OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dani Fernández Jiménez

Daniel Fernández Jiménez (Sabadell, 28 de març de 2001) és un jugador d'handbol català que juga a TVB Stuttgart i a la selecció espanyola en la posició d'extrem esquerre.

## Carrera del club

Des de la temporada 2017-2018, Fernández va jugar al filial del FC Barcelona a la segona divisió espanyola. Per a la temporada 2020-2021, el club de primera divisió espanyol Frigoríficos Morrazo el va fitxar. Al conjunt de Cangas, l'extrem esquerre va marcar 130 gols en 34 partits en la seva primera temporada i va ser votat com a All-Star de la lliga. La temporada 2021-2022, va millorar el seu ritme fins a 147 gols en 30 aparicions i va tornar a ser nomenat el millor jugador de la lliga en la seva posició.
A la temporada 2022-2023, Fernández va signar un contracte de tres anys amb el club de la Bundesliga alemanya TVB Stuttgart, dirigit pel seu exentrenador a Barcelona, Roi Sánchez. El març de 2024 va signar un precontracte amb el FC Barcelona per a incorporar-s'hi en la temporada 2025-2026.

## Carrera internacional

Fernández va debutar amb la selecció espanyola sènior el 4 de novembre de 2021, en la victòria per 33-29 contra Romania. Als Jocs Mediterranis de 2022 va guanyar la medalla d'or amb Espanya. Va participar per primera vegada en un Campionat del Món el gener de 2023 a Polònia i Suècia. Va guanyar la medalla de bronze amb la selecció espanyola al Mundial 2023.
El gener de 2024, havia jugat 31 partits internacionals, en els quals va marcar 101 gols. A aquests partits s'hi han de sumar els del torneig olímpic d'handbol de París 2024, on el seu equip va guanyar la medalla de bronze, i ell va ser considerat el millor extrem esquerre de la competició.

## Referències

* 1 2 3 «TVB Stuttgart verpflichtet besten Linksaußen der Liga Asobal». handball-world.news. [Consulta: 30 juny 2022].
* ↑ «Presentamos el Equipo Ideal de la Liga Sacyr ASOBAL 2021/2022» (en castellà). Liga ASOBAL. [Consulta: 30 juny 2022].
* ↑ «Viktor Hallgrimsson y Dani Fernandez refuerzos del Barça para 2025». www.mibalonmano.com, 27-03-2024. [Consulta: 28 març 2024].
* 1 2 3 «DANIEL FERNANDEZ JIMENEZ». www.rfebm.com.
* ↑ «Los ocho debutantes de España serán nueve». as.com, 15-01-2023. [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «IHF | Paris 2024 | Men's All-Star team revealed». [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ Rodríguez, Marc Segarra. «Els 'Hispanos', amb tres sabadellencs, es pengen el bronze olímpic», 11-08-2024. [Consulta: 11 agost 2024].
# Guerra dels camperols (1798)

La Guerra dels camperols (Klëppelkrich en luxemburguès o Guerre des Paysans en francès) va ser una revolta de pastors de 1798 contra l'ocupació francesa dels Països Baixos del sud després del Tractat de Campo Formio. Aquest conflicte s'engloba en les Guerres de la Revolució Francesa.
A Luxemburg la revolta va començar arran de la conscripció de tots els homes entre 20 i 25 anys del país a finals de setembre de 1798. Bàsicament hi participaren camperols, que eren els més afectats per la Revolució Francesa, ja que generalment les classes mitjanes apreciaven la modernització i l'anticlericalisme. Sense el suport d'aquestes la revolta va fracassar i els ocupants francesos la sufocaren en només uns mesos. 94 insurgents van ser jutjats i 42 sentenciats a mort.
A Flandes la revolta va tenir més importància i un grup de rebels van aconseguir reunir-se amb els anglesos però van ser derrotats a Ingelmunster. En aquesta regió hi van haver entre 5000 i 10.000 morts i una repressió severa.
# Hanni Rehborn

Hanni Rehborn (Bochum, 20 de novembre de 1907 - Essen, 30 de novembre de 1987) va ser una saltadora alemanya que va competir a començaments del segle xx.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on fou sisena en la prova del palanca de 10 metres del programa de salts. El 1927 guanyà la medalla de bronze en la prova de trampolí de 3 metres als Campionats d'Europa de Bolonya.
Rehborn va pertànyer al cercle més íntim d'Adolf Hitler. El 1934 es casà amb Karl Brandt, metge personal de Hitler i al seu casament exerciren de testimonis el mateix Hitler i el futur mariscal general Hermann Göring. Brandt va ser jutjat als Judicis de Nuremberg i fou executat el 2 de juny de 1948.

