OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Garnet Ault

Garnet Ault (North Bay, 1 de novembre de 1905 - Bellaire, 10 de setembre de 1993) va ser un nedador canadenc que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va disputar tres proves del programa de natació. Va guanyar la medalla de bronze en els 4x200 metres lliures, formant equip amb Frederick Bourne, Walter Spence i James Thompson. Fou sisè en els 1.500 metres lliures i quedà eliminat en sèries en els 400.
El 1930 es va graduar en medicina per la Universitat de Michigan. Es va especialitzar en proctologia, i el 1937 entrà com a membre de l'American Proctologic Society. Entre 1964 i 1965 en fou president. Es va jubilar el 1974 i es va traslladar primer a Florida, i després a Michigan, on va morir d'un atac de cor el 1993.

## Referències

* 1 2 «Garnet Ault Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 29 d’agost 2011. [Consulta: 26 novembre 2018].
# Gastone Pierini

Gastone Pierini (Ancona, 27 de setembre de 1899 - São Bernardo do Campo, 17 de setembre de 1967) fou un aixecador italià que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Durant la seva carrera esportiva va disputar quatre edicions dels Jocs Olímpics: el 1924, 1928, 1932 i 1936. Sempre en el pes lleuger, destaca la medalla de bronze que guanyà el 1932 i la vuitena posició el 1928.
Al final de la Segona Guerra Mundial va passar cinc anys en un camp de presoners de guerra prop d'El-Fayid, a Egipte. Després del seu alliberament, va emigrar a Brasil, on va morir el 1967.

## Referències

* 1 2 «Gastone Pierini Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2012. [Consulta: 4 desembre 2018].
# Lliga espanyola d'hoquei sobre patins masculina 2004-2005

La trenta sisena edició de la Lliga espanyola d'hoquei patins masculina, denominada en el seu moment OK Lliga, s'inicia l'1 de setembre de 2004 i finalitza l'11 de juny de 2005. El Barcelona Sorli Discau fou campió per la divuitena vegada.

## Participants

| Barcelona Sorli Discau Animar Reus Deportiu Lloret Enrile PAS Alcoi Astral Pool Maçanet Cysugal Vigo Stick Lleida Llista Blava Cemex Tenerife | Celta Voltregà Vilanova L'Ull Blau Roncato Vic Liceo Vodafone Noia Freixenet Hormipresa Igualada Viva Habitat Blanes Aiscondel Vila-Seca |

## Llegenda

| Pts = Punts totals PJ = Partits jugats PG = Partits guanyats PE = Partits empatats PP = Partits perduts GF = Gols a favor | GC = Gols en contra DG = Diferència de gols (GF-GC) Ressaltat en verd = Equip classificat per als play-off. Ressaltat en vermell = Equip descendent de categoria. (p) = Gol de penalti (pro.) = Gol en pròrroga |

## Fase Regular
### Classificació

| Pos | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | Barcelona Sorli Discau | 83 | 30 | 24 | 2 | 4 | 162 | 55 | +67 |
| 2 | Alnimar Reus Deportiu | 63 | 30 | 20 | 3 | 7 | 100 | 55 | +45 |
| 3 | Hormipresa Igualada | 53 | 30 | 16 | 5 | 9 | 99 | 74 | +25 |
| 4 | Noia Freixenet | 51 | 30 | 14 | 9 | 7 | 86 | 67 | +19 |
| 5 | Vilanova L'Ull Blau | 43 | 30 | 12 | 7 | 11 | 79 | 87 | -8 |
| 6 | Roncato Vic | 42 | 30 | 12 | 6 | 12 | 87 | 83 | +4 |
| 7 | CH Lloret | 42 | 30 | 12 | 6 | 12 | 77 | 77 | 0 |
| 8 | Liceo Vodafone | 40 | 30 | 11 | 7 | 12 | 90 | 83 | +7 |
| 9 | Viva Habitat Blanes | 37 | 30 | 11 | 4 | 15 | 61 | 72 | -11 |
| 10 | Cemex Tenerife | 35 | 30 | 9 | 8 | 13 | 85 | 98 | -13 |
| 11 | Enrile PAS Alcoi | 33 | 30 | 10 | 3 | 17 | 78 | 110 | -32 |
| 12 | Astral Pool Maçanet | 32 | 30 | 7 | 11 | 12 | 81 | 101 | -20 |
| 13 | Celta Voltregà | 32 | 30 | 9 | 5 | 16 | 68 | 87 | -19 |
| 14 | Cysugal Vigo Stik | 31 | 30 | 8 | 7 | 15 | 61 | 98 | -37 |
| 15 | Aiscondel Vila-Seca | 29 | 30 | 7 | 8 | 15 | 86 | 125 | -39 |
| 16 | C.E. Lleida Llista Blava | 25 | 30 | 6 | 7 | 17 | 69 | 98 | -29 |

