OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# George Nathan

George Montague Nathan (Irlanda, 1895 – Brunete, Serra de Guadarrama, Madrid, 16 de juliol del 1937) fou un militar irlandès i antic membre dels serveis secrets britànics, activista de l'Exèrcit republicà irlandès (IRA) i comandant, successivament, de diversos batallons de les Brigades Internacionals durant la Guerra Civil espanyola. Arribà a ser membre de l'Estat Major de la XV Brigada Internacional.
Durant la Primera Guerra Mundial lluità a l'Exèrcit britànic al front occidental. Arribà fins a sergent major de companyia i "després de tres anys i 334 dies de servei, fou distingit el dia 9 d'abril del 1917" com a «únic oficial jueu a la Brigada de Guàrdies».
Poc se sap de les seves activitats entre 1918 i 1936, tot i que s'ha apuntat que fou responsable dels "Assassinats del toc de queda de Limerick", mentre treballava encobert per la Intel·ligència Britànica amb els Black and Tans a Limerick. Posteriorment, milità amb l'Exèrcit Republicà Irlandès.
Enrolat la tardor del 1936 a les Brigades Internacionals en la Guerra Civil espanyola, inicialment comandà la Companyia Britànica dins el Batalló la Marsellesa francès, però fou nomenat comandant del batalló a primers del 1937 després de l'afusellament del seu predecessor Gaston Delasalle per espionatge. Posteriorment, comandà successivament el batalló Lincoln, el batalló Washington i el batalló anglès. Fou llegendari el seu valor a l'hora d'assaltar les posicions franquistes. Portava a sobre el clàssic fuet de muntar dels graduats anglesos i llançava els seus homes a l'assalt amb el crit «Adelante, señoras!» per a esperonar-los.
Malgrat haver estat rebutjat com a membre del Partit Comunista -fos a causa de la seva "orientació sexual" o degut a la seva manca de ganes a l'hora de demostrar un gran entusiasme polític-, el cert és que els observadors del Comintern admiraven en ell la seva "freda arrogància sota el foc".
Esdevingué posteriorment Cap d'Estat Major de la XV Brigada Internacional i caigué en combat el 16 de juliol del 1937 en ser ferit per l'esquena per un projectil d'aviació, en el transcurs de la batalla de Brunete. Ferit de mort, es feu portar a un camp d'oliveres on demanà els seus homes que cantessin, mentre ell expirava. Fou enterrat a la vora del riu Guadarrama en mig d'un gran sentiment dels seus homes, que l'adoraven.

## Referències

* ↑ Monks, Joe. With the Reds in Andalusia (en anglès), 1985.
* ↑ Thomas, 1961, p. 347.
* ↑ Bennett, Richard «Portrait of a Killer» (en anglès). New Statesman, 24-03-1961, pàg. 471-472.
* ↑ Thomas, 2003, p. 476.
* ↑ Thomas, 2003, p. 475.
* ↑ Thomas, 2003, p. 477.
* 1 2 Cecil Eby, Comrades and Commissars, (2007) pàg. 202
* ↑ Jason Gurney, Crusade in Spain, (1974) pàg. 132
* ↑ Antony Beevor, Battle for Spain", (2007) pàg. 280

## Bibliografia

* Thomas, Hugh. The Spanish Civil War (en anglès). 4a (2003). Modern Library, 1961 (Modern Library war). ISBN 9780375755156.
# Alex Sola López-Ocaña

Álex Sola López-Ocaña (nascut el 9 de juny de 1999), de vegades conegut com a Álex Ujía, és un futbolista professional basc que juga com a lateral dret al Getafe CF.

