OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Montserrat Garcia Riberaygua

Montse Garcia Riberaygua (La Seu d'Urgell, 26 de novembre de 1989), és una piragüista d'aigües braves i especialista en eslàlom andorrana. Ha participat en els Campionats d'Europa (2005, 2011), al circuit de la Copa del Món, (2004-06, 2008, 2010) i al Campionat del Món (2007, 2009, 2011). Va representar Andorra en els Jocs Olímpics de Pequín 2008 en piragüisme i va ser la banderera d'Andorra.

## Referències

* ↑ «Montserrat GARCIA RIBERAYGUA - Olympic Canoe Slalom | Andorra» (en anglès). International Olympic Committee, 26-06-2016.
* ↑ «Montserrat Garcia Riberaygua - Perfil del jugador - Canoa/Kayak Aguas Tranquilas». Eurosport Espana.
* ↑ «Montse García Riberaygua | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 agost 2017].
* ↑ «Montse Garcia portarà la bandera d'Andorra a Beijing». [Consulta: 24 agost 2017].
# Inger Miller

Inger Miller (Los Angeles, Estats Units d'Amèrica, 12 de juny de 1972) és una atleta dels Estats Units especialista en curses de velocitat. És filla de Lennox Miller, una campiona olímpica.
Miller guanyà la medalla d'or als Jocs d'Atlanta de 1996 en la cursa dels 4x100 metres relleus. En aquesta mateixa prova també guanyà als Mundials d'Atenes de 1997 i quedà en segona posició a París el 2003. Als mundials de Sevilla de 1999 guanyà la medalla d'or als 200 m i la de plata als 100 m. Als Mundials d'Edmonton de 2001 havia guanyat inicialment la medalla d'or als 4x100 m, però un cas de dopatge d'una de les integrants del quartet en provocà la seva desqualificació.
Després de retirar-se de la pràctica esportiva va iniciar un negoci amb Jill Hawkins, Produccions Miller-Hawkins, una companyia de coordinació de proves esportives.

## Enllaços externs

* (anglès) Perfil USATF Arxivat 2009-08-27 a Wayback Machine.
# Ghada Shouaa

Ghada Shouaa (àrab: غادة شعاع, Ḡāda Xuʿāʿ) (Muhardeh, 10 de setembre de 1972) és una atleta siriana, ja retirada, que competí en la prova d'heptatló.
Va néixer a la petita vila de Muhardeh, a la Governació d'Hama. El seu primer esport fou el basquetbol. Va jugar a la selecció nacional alguns anys, però finalment es decantà per l'atletisme. Disputà el seu primer heptatló el 1991, i immediatament participà en el Campionat del Món del mateix any a Tòquio on es classificà en darrera posició. El mateix any, però, guanyà la medalla d'argent als Campionats d'Àsia.
Shouaa debutà als Jocs Olímpics a Barcelona 1992, on acabà en la posició 18a malgrat una lesió. El seu esclat arribà l'any 1995 quan en una prova a Götzis va fer 6715 punts. Al Campionat del Món del mateix any a Göteborg, aprofità la baixa de Sabine Braun i guanyà la medalla d'or.
La temporada següent tornà a guanyar la reunió de Götzis i realitzà el rècord d'Àsia amb 6942 punts. A Atlanta, tres mesos més tard, confirmà el seu gran moment amb la victòria als Jocs Olímpics, esdevenint el primer esportista de Síria a guanyar una medalla d'or en aquesta competició.
Una greu lesió arruïnà la següent temporada i no tornà al màxim nivell competitiu fins al 1999, quan fou tercera al Campionat del Món de Sevilla. Shouaa intentà defensar el seu títol olímpic a Sydney, però es tornà a lesionar i no va poder concloure la prova. Després d'aquesta temporada decidí retirar-se.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ghada Shouaa». Damascus-Online.com. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 22 juny 2007].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2004-03-20 a Wayback Machine.
* Perfil a la IAAF
# Sònia Guirado Crespo

Sònia Guirado Crespo (Badalona, 16 de novembre de 1976) és una exnedadora amb discapacitat física.
Nascuda a Badalona, resident al barri de Sant Crist de Can Cabanyes. Des de la seva infància va entrar al Club Esportiu Minusvàlids Bètulo, amb el qual va competir en la categoria S3. Va disputar els Jocs Paralímpics de Barcelona (1992), on va obtenir una medalla d'or en la prova de 50 metres esquena i dues de bronze en els 100 i 50 metres lliures, i als d'Atlanta (1996), on, tret dels 50 metres papallona, va quedar cinquena en totes les modalitats en què va participar. Posteriorment ha treballat per a empreses de la ONCE i la seva fundació, Ilunion. El 2017 va ser homenatjada durant el 38è Trofeu Internacional Ciutat de Barcelona de Natació al costat d'altres nedadors paralímpìcs.