## Play-offs

{{Quarts de final
||Noia Freixenet |3|Vilanova L'Ull Blau |0 ||Alnimar Reus Deportiu |3|CH Lloret|0 ||Proinosa Igualada |1|Roncato Vic |2
||Barcelona Sorli Discau |3|Noia Freixenet |0 ||Alnimar Reus Deportiu |3|Roncato Vic |0
||Barcelona Sorli Discau |3|Alnimar Reus Deportiu |1}}

## Enllaços externs

* Web oficial de la Reial Federació Espanyola de Patinatge (castellà)
# Geert Lotsij

Gerhard Oswald "Geert" Lotsij (Dordrecht, Holanda Meridional, 3 de gener de 1878 – Hilversum, 29 de juny de 1959) va ser un remer neerlandès que va competir cavall del segle xix i el segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà una medalla de plata en la prova de quatre amb timoner com a membre de l'equip Minerva Amsterdam. Era germà del també remer Paul Lotsij.

## Referències

* 1 2 «Geert Lotsij Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 d’agost 2011. [Consulta: 19 setembre 2015].
# Geertje Wielema

Geertje Wielema (Hilversum, 24 de juliol de 1934 - Almere, 18 d'agost de 2009) fou una nedadora neerlandesa, especialista en esquena i estil lliure, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va disputar dues proves del programa de natació. Guanyà la medalla de plata en els 100 metres esquena, mentre en els 400 metres lliures quedà eliminada en sèries. No va poder disputar els Jocs de Melbourne de 1956 pel boicot dels Països Baixos. Un cop retirada va exercir de jutge de natació.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa de natació de 1954, d'or en els 100 metres esquena, de plata en els 4x100 metres lliures i de bronze en els 100 metres lliures. Guanyà 12 campionats nacionals. Entre 1950 i 1954 va establir cinc rècords del món en proves de relleus estils i esquena. El 1954 fou escollida esportista neerlandesa de l'any, primera dona en aconseguir-ho.

## Referències

* 1 2 3 Geertje Wielema a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Women)». [Consulta: 28 agost 2020].
* ↑ «Geertje Wielema - NOCNSF». [Consulta: 28 agost 2020].
# Héctor Rossetto

Héctor Decio Rossetto (Bahía Blanca, 8 de setembre de 1922 – Buenos Aires, 23 de gener de 2009) fou un jugador d'escacs argentí, que ostentà el títol de Gran Mestre des de 1960. Fou un dels més destacats escaquistes argentins entre els anys 1940 i els anys 1960, i, juntament amb Najdorf, un dels millors de la història del país. Fou a més el director de l'Olimpíada de Buenos Aires de 1978. L'actriu i cantant Cecilia Rossetto és filla seva.

## Resultats destacats en competició

Rosetto va guanyar en cinc ocasions el Campionat de l'Argentina (1941, 1944, 1947, 1961 i 1972). Rossetto va guanyar el Torneig Mar del Plata el 1949, i novament el 1952 (empatat amb Julio Bolbochán). Guanyà també a Mar del Plata (KIM) el 1962, superant Oscar Panno.
Rossetto participà, representant l'Argentina, en sis Olimpíades d'escacs, entre el 1950 i el 1972, i hi va obtenir sis medalles, entre les quals tres d'argent per equips, i una d'or individual, a Hèlsinki 1952.