## Carrera de club

Sola va néixer a Sant Sebastià, Guipúscoa, País Basc, i va representar la Reial Societat quan era juvenil. Va fer el seu debut com a sènior amb el filial el 9 d'abril de 2017, començant en un empat a casa de Segona Divisió B 0-0 contra el Sestao River Club.
Sola definitivament va ser ascendit a l'equip B abans de la campanya 2017-18, i després va aparèixer regularment. Va debutar amb el seu primer equip i la Lliga el 16 de febrer de 2019, jugant els 90 minuts sencers en una derrota a casa per 3-0 contra el CD Leganés.
El 14 d'agost de 2019, Sola va renovar el seu contracte amb els Txuri-urdin fins al 2023, i immediatament va ser cedit al CD Numància de Segona Divisió per un any. Va marcar el seu primer gol com a professional el 22 de febrer següent, marcant el primer gol en una derrota per 2-1 a l'Albacete Balompié.
Sola va patir una lesió al genoll el juliol del 2020, va tornar a l'abril següent abans de tornar a ser baixa a l'agost. Va tornar a l'acció el gener de 2022, convertint-se posteriorment en titular habitual de Sanse abans de renovar el seu contracte fins al 2026 el 12 de maig.
El 2 d'agost de 2022, Sola va ascendir definitivament al primer equip de la Reial Societat, aconseguint-li la samarreta número 2.

## Referències

* 1 2 3 «Álex Sola». Real Sociedad. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Alguacil busca alternativas en el Sanse para el lateral derecho» (en castellà). Fútbol Fantasy, 15-02-2019. [Consulta: 14 agost 2019].
* ↑ «Merecen más» (en castellà). Reial Societat, 09-04-2017. [Consulta: 14 agost 2019].
* ↑ «Januzaj provoca la ola en Anoeta» (en castellà). Marca, 16-02-2019. [Consulta: 14 agost 2019].
* ↑ «"This is Real Sociedad"». Reial Societat, 18-02-2019. [Consulta: 14 agost 2019].
* ↑ «Acuerdo para su cesión al CD Numancia» (en castellà). Reial Societat, 14-08-2019. [Consulta: 14 agost 2019].
* ↑ «Preocupació per la lesió d'Alex Sola» (en castellà). Mundo Deportivo, 14-08-2021. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «Renueva hasta 2026» (en castellà). Reial Societat, 12-05-2022. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «Cómo pelear por un sueño» (en castellà). Reial Societat, 02-08-2022. [Consulta: 8 agost 2022].

## Enllaços externs

* Álex Sola a BDFutbol
* Álex Sola, Fitxa a Soccerway
# Tennis als Jocs Olímpics d'estiu de 1912 - Dobles masculins interior

La competició de dobles masculins interior va ser una de les vuit proves del programa de tennis als Jocs Olímpics d'Estocolm de 1912. La competició es va disputar entre el 6 i l'11 de maig de 1912 i va comptar amb la participació de 8 parelles de tres nacions.

## Classificació

| Posició | Nom | País |
| | Maurice Germot André Gobert | França |
| | Carl Kempe Gunnar Setterwall | Suècia |
| | Alfred Beamish Charles Dixon | Regne Unit |
| 4 | Herbert Barrett Arthur Gore | Regne Unit |
| 5 | Francis Lowe Arthur Lowe | Regne Unit |
| 5 | Wollmar Boström Curt Benckert | Suècia |
| 7 | Charles Wennergren Carl-Olof Nylén | Suècia |
| 7 | George Caridia Theodore Mavrogordato | Regne Unit |