## Referències

* 1 2 «Sònia Guirado Crespo». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Palacio Serra, Francesc. Sant Crist de Can Cabanyes: història d'un barri. Badalona: Associació de Veïns de Sant Crist de Can Cabanyes, 2018, p. 156-157.
* ↑ «Club Esportiu Minusvàlids Bètulo». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sonia Guirado Crespo» (en castellà). Comité Paralímpico Español. [Consulta: 2 setembre 2018].
* ↑ «Ilunion ha dado trabajo a 17 deportistas paralímpicos» (en castellà). Federación Española de Deportes para Ciegos, 28-08-2017.
* ↑ «Homenatge als nedadors paralímpics dels Jocs de Barcelona'92». Federació Catalana d'Esports de Persones amb Discapacitat Física, 15-06-2017. [Consulta: 2 setembre 2018].
# Sümeyye Özcan

Sümeyye Özcan (Malatya, Turquia, 15 de gener de 1992) és una esportista paralímpica turca. Özcan, no vident, practica l'atletisme i també és integrant de la selecció turca de golbol per esportistes amb limitacions físiques.
El 2012 va participar com atleta en els Jocs Paralímpics. Va declarar que vol guanyar la medalla d'or als Jocs Paralímpics de Rio 2016 amb la selecció de golbol i de fet va ser així. El 2015 va guanyar amb la seva selecció el campionat europeu i va ser la "pitxitxi" de la competició amb 23 gols.

## Referències

* ↑ «Bir koltukta iki karpuz» (en turc), 30-06-2010. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «Mili Atlet Sümeyye’nin Kırşehir Kampı Sona Erdi» (en turc). [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ fanatik. «Sümeyye hedefi koydu». [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «2015 IBSA Goalball European A Championships in Lithuania Shine in Gold for Turkey - News - IBSA». Arxivat de l'original el 2016-10-11. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «Avrupa şampi̇yonasında türki̇ye i̇mzası - Kahramanmaraş Haberleri» (en turc). [Consulta: 27 desembre 2020].
# Cançó de l'estiu

La cançó de l'estiu és aquella o aquelles cançons comercials que més impacte mediàtic causen en la societat durant els mesos d'estiu. Acostumen a ser cançons amb tornades enganxoses, molt ballables, i són les més difoses amb diferència en tots els mitjans de comunicació audiovisual, així com en bars i discoteques. No existeix cap organisme que les designi oficialment; les cançons de l'estiu són denominades com a tals pels mitjans de comunicació.
Es pot considerar que el naixement de la cançó de l’estiu en català es produeix l’any 1990, quan TV3 encarrega a La Trinca que compongui una cançó per a utilitzar-la en l’anunci de la programació d’estiu de la pròpia cadena, la qual es va fer servir durant tres estius, versionada per diferents intèrprets. La cançó resultant fou Munta-t’ho bé d’Els Pets.

## Referències

* ↑ «Cançó de l'estiu». No me les puc treure del cap. TV3, 02-02-2012.
* ↑ «The secrets of a hit summer song» (en anglès). BBC News, 08-07-2017.
* ↑ Editorial, Equip. «Les cançons catalanes d’estiu imprescindibles», 14-07-2022. [Consulta: 17 octubre 2024].
* ↑ CCMA. «Les cançons de l'estiu de TV3». [Consulta: 17 octubre 2024].
* ↑ Redacció. «Els Pets - Munta-t'ho bé», 02-09-2014. [Consulta: 17 octubre 2024].
# 3-(4-isopropilfenil)-2-metilpropanal

El 3-(4-isopropilfenil)-2-metilpropanal, també conegut com a aldehid ciclamen, és un compost químic emprat en perfumeria. l'aldehid ciclamen és una molècula fragant emprada en la fabricació de sabons, detergents, locions i perfums des dels anys 1920. Va ser qualificat com generalment reconegut com a segur (GRAS) per Flavor and Extract Manufacturers Association (FEMA) el 1965 i està aprovat per la Food and Drug Administration per a l'ús d'aliments als Estats Units. El Consell d'Europa (1970) va incloure l'aldehid ciclamen a la llista de substàncies aromatitzants artificials admissibles, a un nivell d'1 ppm.