## Referències

* 1 2 «Hanni Rehborn Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 9 gener 2019].
# Guillem de Bourges

Guillem de Bourges o de Donjeon (Nevers, Borgonya, ca. 19 d'octubre de 1155 - Bourges, Centre, 10 de gener de 1209) fou un monjo cistercenc, arquebisbe de Bourges de 1199 a 1209. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes. A Catalunya era conegut també com a sant Gem.

## Biografia

Guillaume Berruyer era fill del comte de Nevers. Fou criat i educat pel seu oncle Pere, ardiaca de Soissons, i de jove decidí fer vida religiosa. Fou canonge a la catedral de Soissons i després a Notre-Dame de París. Volia una vida més retirada i es va fer monjo grandmontí a l'Abadia de Grandmont.
Per les dissensions internes de l'orde, la deixà i ingressà a l'Orde del Cister a l'abadia de Pontigny, on fou prior. Nomenat abat de Fontainejean (Saint-Maurice-sur-Aveyron) hi visqué fins a marxar a l'abadia de Chaalis, a la diòcesi de Senlis. El 23 de novembre de 1199, a la mort d'Henri de Sully, fou nomenat bisbe de Bourges.
Fou un gran predicador, i fidel als seus principis, la qual cosa provocà la ira del rei Felip II de França, que havia estat criticat per haver-se casat amb Agnès de Méranie. Va combatre els heretges, sobretot els càtars, per ordre del papa Innocenci II. Malalt mentre preparava una campanya contra els albigesos, va morir el 10 de gener de 1209.
Fou exposat al centre de la nau de la catedral de Bourges, que ell mateix havia projectat i encara en construcció, i sebollit a la cripta.

## Veneració

Els habitants de la ciutat atribuïren miracles a la seva intercessió; vuit anys després, Innocenci III va permetre la veneració del bisbe i Honori III el canonitzà el 17 de maig de 1217.
Les seves relíquies foren destruïdes pels calvinistes el 1562. Una costella havia estat enviada al Collège de Navarre de París, i un braç a l'abadia de Chaalis. És el patró de la Universitat de París.

### Tradició catalana de Sant Gem

Els forners i flequers catalans l'havien tingut per patró abans que sant Honorat d'Amiens. En 1467, en els entremesos que tingueren lloc durant les festes de rebuda de Joan II de Lorena, duc de Calàbria, el gremi de forners presentà un amb Sant Gem a cavall.
Es creia que Guillem de Bourges havia estat forner ell mateix, i d'aquí venia el patronatge. Venerat a l'església del Pi de Barcelona, se l'invocava per fer venir la gana.

## Notes

* ↑ J. Amades. Costumari català. Barcelona: Salvat, 1950. v. 1, p. 457.
# Zara Nakhimovskaya

Zara Nakhimovskaya (Kavnatsky) (Daugavpils, Letònia, 6 de juny de 1934) és una jugadora d'escacs letona, ja retirada, quatre cops campiona del seu país.
Es va graduar a l'Institut Mèdic de Riga, i treballà com a farmacèutica. A finals dels 1970 va emigrar als Estats Units, i es va retirar de la vida escaquística.

## Resultats destacats en competició

Zara Nakhimovskaya va assolir excel·lents resultats en el període 1950 - 1960, quan vivia a l'RSS de Letònia. El 1951 va jugar representant Letònia al campionat soviètic júnior per equips, a Leningrad, al segon tauler femení, i hi va obtenir la medalla d'or (amb 6½ punts de 9). Va participar en les finals del campionat de letónia femení molts cops, i hi va aconseguir molt bons resultats, amb quatre primers llocs els anys 1958, 1959, 1961, i 1962. En concret, el 1954 hi fou segona, després de perdre el matx pel títol contra Milda Lauberte), el 1955 vuitena, el 1956 segona, el 1958 campiona, el 1959 campiona, el 1960 tercera, el 1961 primera, el 1962 primera, el 1964 segona, el 1966 tercera, el 1967 cinquena, el 1968 cinquena, i el 1969 segona.
També va participar en el campionat d'escacs de la Unió Soviètica femení, i hi va guanyar una semifinal a Irkutsk el 1961. Va arribar a les finals del torneig els anys 1959, 1962 i 1963.

