OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Pons i Riera

Pere Pons i Riera (Sant Martí Vell, 20 de febrer de 1993) és un futbolista professional català que juga com a centrecampista a l'AEK Làrnaca FC.

## Carrera

Va iniciar la seva trajectòria futbolística a la U.C.E Celrà. Va arribar al Girona Futbol Club a la categoria d'aleví fins a juvenil.
Va debutar al primer equip el 12 de setembre de 2012 en un partit de Copa del Rei contra el Real Sporting de Gijón.
L'any 2014 va ser cedit al mercat d'hivern a la Unió Esportiva Olot de la Segona Divisió B per tal d'agafar experiència i minuts. Acabada la cessió va tornar al Girona Futbol Club per iniciar la temporada 2014-2015. Després d'haver estat un dels referents de l'equip que va ascendir a primera divisió amb Pablo Machín, l'agost de 2017 va renovar amb el club fins al juny del 2020.
Pons va ampliar contracte el 15 d'agost de 2017, fins al 2020. Va debutar a primera poc després, com a titular en un empat a casa 2–2 amb l'Atlètic de Madrid.
El gironí fou el futbolista de camp més utilitzat per Pablo Machín en l'arrencada de la lliga 2017-18, i va arribar als 150 partits amb l'equip el setembre de 2017.

### Alavés

El 4 de juliol de 2019, després que l'equip baixés, Pons signà contracte per tres anys amb el Deportivo Alavés de primera divisió.

## Internacional amb Catalunya

El 28 de desembre de 2016, Pons va debutar amb la Selecció de Catalunya, entrant com a substitut de Sergi Roberto a la mitja part en un empat 3-3 contra Tunísia (derrota a la tanda de penals per 4–2).

## Referències

* ↑ «Dades i estadístiques del futbolista a la pàgina web oficial de la LFP.» (en castellà). LFP.
* ↑ «Estrena per recordar de Pere Pons». El Punt Avui.
* ↑ «Pere Pons renova amb el Girona fins al juny del 2020». 324.cat. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Pere Pons renueva su compromiso con el Girona hasta junio de 2020» (en castellà). Girona FC, 15-08-2017. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ Pérez, José I. «El ADN del Atlético no se ficha» (en castellà). Marca, 19-08-2017 [Consulta: 19 agost 2017].
* ↑ «Pere Pons complirà 150 partits amb el Girona davant el Celta». 324.cat. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «Pere Pons ficha por el Deportivo Alavés» (en castellà). Deportivo Alavés, 04-07-2019. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «Catalonia impress before going down to Tunisia after penalty shootout». Sport, 28-12-2016 [Consulta: 15 agost 2017].

## Enllaços externs

* Perfil oficial al Girona FC Arxivat 2017-06-29 a Wayback Machine.
# Philipp Degen

Philipp Degen (nascut a Hölstein, el 15 de febrer del 1983), és un futbolista suís que actualment juga de defensa central al Liverpool FC de la Premier League anglesa. Degen també juga per la selecció de Suïssa des del 2005 amb la qual ha participat en la Copa del Món de 2006 i en l'Eurocopa 2008.

## Enllaços externs

* Philipp Degen al web del Liverpool (anglès)
* Philipp Degen a FootballDatabase (anglès)
# Placa de la mar de Salomó

La placa de la Mar de Salomó és una microplaca tectònica de la litosfera de la Terra. La seva superfície és de 0,00317 estereoradiants. Normalment està associada amb la placa australiana. És a l'oest de l'oceà Pacífic, i ocupa una petita part de la Mar de Salomó, de la qual agafa el seu nom. La placa de la Mar de Salomó està en contacte amb les plaques Bismarck Nord, Bismarck Sud, Woodlark i la placa del Pacífic. Les seves fronteres amb altres plaques estan formades per la fossa de Bougainville, a la costa sud de les illes de Nova Bretanya i de Bougainville. El desplaçament de la placa de la Mar de Salomó es produeix a una velocitat d'1,48° per milió d'anys en un pol d'Euler situat a 19°53' de latitud nord i 135°02' de longitud est (referència: placa del Pacífic).