## Quadre

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final | Final |
| Alfred Beamish Charles Dixon | | | | | |
| ningú | | | | | | Alfred Beamish Charles Dixon | | | | | |
| ningú | | | | | | ningú | | | | | |
| ningú | | | | | | | | | | | | Alfred Beamish Charles Dixon | 3 | 1 | 2 | | |
| Francis Lowe Arthur Lowe | 9 | 11 | 6 | | | | | | | | | Maurice Germot André Gobert | 6 | 6 | 6 | | |
| Charles Wennergren Carl-Olof Nylén | 7 | 9 | 2 | | | Francis Lowe Arthur Lowe | 6 | 8 | 4 | 2 | 3 | | | | | | |
| Maurice Germot André Gobert | | | | | | Maurice Germot André Gobert | 3 | 6 | 6 | 6 | 6 | | | | | | |
| ningú | | | | | | | | | | | | | | | | | | Maurice Germot André Gobert | 6 | 12 | 6 | 6 | |
| Carl Kempe Gunnar Setterwall | 6 | 4 | 6 | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | | Carl Kempe Gunnar Setterwall | 4 | 14 | 2 | 4 | |
| George Caridia Theodore Mavrogordato | 4 | 6 | 8 | 2 | 3 | Carl Kempe Gunnar Setterwall | | | | | | | | | | | |
| ningú | | | | | | ningú | | | | | | | | | | | |
| ningú | | | | | | | | | | | | Carl Kempe Gunnar Setterwall | 4 | 3 | 6 | 6 | 6 |
| ningú | | | | | | | | | | | | Herbert Barrett Arthur Gore | 6 | 6 | 1 | 4 | 3 | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació | Final de consolació |
| Herbert Barrett Arthur Gore | | | | | | Herbert Barrett Arthur Gore | 7 | 6 | 6 | | | | | | | | |
| ningú | | | | | | Wollmar Boström Curt Benckert | 5 | 4 | 1 | | | | | | | | | | Alfred Beamish Charles Dixon | 6 | 0 | 10 | 2 | 6 |
| Wollmar Boström Curt Benckert | | | | | | | | | | | | | | | | | | Herbert Barrett Arthur Gore | 2 | 6 | 8 | 6 | 3 |

## Bibliografia

* Bergvall, Erik (ed.) (1913). a Adams-Ray, Edward (trans.).: The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Stockholm: Wahlström & Widstrand

## Enllaços externs

* Quadre dobles masculins Arxivat 2016-07-19 a Wayback Machine. a ITF (anglès)
# Senja Pusula

Senja Pusula (Pieksämäki, 26 de març de 1941), de casada Nuolikivi, és una esquiadora de fons finlandesa, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on disputà tres proves del programa d'esquí de fons. Formant equip amb Toini Pöysti i Mirja Lehtonen guanyà la medalla de bronze en la cursa dels relleus 3x5 km, mentre en els 10 quilòmetres fou sisena i en els 5 quilòmetres novena. Quatre anys més tard, als Jocs de Grenoble, disputà tres proves del programa d'esquí de fons, sent la quarta posició en els relleus 3x5 quilòmetres el millor resultat. La tercera, i darrera participació en uns Jocs fou el 1972, a Sapporo, on aconseguí la vint-i-cinquena posició en la cursa dels 5 quilòmetres.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1970. A nivell nacional guanyà cinc campionats finlandesos, en els 5 km el 1965 i 1966 i en els 10 km el 1965, 1967 i 1968.

## Referències

* 1 2 3 Senja Pusula a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «PUSULA Senja - Athlete Information». [Consulta: 9 desembre 2020].
# Siegfried Purner

Siegfried Purner (Innsbruck, 16 de febrer de 1915 - província de Vítsiebsk, 3 de febrer de 1944) fou un jugador d'handbol austríac que va competir durant la dècada de 1930.
Va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la competició d'handbol.
Morí lluitant durant la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «Siegfried Purner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
# Bòbila Almirall II

La Bòbila Almirall II és un edifici industrial de Terrassa (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local. És situada a la carretera d'Olesa (B-120), al barri del Roc Blanc. És la segona bòbila que els Almirall van bastir el 1947; la primera, de la qual només se'n conserva la xemeneia, que és la més alta de la ciutat i la més alta del món de les que tenen escala de caragol, fou fundada el 1910 a la Maurina. Les naus de bòbila ara són ocupades per una empresa de construcció.
Es tracta d'un conjunt d'edificis construïts en obra vista, dels quals destaca el cos principal, de planta rectangular molt allargada, cobert a dues aigües, amb llanterna central sobre el carener. És de planta baixa i dos pisos. Les façanes estan formades per ritmes de pilars i arcs rebaixats que diferencien la planta baixa del pis superior, ja que en aquest cas els pilars i els arcs es desdoblen respecte als de la planta. Interiorment té separacions de totxana i maó buit que formen gelosies al lloc on es col·locaven les galetes a assecar.