## Síntesi

L'aldehid Ciclamen no existeix de manera natural i cal obtenir-lo per condensació aldòlica creuada de cuminaldehid i propionaldehid seguida per hidrogenació en presència d'un catalitzador.

## Vegeu també

* 3-(4-terc-butilfenil)-2-metilpropanal

## Referències

* ↑ Bauer, Kurt; Garbe, Dorothea; Surburg, Horst. Common fragrance and flavor materials: preparation, properties, and uses (en anglès). 4a edició. WILEY-VCH, 2001, p. 107. ISBN 3-527-30364-2.
* ↑ «Monographs on fragrance raw materials». Food and Cosmetics Toxicology, 12, 3, 6-1974, pàg. 397. DOI: 10.1016/0015-6264(74)90018-2.
* ↑ Bedoukian, P.Z.. Pelfumery and Flavoring Synthetics. 2a. Elsevier Publishing Co., 1967, p. 145.
# Hexilcinamaldehid

L'hexilcinamaldehid (o aldehid hexilcinàmic) és un additiu comú a la indústria del perfum i la cosmètica com a substància aromàtica. Es troba de manera natural a l'oli essencial de camamilla.

## Síntesi

L’aldehid hexilcinàmic es produeix habitualment mitjançant una reacció de condensació aldòlica creuada entre l'octanal i el benzaldehid.

## Propietats

És un líquid clar a sòlid de groc pàl·lid a groc, gairebé insoluble en aigua però soluble en olis. El producte comercial sovint conté nivells baixos de 2,6-di-tert-butil-4-metoxifenol com a estabilitzador.

## Seguretat

Se sap que l’aldehid hexilcinàmic causa al·lèrgies per contacte en alguns individus, però la taxa d’incidència és baixa, amb proves que indiquen un 0,1% de les persones en són susceptibles.

## Referències

* ↑ Schnuch, Axel; Uter, Wolfgang; Geier, Johannes; Lessmann, Holger; Frosch, Peter J «Sensitization to 26 fragrances to be labelled according to current European regulation.». Contact Dermatitis, 57, 1, 7-2007, pàg. 1–10. DOI: 10.1111/j.1600-0536.2007.01088.x.
* ↑ Frosch, Peter J.; Pirker, Claudia; Rastogi, Suresh C.; Andersen, Klaus E.; Bruze, Magnus; Svedman, Cecilia; Goossens, An; White, Ian R.; Uter, Wolfgang; Arnau, Elena Gimenez; Lepoittevin, Jean-Pierre; Menne, Torkil; Johansen, Jeanne Duus «Patch testing with a new fragrance mix detects additional patients sensitive to perfumes and missed by the current fragrance mix». Contact Dermatitis, 52, 4, 4-2005, pàg. 207–215. DOI: 10.1111/j.0105-1873.2005.00565.x.
# Balbina Pi

Balbina Pi és el nom dels següents personatges:
* Balbina Pi i Olivella (1858-1896), actriu catalana de l'últim terç del segle xix, germana del titellaire Juli Pi.
* Balbina Pi Sanllehy (1896-1973), activista anarquista, teixidora i mare de la cantant Teresa Rebull.
# Sakai (districte)

Sakai (堺区, Sakai-ku) és un dels set districtes que formen la ciuatat de Sakai, a la prefectura d'Osaka, Japó. El districte de Sakai porta el mateix nom que la ciutat a la qual pertany perque és l'antic centre hsitòric del municipi i l'actual centre polític on es troben les institucions de govern de la ciutat.

## Geografia

El districte de Sakai es troba localitzat al nord de la ciutat homònima i a l'oest de la prefectura d'Osaka (dins de la regió de Senboku, sent el districte més septentrional del municipi i limitant al nord amb la ciutat d'Osaka i al sud amb els districtes de Kita i Nishi. Cap a l'oest, Sakai-ku limita amb la badia d'Osaka i la mar interior de Seto.