### Participació en competicions per equips

Zara Nakhimovskaya va jugar representant Letònia al Campionat soviètic per equipss el 1955 (al segon tauler femení), el 1958 (al primer tauler femení), el 1959 (al primer tauler femení), el 1960 (al segon tauler femení), i el 1962 (al primer tauler femení). També va jugar la copa soviètica per equips amb el "Daugava" el 1954 (al segon tauler femení), el 1961 (al primer tauler femení), el 1964 (al primer tauler femení) i el 1968 (al primer tauler femení).

## Notes i referències

* ↑ «Abelman Il'ya - astronomer» (PDF). [Consulta: 30 desembre 2011].
* 1 2 «Nota biogràfica de Zara Nakhimovskaya» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 24 abril 2015].
* ↑ http://al20102007.narod.ru/ch_urs/1951/ch_jut51.html
* ↑ http://www.chessds.lv/ Chapter "Turnīri - Latvijas čempionātu rezultāti"
* ↑ «Борис Карлов - Карлуша на Луне - бесплатная аудиокнига aacPlus. Файл 031 + Занимательные и практические знания: шахматы в СССР». Sheba.spb.ru. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 30 desembre 2011].
* ↑ Wojciech Bartelski. «Campionat soviètic per equips :: Zara Nakhimovskaya». OlimpBase. [Consulta: 30 desembre 2011].
* ↑ Wojciech Bartelski. «Soviet Team Chess Cup :: Zara Nakhimovskaya». OlimpBase. [Consulta: 30 desembre 2011].
# Ermin Velić

Ermin Velić (nascut l'1 d'abril de 1959 a Jajce), és un exjugador d'handbol iugoslau amb doble nacionalitat francesa, que va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988. El 1988 va formar part de la selecció de Iugoslàvia que va guanyar la medalla de bronze a les Olimpíades de Seul. Hi va jugar quatre partits com a porter.

## Referències

* ↑ «ERMIN VELIC, EN FRANCAIS DANS LE TEXTE» (en francès). L'Humanité, 28-11-1992. Arxivat de l'original el 2017-09-15. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Ermin Velic». Banjalukasport.com, 01-09-2017. Arxivat de l'original el 2017-09-01. [Consulta: 25 febrer 2024].

## Enllaços externs

* «Fitxa de Ermin Velić» (en anglès). databaseolympics.com.
# Lliga Democràtica

La Lliga Democràtica és un partit catalanista, liberal i democristià, fundat l'any 2019 per polítics de l'antiga Convergència i Unió, del Partit Popular Català i independents. Actualment el partit està liderat per Santi Fisas com a president i per Silvia Requena com a secretària general.

## Història

El seu naixement es va donar a conèixer el 7 d'agost de 2019. L'organització, llavors pendent de finalitzar la seva inscripció com partit polític al registre del Ministeri de l'Interior, s'havia dotat d'una executiva provisional, amb Astrid Barrio com a presidenta, José Nicolás de Salas Moreno com a vicepresident, Josep Ramon Bosch com a secretari general, Aitor Agea com a secretari d'organització i Alex Miró com a secretari de finances, amb intencions que aquesta cúpula gestionés l'organització fins a la celebració d'un congrés fundacional per a la tardor de 2019. Es va destacar també llavors a la premsa l'aspiració del partit a liderar un «catalanisme moderat de centre».
Actualment La Lliga és presidida per Santi Fisas i està en ple procés de refundació per tal de tornar al panorama polític català.
El 2021 La Lliga va ser el primer partit que va apostar i es va manifestar sense matisos en favor de l'indult als presos condemnats per l'anomenat "Procés" (2017-2023).
La Lliga també va impugnar l'ajornament de les eleccions al Parlament de 2021, donant mostra d'una gran intensitat política a les seves files.
Tot i considerar el PSC com a la "única força capaç de liderar un canvi polític" i tenir unes negociacions engegades, aquestes no fructificaren i a principis de gener de 2021 anunciaren que no concorrerien conjuntament amb els socialistes o altres grups polítics a les eleccions al Parlament del 14 de febrer.