### Galeria de fotografies històriques

* El Che Guevara observa Rossetto durant una partida a Cuba.
* Rossetto acompanyat de Marlene Dietrich.
* Partida entre Héctor Rossetto (dreta) i Víktor Kortxnoi, el 1960.

## Referències

* ↑ Brillantes partidas argentinas, Guillermo Puiggrós, pp. 15, 67
* ↑ «Torneigs Majors i Campionats de l'Argentina (notes en castellà)». Arxivat de l'original el 25/10/2009.
* ↑ Campions de l'Argentina fins al 2003 Arxivat 2012-10-25 a Wayback Machine. al lloc web de la Federació Argentina d'Escacs (castellà)
* ↑ Torneig de Mar del Plata KIM a 365chess.com

## Enllaços externs

* Article sobre Héctor Rosetto a chessbase.com (castellà)
* Posicions crítiques de les seves partides a «wtharvey.com». [Consulta: 4 octubre 2010]. (anglès)
# Aldo Haïk

Aldo Haïk (Tunis, 19 d'octubre de 1952) és un jugador d'escacs francès que té el títol de Mestre Internacional des de 1977.

## Biografia i resultats destacats en competició

Va anar a viure a França amb la seva família des de molt petit. Aprengué a jugar a escacs del seu pare, qui aviat el va dur a jugar a un club als afores de París. El seu ascens va ser meteòric i als 16 anys va participar en el Campionat mundial juvenil. Va ser el segon jugador francès, després d'André Muffang, en obtenir el títol de Mestre Internacional (el 1977), i el primer francès a obtenir una norma de Gran Mestre. Ha estat dos cops Campió de França (1972, a Rosny-sous-Bois i 1983, a Belfort), i un cop subcampió (1988 a Val Thorens, el campió fou Gilles Andruet).

## Escriptor i periodista d'escacs

Haïk ha escrit diversos llibres d'escacs, i edita una revista mensual. És també redactor d'una columna d'escacs al rotatiu Le Figaro.

## Bibliografia

* Les Échecs, 4 tournois pour un titre, Un jeune français maître international, Aldo Haïk, Hatier, 1978
* Le Jeu d'échecs, c'est facile, Albin Michel, 1982 ISBN 9782226013132
* Les Échecs spectaculaires: 150 chefs-d'œuvre de l'histoire des échecs; Parties, études, problèmes, Albin Michel, 1984 ISBN 2226019650

## Enllaços externs

* Estimació Elo d'Aldo Haïk a «chessmetrics.com». [Consulta: 9 juliol 2010]. (anglès)
# Georg Wenderoth

Georg Wenderoth (28 d'abril de 1870 - ?) va ser un jugador de rugbi alemany que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de plata en la competició de rugbi, com a integrant de l'equip FC 1880 Frankfurt, que exercia d'equip nacional en aquesta competició.

## Referències

* ↑ «Georg Wenderoth Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2012. [Consulta: 27 setembre 2015].
* ↑ Die Gründerjahre des deutschen Rugbysports (alemany) DRV website – Foundation years, Consulta: 3 abril 2010
# Nicolas Giffard

Nicolas Giffard (nascut el 4 d'octubre de 1950 a Ar Baol-Skoubleg), és un jugador i escriptor d'escacs francès, que té el títol de Mestre Internacional des de 1980.

## Resultats destacats en competició

Nicolas Giffard fou Campió de França en dues ocasions, els anys 1978 i 1982. A més, fou subcampió nacional els anys 1974 i 1976, i tercer el 1977. Va vèncer els torneigs d'Alès 1981, Paris-Ulm 1983, Andorra 1985 i Meudon 1987.
Ha estat membre de l'equip francès en tre les Olimpíades d'escacs, entre els anys 1978 i 1982.