## Història

El districte de Sakai va ser creat l'1 d'abril de 2006 quan el municipi de Sakai va esdevindre una ciutat designada pel govern del Japó. Amb anterioritat, la zona que actualment ocupa el districte ja formava part de la ciutat i n'era el centre neuràlgic d'aquesta, albergant institucions com l'ajuntament o el museu municipal.

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental (JR West)
** Asaka - Sakai-shi - Mikunigaoka - Mozu
* Ferrocarril Elèctric Nankai
** Shichidō - Sakai - Minato - Asakayama - Sakai-Higashi - Mikunigaoka - Mozu-Hachiman
* Xarxa de Tramvies d'Osaka-Sakai (Hankai)
** Yamatogawa - Takasu-Jinja - Ayanochō - Shinmeichō - Myōkokujimae - Hanataguchi - Ōshōji - Shukuin - Terajichō - Goryōmae - Higashi-Minato

### Carretera

* Autopista Hanshin
* Nacional 26 - Nacional 310

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27141
* ↑ https://www.city.sakai.lg.jp/smph/sakai/index.html
# Georgiacetus vogtlensis

Georgiacetus vogtlensis és una espècie extinta de balena que visqué durant l'Eocè en el que avui en dia són els Estats Units. A la Universitat Meridional de Geòrgia s'exhibeix un esquelet de Georgiacetus al museu del campus.

## Referències

* Hulbert, R.C., Petkewich, R.M., Bishop, G.A., Bukry, D. i Aleshire, D.P. (1998): «A new Middle Eocene protocetid whale (Mammalia: Cetacea: Archaeoceti) and associated biota from Georgia». Journal of Paleontology, 72: 907–927
* Uhen, Mark D. (2008): «New Protocetid Whales from Alabama and Mississippi, and a New Cetacean Clade, Pelagiceti». Journal of Vertebrate Paleontology, 28(3): 589–593

## Enllaços externs

* Palæos: The Vertebrates. Unit 520: Cetartiodactyla. 150: Georgiacetus Arxivat 2008-10-16 a Wayback Machine. (anglès)
* Whales Had Legs, Wiggled Hips, Study Says (anglès)
# Lísies Anicet

Lísies Anicet o Lysias Aniketos (Lísies l'Invencible) fou un rei indogrec.
Segons Osmund Bopearachchi, Lísies va regnar després de Menandre I i de Zoilos I, vers 130-120 aC. R.C. Senior proposa unes dates similars. El primer pensa que governava als Paropamísades i Aracòsia, però en canvi les seves monedes s'han trobat totes al Panjab i és probable que hagués regnat sobre bona part del regne Indogrec sinó tot (potser conjuntament amb Antialcides amb el que compateix la major part dels monogrames si bé aquesta teoria ha perdut pes als darrers temps).
Lísies podria ser descendent de Demetri I de Bactriana, utilitzant al revers de les seves monedes un Hèrcules coronant-se a si mateix similar al d'aquell, amb el que comparteix també l'epitet dInvencible, i a vegades empra un elefant coronat com va fer aquell rei. Un revers similar fou utilitzat per Zoilos I que hauria governat una dècada (o més) abans i hauria estat enemic de Menandre. El seu regnat coincidiria amb la mort de Trasó, el jove fill de Menandre, i com que les seves monedes no s'assemblen a les de Menandre, cal pensar que, com Zoilos, pertanyia a una línia opositora. Tot i les seves magnífiques monedes, la seva política fou més aviat defensiva; el regne de Bactriana havia estat envaït i ocupat pels nòmades yuezhi i els territoris grecs de l'Índia podien córrer la mateixa sort, ja que estaven aïllats de la resta del món hel·lenístic.
Lísies va encunyar un cert nombre de monedes bilingües. En les de plata apareix amb diadema o vestit amb diferents gorres o cascs que ja havien portat altres reisuerrer com antics reis: la pell de l'elefant de Demetri I, un casc amb corns o casc corinti amb escales, o bé la gorra macedònia plana coneguda per "kausia"; també apareix tirant una llança. Al revers sempre hi ha Hèrcules coronant-se a si mateix amb afegit d'unes branques de palmera en signe de victòria. Va encunyar una sèrie de tetradracmes àtics i alguns hemidracmes, per circulació limitada a Bactriana. Les monedes índies de bronze, quadrades, mostren un bust d'Hèrcules o l'elefant. Algunes monedes de bronze tenen al front a Lísies i al revers a Antialcides, i s'han trobat algunes altres amb Antialcides al davant i Lísies al darrere; es suposava que això voldria dir que els dos reis estaven aliats o governaven junts però modernament s'ha imposat el punt de vista que es tracta de monedes reutilitzades per un o l'altre rei (o pels dos); no hi cap prova d'aliances entre els dos, però els seus territoris serien adjacents, ja que podien trobar fàcilment les monedes.