## Referències

* ↑ Liñán, Gemma; Fernàndez, Marina. «Pluja de recursos contra l'ajornament electoral: el TSJC dictarà en 24h». El Nacional, 18-01-2021. [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ Serra, Joan. «La Lliga Democràtica es constitueix com a partit i Astrid Barrio n'assumeix la presidència». NacióDigital.cat, 07-08-2019. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ Mascaró, Anna. «Astrid Barrio, José Nicolás de Salas i Josep Ramon Bosch, a l'executiva de la Lliga Democràtica». Ara.cat, 07-08-2019. [Consulta: 8 agost 2019].
* 1 2 «Lliga Democràtica se constituye como partido bajo la presidencia provisional de Astrid Barrio» (en castellà). LaVanguardia.com, 07-08-2019. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ Regué, Júlia «Lliga Democràtica renuncia a presentarse a las elecciones catalanas» (en castellà). El Periódico, 11-01-2021 [Consulta: 25 gener 2021].
# Sosígenes (militar)

Sosígenes (en llatí Sosigenes, en grec antic Σωσιγένης) fou un militar fenici que va viure al segle IV aC.
Va dirigir la flota fenícia reunida per Èumenes de Càrdia, un dels diàdocs, per fer front als seus rivals l'any 318 aC. Aquesta flota va arribar a Rhosus on es va aturar degut a vents contraris i justament en aquell moment va arribar la flota d'Antígon el Borni, que acabava de triomfar a l'Hel·lespont, amb garlandes i altres decoracions triomfals. La flota fenícia es va declarar a favor Antígon i Sosígenes, que era a terra, no ho va poder impedir, segons diu l'historiador Poliè.
Probablement és el mateix personatge que apareix després al costat de Demetri Poliorcetes i encara era al seu costat a la seva darrera derrota el 286 aC enfront de Seleuc I Nicàtor. Sosígenes disposava de 400 peces d'or que va oferir a Demetri i amb les que aquest va tractar d'arribar a la costa però va ser interceptat per forces selèucides i es va haver de rendir, segons diu Plutarc.

## Referències

* ↑ 1. i 2.Sosigenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 882
# Hans Eugster

Hans Eugster (Heiden, 27 de març de 1929 - Lucerna, 12 de novembre de 1956) fou un gimnasta artístic suís que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on disputà vuit proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla d'or en les barres paral·leles, la de plata en el concurs complet per equips i la de bronze en les anelles, mentre fou cinquè en el concurs complet individual i el salt sobre cavall.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i tres de bronze al Campionat del Món de gimnàstica artística de 1950 i 1954.

## Referències

* ↑ Hans Eugster a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Olympedia – Hans Eugster». [Consulta: 31 maig 2021].
* ↑ «Weltmeisterschaften (Damen-Teil1)». [Consulta: 31 maig 2021].
# Gurwant

Gurwant (o Gurvant) fou un comte bretó que amb Pascweten va contribuir a la mort de Salomó I de Bretanya.

## Biografia

Gurwant era un dels pretendents que es van disputar la corona de Bretanya després de la mort de Salomó. Encara que cap document contemporani no li doni aquest títol és conegut com a comte de Rennes. Segons Dom Morice, s'hauria casat amb la filla del rei Erispoe, i aspirava amb aquest títol succeir a Salomó.
El 874, va maquinar amb el comte de Vannes, Pascweten i Wigon, fill de Rivelin (nebot del Salomó) l'assassinat del rei. La seva aliança no va durar més que el temps de fer callar les reivindicacions dels altres pretendents, sobretot els comtes de Goëlo i de Léon. El 875, Pascweten va atacar Rennes, la residència principal de Gurwant però va fracassar malgrat que sembla haver comptat amb una important superioritat numèrica. Gurwant es va posar malalt el 876, el que va incitar Pascweten a llançar un nou atac. Gurwant aconsegueix rebutjar-lo però va morir alguns dies més tard.