## La xemeneia

Destaca del conjunt l'alta xemeneia troncocònica de amb base quadrada i fust coronat amb doble collarí i plataforma metàl·lica amb barana, fins a la qual es puja mitjançant una escala de gat exterior amb proteccions circulars. Té una alçada total de 49 m i un diàmetre de 3,8 m a 1,8 m de la base fins a la corona.
Aquesta esvelta xemeneia, exempta del conjunt, es contraposa a l'horitzontalitat d'aquest i forma una composició de volums.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa

## Referències

* 1 2 «Bòbila Almirall II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
# Ernstichthys anduzei

Ernstichthys anduzei és una espècie de peix de la família dels aspredínids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Fernández-Yépez A., 1953. Algunas notas sobre los peces Asprediformes con descripción de Ernstichthys anduzei, nuevo e interesante bunocephalido. Noved. Cient. Mus. Hist. Nat. La Salle (Ser. Zool.) Núm. 11. 1-6.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fernández-Yépez, A., 1953. Algunas notas sobre los peces Asprediformes con descripción de Ernstichthys anduzei, nuevo e interesante bunocephalido. Noved. Cient. Mus. Hist. Nat. La Salle (Ser. Zool.) Núm. 11: 1-6, 1 pl.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Friel, J.P., 2003. Aspredinidae (Banjo catfishes). p. 261-267. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C., 1996. A phylogenetic analysis of the Asian catfish families Sisoridae, Akysidae and Amblycipitidae, with a hypothesis on the relationships of the neotropical Aspredinidae (Teleostei, Ostariophysi). Fieldiana. Núm. 4:1-83.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Die stumme Serenade

Die stumme Serenade (alemany), literalment en català «la serenata silenciosa», op. 36, és una òpera en dos actes composta per Erich Wolfgang Korngold sobre un llibret en alemany de Victor Clement. Es va estrenar el 10 de novembre de 1954 al Theater Dortmund de Dortmund.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. [Consulta: 3 juny 2018].
# Siegfried Schneider

Siegfried Schneider (Forst (Lausitz), 12 de novembre de 1939) és un ex-jugador de voleibol alemany que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on fou quart en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, guanyà la medalla de plata en la mateixa competició. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de voleibol de 1970 i a la Copa del Món de voleibol de 1969. A nivell de clubs jugà al SC Leipzig, guanyant totes les lligues de la RDA compreses entre 1963 i 1972, la Copa de la RDA de 1966 i 1967 i la Copa d'Europa de 1964. Posteriorment exercí d'entrenador en diversos equips. El 2009 fou el primer alemany en ser inclòs al Volleyball Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Siegfried Schneider Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2012. [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ «Men Volleyball VII World Championship 1970 Sofia (BUL) - 20.09-02.10 - Winner East Germany». todor66.com. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ «Siegfried Schneider». Volleyball Hall of Fame. [Consulta: 3 octubre 2019].
# 1789
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 12 de febrer - Barcelona: s'hi esdevenen els aldarulls coneguts com els "rebomboris del pa".
* Protestes a la Plaça de la Llana de Barcelona per la pujada dels preus dels productes de primera necessitat.

### Món

* 4 de març - Nova York (EUA): el primer Congrés dels Estats Units hi proclama la nova Constitució.
* 28 d'abril - Oceà Pacífic: es fa el Motí del Bounty entre la tripulació del vaixell HMS Bounty de la Royal Navy britànica.
* 14 de juliol - París (França): els revolucionaris assalten la Bastilla i n'alliberen els presos.
* 26 d'agost - França: Es publica la "Declaració dels drets de l'home i del ciutadà".
* 22 de setembre - Valàquia: Té lloc la batalla de Rymnik entre l'exèrcit otomà i l'aliança ruso-austríaca
* 3 d'octubre - Estats Units: George Washington proclama el primer Dia d'acció de gràcies.

