baixkíria. Ha fet de segon de Dmitri Iakovenko.
A la llista d'Elo de la FIDE de l'abril de 2022, hi tenia un Elo de 2616 punts, cosa que en feia el jugador número 22 (en actiu) de Rússia, i el número 171 del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2714 punts, a la llista de març de 2014 (posició 34 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Entre els seus resultats destacats hi ha un segon lloc al Campionat del món Sub-16 el 2000. El 2004 va guanyar la medalla d'argent al Campionat del Món Universitari celebrat a Istanbul.
El 2009, va empatar als llocs 1r–8è amb Serguei Vólkov, Ígor Lissi, Aleksandr Rakhmànov, Valeri Popov, Dmitri Andreikin, Dmitri Kókarev i Dmitri Botxarov a l'obert de Vorónej. El 2011 empatà als llocs 4t–10è amb Rustam Kassimdjanov, Gata Kamsky, Rauf Məmmədov, Ivan Txeparínov, Maxim Rodshtein i Yu Yangyi a l'Aeroflot Open a Moscou.
El 2012 fou segon a la Copa de Rússia per eliminatòries, en perdre contra Bartosz Soćko a la final.
El 2013 empatà al primer lloc amb 7/9 punts al fort Memorial Txigorin (el campió per desempat fou Oleksandr Aresxenko). L'agost de 2013 participà en la Copa del Món de 2013, on va tenir una mala actuació, i fou eliminat a la primera ronda, per Mikhail Kobalia 1½-2½.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Denís Khismatul·lin» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 27 novembre 2013].
* 1 2 «Entrevista amb el GM Denís Khismatul·lin» (en anglès). FIDE, 26-12-2008. [Consulta: 28 març 2011].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Rússia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 18 abril 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo d'Denís Khismatul·lin «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 11 març 2014].
* ↑ «KHISMATULLIN, Denis (28.12.1984)» (en anglès). Echesspedia. [Consulta: 28 març 2011].
* ↑ «Llista de medallistes del Campionat del Món Universitari». FISU. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 abril 2022].
* ↑ «Tournament report September 2009: Voronezh open 2009» (en anglès). FIDE. [Consulta: 25 novembre 2013].
* ↑ «Aeroflot open 2011 A March 2011 Russia» (en anglès). FIDE. [Consulta: 22 gener 2012].
* ↑ «Bartosz Socko and Aleksandra Goryachkina are winners of the Russian Cup». Chessdom, 13-12-2012. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Classificació i partides: Memorial Txigorin 2013» (en anglès). chessgames.com. [Consulta: 28 octubre 2013].
* ↑ En aquest torneig, celebrat a l'hotel Scandic Tromsø de Tromsø, a Noruega, els finalistes es classificaven pel Torneig de Candidats de 2014.
* ↑ «Emparellaments i resultats de la Copa del Món d'escacs de 2013» (en anglès). Lloc web oficial de la Copa del món 2013. Arxivat de l'original el 2013-12-21. [Consulta: 25 novembre 2013].
# Temple de Kalabsha

El temple de Kalabsha, també conegut com a temple de Mandulis, és un antic temple egipci que es trobava originàriament a Bab al-Kalabsha (‘Porta de Kalabsha’), uns 50 quilòmetres al sud d'Assuan. El temple estava situat a la riba oest del riu Nil, a Núbia, i es construí a l'entorn del 30 ae, durant la primera època dels romans. Encara que s'edificà durant el regnat d'August, mai es conclogué.
El temple era un homenatge a Mandulis (Merul), déu del sol de la baixa Núbia. S'edificà damunt d'un santuari anterior d'Amenofis II. Fa 76 m de llarg i 22 d'ample.
Tot i que l'estructura se'n remunta a l'època romana, conté molts relleus com «un gravat d'Horus que ix de les canyes d'un mur cortina» del temple. Kalabsha té un «santuari de cambres; una escala condueix al terrat del temple», des d'on es pot veure una esplèndida vista del temple i el llac sagrat. Als murs se n'han inscrit alguns registres històrics, com «una llarga inscripció tallada pel governador romà Aureli Visarió l'any 250, que prohibeix els porcs al temple», així com una inscripció del «rei nubià Silk, tallada al s. V i el registre de la seua victòria sobre els blemis i una imatge d'ell vestit com un soldat romà a cavall». Silk era el rei cristià del regne nubià de Nobàtia.

## Ús posterior i moviment dels temples

Quan el cristianisme s'introduí a Egipte, el temple va ser utilitzat com a església.
Amb l'ajut d'Alemanya, el temple de Kalabsha es traslladà després que es construí la presa d'Assuan, per protegir-lo de la crescuda de les aigües del llac Nasser. El temple és ara al sud de la presa. El procés de traslladar-lo durà més de dos anys. El temple de Kalabsha era el temple més gran independent de la Núbia egípcia (després d'Abu Simbel), que també fou traslladat. Encara que l'edifici mai s'acabà, «es considera un dels millors exemples de l'arquitectura egípcia de Núbia».

## Galeria d'imatges

* Els déus nubians al temple de Kalabsha
* Relleu d'August a Kalabsha
* Temple de Núbia amb Nil i vaixell de fons
* Temple de Kalabsha

## Referències

* ↑ Lorna Oakes, "Pyramids, Temples and Tombs of Ancient Egypt: An Illustrated Atlas of the Land of the Pharaohs", Hermes House:Anness Publishing Ltd, 2003. p. 208
* ↑ Rosalie David, "Discovering Ancient Egypt", Facts on File, 1993. p. 103
* 1 2 3 Kamil, Jill (1996). Upper Egypt and Nubia: The Antiquities from Amarna to Abu Simbel. Egyptian International Publishing Company. pàgs. 141–143.
* ↑ David, p. 103
* ↑ "New Kalabsha at Aswan". Al-Ahram Weekly. 13 de juny de 2002.
* ↑ Christine Hobson, Exploring the World of the Pharaohs: A Complete Guide to Ancient Egypt, Thames & Hudson 1993 paperback, p. 185
* 1 2 Hobson, p.185
* ↑ Oakes, p.209
* ↑ Christine Hobson, Exploring the World of the Pharaohs, Thames & Hudson Ltd., 1997. p.177
* ↑ Oakes, p.208