## Descendència

* El seu suposat fill Judicael, que l'hauria succeït com a comte de Rennes, estarà en lluita amb Alan el Gran, comte de Vannes, pel tron de Bretanya.
* La seva filla Oreguen es va casar amb Alan el Gran, comte De Vannes

## Notes

* ↑ Comte no hereditari, és a dir oficial del duc. No es troba ningú que porti aquest títol des del llegendari Jutherd, fill d'Aldrià rei de Cornualla, al començament del segle vi
* ↑ Història eclesiàstica i civil de Bretagne, volum I pàg. 45
* ↑ Annales Bertiniani: any 874
* ↑ Sembla que aquest títol li fou atribuït retroactivament. Crònica de Reginó de Prüm: any 874 Homicidi de Salomon per Paswethen i Gurwand que comparteixen Bretanya, es combaten i moren poc després i són reemplaçats per Alan, germà de Paswethen i Iudicheil nascut de la filla del rei Erispoe

## Fonts

* André Chédeville & Hubert Guillotel La Bretagne des saints et des rois Ve-Xe siècle Editions Ouest France (1984) ISBN 2858826137
* Arthur de La Borderie, Histoire de Bretagne: Tome deuxième Gurwant et Pascweten 874-877 pàgs. 318-322. Reedició Joseph Floch Imprimeur Éditeur a Mayenna (1975).
# Zigfrīds Solmanis

Zigfrīds Solmanis (Riga, 9 de juliol de 1913 – Jūrmala, 6 de setembre de 1984, fou un mestre d'escacs letó. Tenia un estil de joc agressiu, i era un molt bon jugador d'escacs ràpids.

## Resultats destacats en competició

Zigfrīds Solmanis va començar a jugar als escacs a 6 anys, i des de ben petit va començar a participar en torneig i tota mena d'esdeveniments relacionats amb els escacs. El 1938 Solmanis va guanyar el torneig de clubs d'escacs de Letònia i el 1939 va participar en el segon torneig internacional de Ķemeri. El 1938 va visitar 25 ciutats letones fent exhibicions de simultànies, amb un molt bon resultat del 74 per cent. Després de la Segona Guerra Mundial Solmanis es va implicar activament en la reconstrucció de la vida escaquista a Letònia. Guanyà tres cops el campionat de Jurmala i el 1947 guanyà el Campionat d'escacs de Letònia. El 1947 fou tercer als quarts de final del campionat d'escacs de la Unió Soviètica a Tbilisi, després del qui seria el següent campió del món, Tigran Petrossian. El 1948 va representar l'equip letó a les semifinals del campionat soviètic per equips a Riga. Fins al 1964 va participar pràcticament en totes les edicions de les finals del campionat de Letònia.

## Altres activitats relacionades amb els escacs

El 1959 després de fundar la revista letona "Šahs", va participar activament en la seva confecció. Fins al 1965 Zigfrīds Solmanis en fou l'editor en cap, i la seva activitat com a periodista no va acabar fins a la seva mort.
Durant els anys seixanta i setanta va treballar com a entrenador. Una de les seves alumnes fou la campiona de Letònia Anda Šafranska. Durant els vuitanta va crear l'escola d'escacs dels Grans Mestres Mikhaïl Tal i Aivars Gipslis, de la qual sorgiren més tard els Grans Mestres Aleksander Wojtkiewicz, Alexander Shabalov i Aleksei Xírov. En els darrers anys, Zigfrīds Solmanis va dedicar molt de temps al desenvolupament de la vida escaquista de Jūrmala, com a dirigent d'un club d'escacs, i organitzador d'un festival d'escacs anual.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Zigfrīds Solmanis» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 22 abril 2015].
* ↑ «Historial del Campionat d'escacs de Lètònia (fins a 2006)» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 22 abril 2015].
* ↑ «ch Latvia 1947». [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «USSR - Tbilisi 1947». [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Leningrad 1948». [Consulta: 16 desembre 2020].

## Bibliografia

* Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980), Latvijas šahistu jaunrade, Rīga, Avots.(en letó), pp. 73 – 74.