## Referències

* "The Greeks in Bactria and India" W.W. Tarn, Cambridge University Press

## Enllaços externs

* Monedes de Lísies
* Monedes de Lísies
# Falzia

«Falzia» té aquests significats:
* Falgueres:
** Falzia o capil·lera (Adianthum capillus-veneris)
** Falzia de font (Asplenium fontanum)
** Falzia glandulosa (Asplenium petrarchae)
** Falzia blanca (Asplenium ruta-muraria)
** Falzia negra o falzia de bosc (Asplenium adiantum-nigrum)
** Falzia negra o falzia de bosc (Asplenium onopteris)
** Falzia roja o vermella (Asplenium trichomanes)
** Falzia de marge o falzia mallorquina (Asplenium majoricum)
** Falzia marina (Asplenium marinum)
** Falzia prima (Asplenium septentrionale)
** Falzia verda (Asplenium viride)
* Ocells:
** Falzia reial o ballester (ocell) (Tachymarptis melba), ocell de l'ordre dels apodiformes i més gran que el falciot negre
** Falzia comuna o falciot negre
# Plaça de Gabriel Miró

La plaça de Gabriel Miró és una plaça situada a la ciutat d'Alacant (País Valencià). També és coneguda popularment com a plaça de Correus, en record de les oficines principals de la Societat Estatal Correus i Telègrafs que van estar situades a la plaça. L'edifici de Correus, d'estil casticiste, el va dissenyar l'arquitecte Luis Ferrero Llusiá el 1916, i es va inaugurar l'any 1920. En l'actualitat alberga dependències de la Generalitat Valenciana.
Era coneguda anteriorment com a plaça de les Barques, perquè en ella hi havia el «Trajo» o varador d'embarcacions. Posteriorment, va ser denominada passeo del Xanco, oficialment plaça d'Isabel II i, finalment, batejada amb el seu nom actual, en memòria de l'escriptor Gabriel Miró, fill il·lustre de la ciutat.
Té forma quadrada i dins dels seus elements destaquen diversos ficus centenaris (catalogats com a arbres monumentals), el monument a Gabriel Miró o la font de l'Aiguadora, obra de l'alacantí Vicente Bañuls en 1918. La font es va construir anteriorment, l'any 1898, com a celebració de l'arribada a la ciutat de l'aigua corrent, gràcies a l'empresa d'Aigües de Saix.

## Referències

* 1 2 3 Plaza de Gabriel Miró en el recuerdo.
* 1 2 Jaén i Urban, Gaspar (dir.); Martínez Medina, Andrés; Oliva Meyer, Justo; Oliver Ramírez, José Luis; Sempere Pascual, Armando; Calduch Cervera, Juan. Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante (PDF). Edición digital a partir de Alicante, Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, 1999. Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2014, p. 41 [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ Varela Botella, Santiago. Obra de los arquitectos en Alicante (PDF). Edición digital a partir de Alicante, Instituto Alicantino de Cultura Juan Gil-Albert, 2001. Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2019, p. 103 [Consulta: 17 octubre 2024].
* ↑ «La Generalitat Valenciana obre la seva nova seu a Alacant a l'antic edifici de Correus». La República, 21-03-2023 [Consulta: 17 octubre 2024].
* ↑ Arxiu Municipal d'Alacant. Denuncia contra José Urios (en valencià), 1662.
* ↑ Campello Quereda, Alfredo «El Paseo del Chanco». ABC, 08-10-2013 [Consulta: 17 octubre 2024].
* ↑ INFORMACION «Los vecinos más altos y longevos». [Consulta: 2 desembre 2018].
* ↑ Vidal Tur, Gonzalo. Alicante: sus calles antiguas y modernas, p. 330-331. ISBN 84-400-7275-9 [Consulta: 17 octubre 2024].
# Steven Blaisse