## Referències

* Peter Bird, Un model digital actualitzat dels límits de plaques,Geoquímica Geofísica Geosystems, 2003 PDF (anglès)
# Placa de les Sandwich

La placa de les Sandwich és una microplaca tectònica de la litosfera de la Terra. La seva superfície és de 0,00454 estereoradiants. Normalment està associada amb la placa de Scotia.
Es troba a l'oceà Atlàntic sud, i n'ocupa una petita part i les illes Sandwich del Sud.
La placa de les Sandwich està en contacte amb les plaques sud-americana, Scotia i antàrtica. En els seus límits amb altres plaques destaca la Fossa de les Sandwich a les costes est i nord de les illes Sandwich del Sud.
El desplaçament de la placa de les Sandwich es produeix a una velocitat d' 1,84° per milió d'anys en un pol d'Euler situat a 19° 02' de latitud sud i 39°64' de longitud est (referència: placa del Pacífic).

## Referències

* (anglès) Peter Bird, Un model digital actualitzat dels límits de plaques,Geoquímica Geofísica Geosystems, 2003 PDF
# Pesteriovo

Pesteriovo (en rus: Пестерёво) és un poble de la República de Buriàtia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 448 habitants.

## Referències

* ↑ Карта Джидинского района Бурятии
* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. Plantilla:Retrieved
* ↑ Расстояние от Алцака до Петропавловки 73 км
* ↑ Расстояние от Хандагатая до Тарбагатая
# Portal de Cal Millàs

El Portal de Cal Millàs és una obra de Ivorra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic portal d'entada a la població, realitzat amb arc de mig punt adovellat, amb la pedra molt malmesa i restituïda en algun tram per morter, situat entre dos trams de mur fets amb paredat, i coberta amb lloses de pedra, col·locades arràn de la restauració de finals segle xx. No conserva cap altre tipus d'element propi dels portals.
Per les seves característiques i el fet de l'existència d'un altre portal, el de cal Reart, fa suposar que es va construir entre els segles xvi i xvii.

## Referències

* 1 2 «Portal de Cal Millàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].
# Pfaffenbrief

La Pfaffenbrief és un contracte amb data del 7 d'octubre de 1370 entre sis estats de l'Antiga Confederació Suïssa: Zúric, Lucerna, Zug i Unterwalden (falten Berna i Glaris).
En el Pfaffenbrief per primera vegada es van referir a si mateixos com una unitat territorial (unser Eydgnosschaft). Van assumir l'autoritat sobre els clergues (Pfaffen) sotmetent-los a la seua legislació. A més, la Pfaffenbrief va prohibir els feus per a garantir la pau en la carretera de Zuric al Pas de Sant Gotard.
La causa immediata del contracte va ser un atac dels prebosts a la catedral de Zuric (Grossmünster). Bruno Brun va ser mantingut sota captura a Gundoldingen i va refusar reconèixer la jurisdicció d'una cort secular, però va ser expulsat de Zuric i el presoner alliberat. La Pfaffenbrief va ser redactada perquè la Confederació estava preocupada pel fet que Brun, als serveis dels Habsburg, poguera apel·lar a una cort del Sacre Imperi Romanogermànic o a una cort eclesiàstica, així com per a evitar disputes similars en el futur.

## Enllaços externs

* Pfaffenbrief en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Schaff, Ph.: Pfaffenbrief, entrada de la New Schaff-Herzog Encyclopedia of Religious Knowledge, (anglès)
# Pou de glaç de Can Parareda

El Pou de glaç de Can Parareda és una obra de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció cilíndrica semisubterrània amb cúpula esfèrica de dimensions considerables. El parament és de pedra irregular i rajol amb revestiment de calç a l'interior de gairebé uns 0,50 m d'amplada. Té una obertura d'accés trapezoïdal de 1,20 m d'amplada per 1,70 m d'lçada.. Està situat vora el camí al costat de la riera d'Esplet. La cúpula sobresurt del nivell de terra formant un turonet que actualment està absolutament cobert de vegetació.