## Naixements
### Països Catalans

* 24 d'octubre - Tàrrega: Ramon Carnicer i Batlle, compositor català d'òpera, mestre de música i l'autor de l'himne nacional de Xile.
* 25 de novembre - Mataró: Miquel Biada, promotor i artífex del ferrocarril Barcelona-Mataró

### Món

* 17 de febrer - Seraing (Principat de Lieja): Mathieu Brialmont, militar francès, neerlandès i belga i ministre belga.
* 15 de setembre - Burlington, Nova Jersey, (EUA): James Fenimore Cooper, novel·lista estatunidenc del Romanticisme (m. 1851).
* 5 d'octubre - Whitby, Yorkshire (Anglaterra), William Scoresby, científic i explorador anglès (m. 1857).
* 14 de desembre - Varsòviaː Maria Szymanowska, compositora i pianista virtuosa polonesa del segle xix (m. 1831).

## Necrològiques
#### Països Catalans

* 28 de maig - Barcelona: Josepa Vilaret, veïna barcelonina, activa en els Rebomboris del pa, detinguda, sentenciada a mort i executada a la forca.

#### Món

* 6 d'octubre - Londres: Cecilia Young, soprano anglesa, vinculada a la música de Händel.
* 20 de novembre - Maó: Giuseppe Chiesa Baratti, primer pintor professional establert a Menorca, iniciador de l'escola de pintura de Maó.

## Referències

* ↑ Kinder, Hermann, 1920-1968.. Atlas histórico mundial. II, De la Revolución Francesa a nuestros días. 19a. ed. corregida y ampliada. Madrid: Akal, 1996. ISBN 84-460-2459-4.
* ↑ Hodgson, Godfrey. A Great and Godly Adventure; The Pilgrims and the Myth of the First Thanksgiving. Nova York: Public Affairs, 2006, p. 167. ISBN 978-1586483739.
* ↑ «James Fenimore Cooper | American author» (en anglès). [Consulta: 15 setembre 2021].
* ↑ «William Scoresby | British explorer» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2021].
* ↑ «Maria Szymanowska» (en anglès). A Modern Reveal: Songs and Stories of Women Composers. [Consulta: 27 maig 2021].
* ↑ Pons, Mireia. «Rebomboris del pa, els aldarulls protagonitzats per dones». Tot Barcelona, 07-03-2021. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ Kutsch, K. J.; Riemens, Leo. «Young, Cecilia». Großes Sängerlexikon. Répertoire International de Littérature Musicale (RILM).

## Vegeu també

* Calendari d'esdeveniments
* Taula anual del segle XVIII
# José María Sánchez Martínez

José María Sánchez Martínez (Llorca, Regió de Múrcia; 3 d'octubre de 1983) és un àrbitre de futbol espanyol de la Primera Divisió d'Espanya. Pertany al Comitè d'Àrbitres de Múrcia.

## Trajectòria

Va dirigir el partit d'anada de la promoció d'ascens a primera divisió de 2013 entre l'Agrupació Esportiva Alcorcón i el Girona Futbol Club (1–1) i el partit de tornada de la promoció d'ascens a Primera Divisió de 2014 entre la Unió Esportiva Las Palmas i el Còrdova Club de Futbol (1–1).
Després de quatre temporades a Segona Divisió, on va dirigir 89 partits, aconsegueix l'ascens a Primera Divisió d'Espanya conjuntament amb el col·legiat basc Ricardo de Burgos Bengoetxea.
Va debutar a la primera divisió el 29 d'agost de 2015 en el partit Reial Societat de Futbol contra el Real Sporting de Gijón (0–0).
L'agost de 2017 va dirigir la tornada de la Supercopa d'Espanya entre el Reial Madrid CF. i el FC Barcelona (2–0).

## Internacional

Des del dia 1 de gener de 2017 és àrbitre internacional.