## Enllaços externs

* Zigfrīds Solmanis. Fitxa a chesstempo.com
# Frank-Michael Wahl

Frank-Michael Wahl (Rostock, 24 d'agost de 1956) és un jugador d'handbol alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya entre finals de la dècada de 1970 i començaments de la de 1990. El seu fill Gordon Wahl també és jugador d'handbol.
Wahl s'inicià en l'esport com a nedador, arribant a ser campió juvenil de la RDA en els 100 metres papallona i va guanyar nombroses espartaquíades. Quan va passar a jugar al handbol va rebre el sobrenom de "Potti".
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la competició masculina d'handbol. El 1988, als Jocs de Seül, fou setè en la mateixa competició, mentre el 1992, als Jocs de Barcelona, i representant l'Alemanya reunificada, fou desè. També guanyà la medalla de bronze al Campionat del món d'handbol de 1978 i 1986.
Durant la seva carrera va disputar 313 partits internacionals amb la selecció nacional de la RDA i va marcar 1.357 gols, més que cap altra jugador. Amb la selecció de l'Alemanya reunificada jugà 31 partits internacionals i va marcar 74 gols.
A nivell de clubs va jugar amb el SC Empor Rostock, amb qui va guanyar tres lligues i set copes de la RDA. A nivell internacional, va guanyar la Recopa d'Europa i la Supercopa d'Europa d'handbol amb l'Empor Rostock. Va ser el màxim golejador de la lliga quatre vegades (1981/82, 1982/83, 1984/85 i 1985/86). El 1982, 1985 i 1987 va ser nomenat jugador d'handbol de l'any.
Un cop retirat va exercir d'entrenador en diversos equips.

## Referències

* ↑ «Frank-Michael Wahl», 26-12-2008. Arxivat de l'original el 2008-12-26. [Consulta: 23 juny 2021].
* 1 2 3 4 «Olympedia – Frank-Michael Wahl». [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ Bundesligainfo.de Archiv – deutsche Nationalmannschaften
* ↑ "Bester Handballer der DDR" (alemany)
* ↑ Wer war wer in der DDR? : ein Lexikon ostdeutscher Biographien. Bd. 1 [A - L]. 5. aktualisierte und erw. Neuausg. Berlin: Links, 2010. ISBN 978-3-86153-561-4.
# Susana Seivane Hoyo

Susana Seivane Hoyo (Barcelona, 25 d'agost de 1976) és una gaiteira gallega. Pertany a una família reconeguda dins del món dels gaiteiros i artesans de Galícia, propietària del taller Obradoiro de Gaites Seivane.

## Biografia

Va començar la seva marxa musical als 3 anys de la mà del seu pare Álvaro Seivane. Nascuda a Barcelona, als 9 anys es va traslladar juntament amb la seva família a Cambre. Allí va entrar en contacte amb mestres gaiters com Ricardo Portela i Nazario González Iglesias (Moxenas), que juntament amb el seu propi avi, Xosé Manuel Seivane Rivas, van influenciar en el desenvolupament de la seva carrera. Des dels 10 anys va començar a oferir concerts arreu de Galícia, alhora que estudiava solfeig i piano, formant part de diferents agrupacions musicals tradicionals. Al 20 anys va actuar com a artista invitada a un concert de Milladoiro como artista invitada.
El seu primer disc "Susana Seivane" el va editar en 1999. va ser produït per Rodrigo Romaní, un dels membres fundadors de Milladoiro. El seu segon treballo "Ànima de Buxo" decideix produir-lo ella mateixa. Hi compta amb la col·laboració d'artistes de reconegut prestigi, entre ells el propi Rodrigo Romaní o Kepa Junquera. El 2001 fou escollida com un dels cinc finalistes dels Indie Awards, atorgats per l'Associació de Música Independent dels Estats Units (AFIM), en la categoria de millor artista de Músiques Contemporànies del Mon.
Ha fet gires per diversos països d'Europa (França, Països Baixos, Espanya, Escòcia, Portugal, Alemanya, Itàlia…) i americà (Buenos Aires, Río de la Plata, Estats Units). El seu últim treball Susana Seivane e amigos (Enavies) va ser editat en 2015 i és fruit d'un concert en directe de l'any 2012 a la Corunya. Recull 16 peces musicals.
Està casada amb el boxador Xesús Ferreiro Cachorro i tenen dos fills.

## Discografia

* Susana Seivane (1999)
* Alma de buxo (2001)
* Mares de tempo (2004)
* Os soños que volven (2009)

### Antologies

* Celtic Colours Vol 4 (2001) (1 cançó)
* Celtic Women (Keltia)

## Referències

* ↑ Susana Seivane, gaitera desde la cuna Arxivat 2018-01-22 a Wayback Machine., entrevista a la Cadena Ser
* ↑ Susana Seivane: "Nací con dos manos, dos pies y una gaita", eldiario.es, 16 de juny de 2016
* ↑ Susana Seivane, con sus tres cachorros, La Voz de Galicia, 6 d'agost de 2015

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Obradoiro de Gaitas Seivane
* Notícies de Susana Seivane a El País
* Susana Seivane a Discogs
* Susana Seivane a Allmusic