Steven Blaisse (Amsterdam, 7 de maig de 1940 - Brummen, 20 d'abril de 2001) fou un remer neerlandès que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on quedà eliminada en sèries en la prova del dos sense timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, guanyà la medalla de plata en la mateixa prova, fent parella amb Ernst Veenemans.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat d'Europa de rem, d'or el 1964 i de bronze 1961, en ambdós casos en el dos sense timoner.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Steven Blaisse». [Consulta: 29 juliol 2022].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Zweier ohne Steuermann)». [Consulta: 29 juliol 2022].
* ↑ «NLroei - STEVEN BLAISSE (1940-2001)», 30-08-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-30. [Consulta: 29 juliol 2022].
# Nou Camerun

Nou Camerun (Neukamerun en alemany) fou el nom dels territoris centrals (equatorials) africans cedits per França a Alemanya el 1911. Al prendre possessió del càrrec el 1907, Theodor Seitz, governador alemany del Camerun (Kamerun), va defensar l'adquisició de territoris del Congo francès. El únic riu important que permetia la sortida de les possessions alemanyes a l'Àfrica Centrals era el riu Congo, i els territoris a l'est del Camerun podrien tenir un accés millor a aquella via fluvial.
França i Alemanya eren rivals pel Marroc, i el 1911, la crisis d'Agadir va esclatar sobre la qüestió de la possessió d'aquell regne. França i Alemanya van acordar negociar el 9 de juliol de 1911, i el 4 de novembre, van signar el Tractat de Fes. França va acordar cedir part del Congo francès a Alemanya a canvi de reconeixement alemany dels drets de França al Marroc i una tira de terra a l'extrem nord-oriental del Camerun Alemeny entre els rius Logone i Chari. El protectorat de Camerun va créixer de 465.000 km² a 760.000 km². Otto Gleim era governador de Kamerun en aquell moment. Es va dividir en dos parts: el Nou Cameru del Nord i el Nou Camerun del Sud.
El canvi va provocar debat dins Alemanya; els adversaris van argumentar que els territoris nous oferien poques oportunitats per l'explotació comercial o altres beneficis. El secretari colonial alemany finalment va dimitir a causa de l'afer.
Durant la Primera Guerra Mundial, França volia recuperar els territoris cedits i ho va aconseguir. Ja abans de 1916, amb la rendició de forces alemanyes a l'Àfrica occidental o central, França va agafar els territoris i els va reincorporar als seus dominis. El 1921 França va agafar control de l'anomenat Camerun Oriental (la part oriental de l'antic Camerun Alemany en les seves fronteres de 1911) com a mandat de la Lliga de Nacions i en aquesta condició no va ser integrat a l'Àfrica Equatorial francesa. El territori avui forma part del Txad, República Centreafricana, República del Congo, i Gabon.

## Referències

* ↑ Ngoh 74.
* ↑ Neba, Aaron. Modern Geography of the Republic of Cameroon (en angles). 3rd ed.. Bamenda: Neba Publishers, 1999, p. 4. ISBN 0-941815-02-1.
* 1 2 3 DeLancey and DeLancey 200.
* ↑ Ngoh 128.
* ↑ Neba 4–5.

## Bibliografia

* DeLancey, Mark W., and DeLancey, Mark Dike (2000). Historical Dictionary of the Republic of Cameroon (3rd ed.). Lanham, Maryland: The Scarecrow Press. ISBN 0-8108-3775-7.
* Hoffmann, Florian (2007). Okkupation und Militärverwaltung in Kamerun. Etablierung und Institutionalisierung des kolonialen Gewaltmonopols. Göttingen: Cuvillier. ISBN 978-3-86727-472-2
* Neba, Aaron. Modern Geography of the Republic of Cameroon (en angles). 3rd ed.. Bamenda: Neba Publishers, 1999. ISBN 0-941815-02-1.
* Ngoh, Victor Julius (1996). History of Cameroon Since 1800. Limbé: Presbook. ISBN 0-333-47121-0.
* Map of the German Cameroons Arxivat 2007-07-11 a Wayback Machine.