## Història

L'any 1720 l'ajuntament de Sta. coloma de Farners fa una capitulació per a la distribució i venda de glaç a la vila amb Esteve Font. L'any 1741 Joan Callicó concedeix a Narcís Font que pugui fer una bassa per al seu pou de glaç de Parareda.

## Referències

* 1 2 «Pou de glaç de Can Parareda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].
# Primera Conferència Tricontinental de l'Havana

La Primera Conferència Tricontinental de l'Havana, coneguda també com «La Tricontinental», va ser una trobada política internacional realitzada entre el 3 i el 15 gener de 1966 a l'Havana, Cuba. El congrés va comptar amb la participació de representacions de 82 nacions d'Àfrica, Àsia i Amèrica per a formar una aliança en contra del colonialisme i de l'imperialisme en les seves formes militar i econòmica. Marcant una extensió cap al continent americà de la Conferència de Bandung de 1955, trobada de la qual naixeria posteriorment en les ciències socials la teoria postcolonial.
Entre els objectius a aconseguir per la Tricontinental estaven la lluita per l'alliberament nacional i la consolidació de la independència i la sobirania nacional, el dret a l'autodeterminació dels pobles, el suport a la justa causa del poble cubà contra l'imperialisme ianqui, la denúncia de l'apartheid i la segregació racial, i la lluita a favor del desarmament i la pau mundial.
La Continental creà una forma global d'entendre i d'enfrontar l'imperialisme, entenent-la com una forma de dominació desterritorialitzada i descobrint-ne l'estreta relació amb l'opressió racial. Aquest moviment va anar creant també formes específiques d'art, especialment en el camp gràfic i cinematogràfic, a més de construir formes particulars de transmissió cultural, d'identitat i de subjectivitats encara vigents. A aquest fenomen se l'anomena «tricontinentalisme».
Entre els notables assistents a més de l'amfitrió, Fidel Castro, hi trobem: Salvador Allende de Xile, Amílcar Cabral de Guinea Bissaau i Cap Verd, el guatemalenc Luis Augusto Turcios Lima, el guyanès Cheddi Jagan, Pedro Medina Silva de Veneçuela, Nguyen Van Tien del Vietnam del Sud i l'uruguaià Rodney Arismendi. També es van donar a conèixer els transcendentals missatges de: Che Guevara, Ho Chi Minh, Kim Il-Sung, Zhou Enlai, Aleksei Kossiguin, Gamal Abdel Nasser, Houari Boumedienne i Julius Nyerere.

## Referències

* ↑ «Las esperanzas frustradas de la Tricontinental». Viento Sur, 20-04-2018. [Consulta: 5 desembre 2019].
* ↑ «La Tricontinental de La Habana, y Palestina: el ayer y el hoy», 21-02-2017. [Consulta: 5 desembre 2019].
* ↑ «Primera conferencia tricontinental de La Habana».
* 1 2 Mahler. From the Tricontinental to the global South: race, radicalism, and transnational solidarity. Duke University Press, 2018. ISBN 9780822371717.
* ↑ «Che Guevara (1967): "Mensaje a los pueblos del mundo a través de la Tricontinental."». Marxists Internet Archive. [Consulta: 5 desembre 2019].
* ↑ «A 45 años de la OSPAAAL: Arte y solidaridad Tricontinental».
# Régis Delépine

Régis Delépine (La Bohalle, 22 de desembre de 1946) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1970 i 1980. Durant la seva carrera professional aconseguí 6 victòries, destacant per sobre de totes una etapa del Tour de França de 1977.