### Copa Mundial femenina de futbol de 2019

José María Sánchez Martínez, conjuntament amb Carlos Del Cerro Grande van ser designats per la FIFA per ser l'equip VAR en la final del Mundial de França que va enfrontar les seleccions dels Estats Units i Holanda. Els dos àrbitres del Comitè Tècnic d'Àrbitres de la Real Federació Espanyola de Futbol van fer història a l'ésser els triats per a la primera final d'un mundial femení que va comptar amb l'assistència del VAR. Sobre la gespa va estar l'àrbitre francesa Stéphanie Frappart.

## Temporades

| Categoria | País | Any | Partits |
| Tercera Divisió | Espanya | 2005-2010 | |
| Segona Divisió "B" | Espanya | 2010-2011 | 14 |
| Segona Divisió | Espanya | 2011-2015 | 91 |
| Primera Divisió | Espanya | 2015- | 82 |

## Premis

* Trofeu Vicente Acebedo (2): 2015 i 2020

## Referències

* ↑ «José María está en todos los fregados» (en castellà). [Consulta: 10 gener 2017].
* ↑ Marca. «Partido ida promoción ascenso de 2013», 12 de juny de 2013.
* ↑ Marca. «Partido vuelta promoción ascenso de 2014», 22 de juny de 2014.
* ↑ «Presión a Sánchez Martínez» (en castellà). [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «Del Cerro Grande y Sánchez Martínez, equipo VAR de la final del Mundial de Francia | rfef.es». www.rfef.es. Arxivat de l'original el 2019-07-06. [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ Hasta el término de la temporada 2018-19.
# Baba Novac

Baba Novac (Poreč, Imperi Otomà, 1521 - Cluj-Napoca, 5 de febrer de 1601) fou un noble romanès nascut a l'actual Sèrbia a mitjans del segle xvi. Comandant de l'armada del príncep romanès Mihai Viteazul (Miquel el Valent) en les seves campanyes de l'any 1595, era un dels homes de confiança del príncep Miquel, que va ser l'artífex de la primera unificació dels tres principats històrics de l'actual Romania (Valàquia, Moldàvia i Transsilvània).
Quan uns mercenaris varen assassinar al príncep romanès seguint instruccions dels nobles hongaresos de Transsilvània, Baba Novac va arrestar alguns d'aquells nobles que formaven la Dieta de Cluj que van conspirar per matar el príncep romanès i els va executar, però possiblement traït per altres nobles romanesos va ser entregat als hongaresos, que l'executaren.
Després de la mort de Mihai Viteazul i els seus principals seguidors els tres principats es van tornar a separar, acabant de forma momentània amb la possibilitat de constituir un regne de Romania.
En la cultura sèrbia i romanesa se'l recorda avui com un heroi i alliberador nacional, a causa dels nombrosos èxits bèl·lics contra els turcs a la zona de l'actual Sèrbia, República Srpska, Romania, Moldàvia i Bulgària. A Cluj-Napoca hi ha una estàtua en el seu honor i record.

## Referències

* ↑ Popović, Samardžić i Veselinović, 1993, p. 264.
* ↑ Popović, Samardžić i Veselinović, 1993, p. 263.
* ↑ «Старина Новак – историјска личност и епски јунак» (en servi). Politika, 28-12-2017. [Consulta: 20 setembre 2021].

## Bibliografia

* Popović, Toma; Samardžić, Radovan; Veselinović, Rajko L. Istorija srpskog narodaː Srbi pod tuđinskom vlašću 1537-1699. (en serbi). vol. 1. Belgrat: Srpska književna zadruga, 1993.
# Silvia Fröhlich

Silvia Fröhlich (Leipzig, 24 de febrer de 1959), de soltera Arndt, és una ex-remadora alemanya que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Ramona Kapheim, Angelika Noack, Romy Saalfeld i Kirsten Wenzel. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i tres de plata al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Silvia Fröhlich Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 18 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com Arxivat 2021-01-09 a Wayback Machine. FISA