## Llibres publicats

* La Fabuleuse Histoire des champions d'échecs
* Huit candidats, quatre KO, L'Impensé radical, 1977
* Les Échecs, leçon particulière avec un champion, 1997 ISBN 2-253-08151-5
* Les Échecs, la tactique moderne, éd. du Rocher, 1997 ISBN 2-268-00943-2
* L'Efficacité aux échecs, éd. Bornemann, 1998 ISBN 2-85182-586-0
* Comprendre les ouvertures, éd. Bornemann, 1999 ISBN 2851825941
* Giffard, Nicolas; Alain Biénabe. Le nouveau guide des échecs (en francès). Éditions Robert Laffont, octubre 2009, p. 1701. ISBN 978-2221110133.
# Tetsu Nakamura

Tetsu Nakamura (japonès: 中村 哲, paixtu: تېڅو ناکامورا), també conegut com a Kaka Murad (paixtu: کاکا مراد, trad. "Oncle Nakamura"), (15 de setembre de 1946 - 4 de desembre), va ser un metge japonès i ciutadà honorari afganès que va dirigir la Peace Japan Medical Services (PMS).
Nakamura es va dedicar a construir projectes de canals, des del riu Kunar, a l'est de l'Afganistan, i se li atribueix la transformació del desert de Gamberi, als afores de Jalalabad, en boscos frondosos i terres de cultiu de blat productives. També va construir dos hospitals i dues mesquites. L'octubre de 2019, el president afganès Ashraf Ghani li va concedir la ciutadania afganesa honorífica.
El 4 de desembre de 2019, quan Nakamura anava a treballar al seu vehicle d'ajuda a Jalalabad, Afganistan, va ser assassinat per homes armats juntament amb els seus guardaespatlles i el seu conductor. L'11 de febrer de 2021, fonts de l'Afganistan i el Pakistan van afirmar que Amir Nawaz (també conegut com Haji Dubai) era el principal sospitós de la mort de Nakamura. Funcionaris afganesos i pakistanesos van afirmar que Nawaz va ser assassinat a l'Afganistan i que era un comandant militant del Movimient delss Talibans Pakistanesos.

## Publicacions

* Peshawaru nite: Katai soshite Afugan nanmin. Fukuoka: Sekifusha, 1989.
* Peshawaru kara no hokoku: Genchi iryo genjo de kangaeru. Tòquio: Kawai Booklet, 1990.
* Ten, tomo ni ari: Afghanistan sanjunen no tatakai. Tòquio: NHK Shuppan, 2013.
* Providence Was with Us: How a Japanese Doctor Turned the Afghan Desert Green. First English. Tòquio: Japan Publishing Industry Foundation for Culture, 2020. ISBN 978-4-86658-147-7.

## Referències

* ↑ «Killing of aid group chief Tetsu Nakamura in Afghanistan looked like well-planned hit». The Japan Times, 05-12-2019 [Consulta: 7 desembre 2019]. Arxivat 5 de desembre 2019 a Wayback Machine.
* ↑ Peshawar-kai
* ↑ Muzhda, Wahid. «Afghans Hold Vigils for Slain Dr. Nakamura», 05-12-2019. Arxivat de l'original el 5 desembre 2019. [Consulta: 6 desembre 2019].
* ↑ Beaumont, Peter. «Japanese aid chief among six dead in Afghanistan attack», 04-12-2019. Arxivat de l'original el 5 desembre 2019. [Consulta: 6 desembre 2019].
* ↑ «TTP commander Amir Nawaz killed in Afghanistan». Daily Times, 11-02-2021 [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Senior Tehrik-i-Taliban leader 'Haji Dubai' killed in Afghanistan». Khaama Press, 11-02-2021 [Consulta: 11 febrer 2021].

## Bibliografia

* Providence Was with Us: How a Japanese Doctor Turned the Afghan Desert Green. First English. Tòquio: Japan Publishing Industry Foundation for Culture, 2020. ISBN 978-4-86658-147-7.
# Thalictrum dioicum

Thalictrum dioicum és una espècie de planta herbàcia dins la família Ranunculaceae. Són plantes erctes que creixen en boscos i són natives d'Amèrica del Nord incloent parts del sud de canadà. ´Com indica el seu epítet específic són plantes de sexualitat dioica totes les plantes d'aquesta espècie o bé són mascles o bé femelles. Floreixen a mitjans de primavera.
Thalictrum dioicum arriba a fer de 30 a 80 cm d'alt. Les fulles són compostes amb folíols reniformes o cordats a oboats a orbiculats. Els folíols fan de 10-45 mm d'amplada. La inflorescència és en panícula o corimbes. Les seves flors no tenen pètals però tenne sèpals acolorits. Els fruits són aquenis.
Es cultiven com plantes ornamentals pel seu fullatge atractiu.

## Referències

* ↑ Thalictrum dioicum in Flora of North America @ efloras.org
# Therasiaïta

La therasiaïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom per a la localitat tipus, Therasia (del grec θηρασια, terra càlida), un dels noms antics de l'illa de Vulcano.

## Característiques

La therasiaïta és un sulfat de fórmula química (NH₄)₃KNa₂Fe$^{2+}$Fe$^{3+}$(SO₄)₃Cl₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, sent publicada per primera vegada un any més tard. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció de referència del departament de química de la Universitat de Milà, amb el número de mostra: 2013-01.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al cràter La Fossa de l'illa de Vulcano, a les illes Eòlies (Sicília, Itàlia), on es troba en una bretxa piroclàstica de color marró a marró fosc en forma de cristalls prismàtics curts de mida mil·limètrica, sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Therasiaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 febrer 2022].
# Tirs (botànica)

En botànica, un tirs és una inflorescència composta, un raïm de cimes. El seu aspecte general és el d'un raïm. Està formada per una panícula amb les rames centrals més llargues que les inferiors i les superiors.

## Bibliografia

   * Font i Quer, Pius; Bolòs, Oriol de. Iniciació a la botànica. 2a. edició. Fontalba, 1979. ISBN 84-85530-08-X.
   * Aguilella, Antoni; Puche, Felisa. Diccionari de botànica. Col·lecció: Educació (sèrie materials). Publicacions de la Universitat de València, 2004. ISBN 9788437059150.

## Enllaços externs

* Enciclopèdia Tirs
Viccionari
# Tirs

«Tirs» té aquests significats:
* Tirs (botànica), inflorescència racemosa fusiforme
* Tirs (llibert), llibert d'Octavi (August)
* Tirs (símbol), emblema de Dionís i els sàtirs bacants
Viccionari
# Torrent de la Vall de Vilaramó

El Torrent de la Vall de Vilaramó és un torrent del Bages, que s'uneix a la Riera de Merlès.
# Tortuera

Tortuera és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Aldehuela de Liestos, Cillas, Cimballa (Zaragoza), Cubillejo de la Sierra, Cubillejo del Sitio, Embid, Fuentelsaz, Rueda de la Sierra, Tartanedo i Torralba de los Frailes.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Tortuga cap-grossa

La tortuga cap-grossa (Platysternon megacephalum) és una espècie de tortuga pertanyent a la subfamília Platysterninae.
A més d'un gran cap, aquesta espècie es caracteritza per grimpar arbres prop de rius i rierols. A causa del seu enorme cap, és incapaç d'amagar-la a l'interior de la seva closca.
S'alimenta de peixos i gasteròpodess. Habita a la Xina, Laos, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam.

## Subespècies

* Platysternon megacephalum megacephalum, habita al sud de la Xina
* Platysternon megacephalum peguense, viu en zones de Myanmar i Tailàndia
* Platysternon megacephalum shiui, es troba a zones de Cambodja, Laos i Vietnam
A més a més, altres 2 subespècies, P. m. tristernalis (1984) i P. m. vogeli (1969), es consideren sinònims invàlids.

## Referències

* ↑ «Tortuga cap-grossa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Sung, Yik-Hei, Billy C.H. Hau, Michael W.N. Lau, Paul A. Crow, Roger C. Kendrick, Kurt A. Buhlmann, Gary W.J. Ades y Nancy E. Karraker «Growth Rate and an Evaluation of Age Estimation for the Endangered Big-Headed Turtle (Platysternon megacephalum) in China». Journal of Herpetology, 49, 1, 2015, pàg. 99'103. DOI: 10.1670/12-166.
* ↑ Ernst, C.H. y W.P. McCord. «Two new turtles from southeast Asia». Proc. Biol. Soc., 100, 3, 1987, pàg. 624-628.
* ↑ «Platysternon megacephalum (Big-headed Turtle)».
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
# Tour de Flandes 1943

El Tour de Flandes 1943 és la 27a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 19 d'abril de 1943, amb inici i final a Gant després d'un recorregut de 215 quilòmetres.
El vencedor final fou el belga Achiel Buysse, que s'imposà a l'esprint als seus dos companys d'escapada en l'arribada a Gant. Els també belgues Albert Sercu i Camille Beeckman acabaren segon i tercer respectivament.
Aquesta fou la tercera i darrera victòria de Buysse en aquesta clàssica, després de les aconseguides el 1940 i 1941, sent el primer ciclista a aconseguir aquesta fita.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Achiel Buysse (BEL) | Dilecta-Wolber | 6h 07' 58" |
| 2 | Albert Sercu (BEL) | Dilecta-Wolber | m. t. |
| 3 | Camille Beeckman (BEL) | | m. t. |
| 4 | Sylvain Grysolle (BEL) | Dilecta-Wolber | + 25" |
| 5 | Marcel Kint (BEL) | Mercier-Hutchinson | + 1' 20" |
| 6 | Albert Beirnaert (BEL) | | + 1' 20" |
| 7 | Jef Moerenhout (BEL) | Dilecta-Wolber | + 1' 20" |
| 8 | Dolf Vandenbossche (BEL) | | + 1' 20" |
| 9 | Jan van Steen (BEL) | | + 1' 20" |
| 10 | Eugene Kiewit (BEL) | | + 1' 20" |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a les-sports.info

## Enllaços externs

* Web oficial
# Tour del Llemosí 2017

El Tour del Llemosí 2017, 50a edició del Tour del Llemosí, es disputà entre el 15 i el 18 d'agost de 2017 amb quatre etapes. L'inici de la cursa fou a Panasòu i el final a Llemotges. La cursa formà part del calendari de l'UCI Europa Tour 2017, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el francès Alexis Vuillermoz (AG2R La Mondiale), per davant del seu compatriota Élie Gesbert (Fortuneo-Oscaro) que guanyà la classificació dels joves. Va completar el podi l'italià Francesco Gavazzi (Androni Giocattoli-Sidermec). En les classificacions secundàries Philipp Walsleben (Beobank-Corendon) guanyà la classificació de la muntanya i l'AG2R La Mondiale la classificació per equips.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a dos equips UCI WorldTeams, tretze equips continentals professionals i cinc equips continentals:

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 15 d'agost | Panasòu - Rechoard | 176 | Élie Gesbert (FRA) | Élie Gesbert (FRA) |
| 2a | 16 d'agost | Fursac - Monts de Guéret | 189 | Alexis Vuillermoz (FRA) | Élie Gesbert (FRA) |
| 3a | 17 d'agost | Sent Pantalion de l'Archa - Chalmelh | 186 | Cyril Gautier (FRA) | Élie Gesbert (FRA) |
| 4a | 18 d'agost | Sent Junian de Chalhac - Llemotges | 165 | Guillaume Martin (FRA) | Alexis Vuillermoz (FRA) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Alexis Vuillermoz (FRA) | AG2R La Mondiale | 17h 26' 42" |
| 2 | Élie Gesbert (FRA) | Fortuneo-Oscaro | m. t. |
| 3 | Francesco Gavazzi (ITA) | Androni Giocattoli-Sidermec | 19" |
| 4 | Julien Simon (FRA) | Cofidis | + 28" |
| 5 | Lorenzo Rota (ITA) | Bardiani-CSF | + 29" |
| 6 | Lilian Calmejane (FRA) | Direct Energie | + 35" |
| 7 | Romain Sicard (FRA) | Direct Energie | + 40" |
| 8 | Mauro Finetto (ITA) | Delko Marseille Provence KTM | + 47" |
| 9 | Marco Minnaard (NED) | Wanty-Groupe Gobert | + 50" |
| 10 | Hubert Dupont (FRA) | AG2R La Mondiale | m.t. |

## Referències

* ↑ «2017 Tour du Limousin (2.1)». procyclingstats.com.

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)