## Palmarès

* 1972
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
** 1r del Premi de Langemark
* 1973
** 1r de la París-Camembert
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Indre-et-Loire
* 1974
** 1r de la Bordeus-París, ex aequo amb Herman van Springel
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Indre-et-Loire
* 1975
** 1r al Circuit de l'Indre
** 1r a Chateau-Gontier
** 1r a Poullalouen
* 1976
** 1r a Rochecorbon
** Vencedor de 2 etapes al Circuit de La Sarthe
** Vencedor d'una etapa del Tour del Mediterrani
* 1977
** 1r de la París-Bourges
* 1979
** 1r al Gran Premi de Peymeinade
* 1980
** 1r al Tour de l'Oise
** 1r al Circuit de l'Indre

### Resultats al Tour de França

* 1970. Abandona (5a etapa)
* 1971. Abandona (3a etapa)
* 1972. 76è de la classificació general
* 1973. 82è de la classificació general
* 1974. 101è de la classificació general
* 1975. 77è de la classificació general
* 1977. Abandona (17a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1978. 76è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès de Régis Delépine
# Kofola

La Kofola és una beguda no-alcohòlica d'origen txecoslovac, la producció de la qual va començar la companyia farmacèutica Galena l'any 1962. Durant els anys 60 i 70, Kofola va començar a ser molt popular a la Txecoslovàquia comunista, perquè substituïa les begudes occidentals com Coca-Cola o Pepsi-Cola, les quals eren poc disponibles al mercat txecoslovac i, a més a més, valien el doble (5 Kcs) del preu de la popular Kofola. Després de la Revolució de Vellut, l'any 1989, quan va caure el règim comunista i el mercat txecoslovac es va obrir a marques estrangeres, Kofola havia de començar a competir amb aquestes per a mantenir la seva popularitat al seu país d'origen. Després d'una temporada de decadència i molts judicis (moltes companyies van començar a produir les seves pròpies "kofola"), tot i que aquestes no tenien res a fer amb l'original kofola. L'any 2000, la companyia Santa nápoje, propietat de la família grega Samaras amb domicili a la ciutat de Krnov, a la República Txeca, va convertir-se en l'únic productor i distribuidor de Kofola a la República Txeca i Eslovaca.

## Enllaços externs

* http://www.kofolaoriginal.cz Arxivat 2020-11-24 a Wayback Machine. on es pot comprar la kofola original (txec)
* http://www.kofolaoriginal.sk Arxivat 2012-01-06 a Wayback Machine. on es pot comprar la kofola original (eslovac)
* http://www.dominikacibulkova.sk/pages/cat/omne.php Arxivat 2008-03-09 a Wayback Machine. kofola és també la beguda TOP de la tenista eslovaca Dominkia Cibulkova
# Roc de Coter

El Roc de Coter és una muntanya de 1.400 metres que es troba al municipi de Llavorsí, a la comarca del Pallars Sobirà.
# Els Munts

Els Munts és el nom dels següents llocs:
* Els Munts (Tavèrnoles), cim del municipi de Tavèrnoles (Osona)
* Els Munts (Sant Agustí de Lluçanès), cim dels municipis de Sant Agustí de Lluçanès i Sora (Osona)
* Els Munts (Torredembarra), entitat de població del municipi de Torredembarra (Tarragonès)
* Vil·la romana dels Munts, població romana al municipi d'Altafulla (Tarragonès)
# Guy Stewart Callendar

Guy Stewart Callendar (9 de febrer de 1898 - 3 d'octubre de 1964) fou un enginyer de màquines a vapor i inventor anglès. La seva principal contribució al coneixement humà va ser el desenvolupament de la teoria que relacionava l'augment de les concentracions de diòxid de carboni a l'atmosfera amb la temperatura global. El 1938, va ser el primer a demostrar que la temperatura terrestre de la Terra havia augmentat durant els 50 anys anteriors.Aquesta teoria, proposada anteriorment per Svante Arrhenius, s'ha anomenat efecte Callendar. Callendar va pensar que aquest escalfament seria beneficiós, retardant el "retorn de les glaceres mortals", referint-se als cicles glacials.
El treball professional de Callendar sobre vapor i pressió es va dur a terme sota el patrocini de la British Electrical and Allied Industries Research Association, que representava els fabricants de turbines. Més tard es va centrar en la investigació sobre bateries i piles de combustible. Tot i que Callendar era un climatòleg aficionat, va ampliar el treball de diversos científics del segle XIX, inclosos Arrhenius i Nils Gustaf Ekholm. Callendar va publicar 10 articles científics importants, i 25 de més breus, entre 1938 i 1964 sobre l'escalfament global, la radiació infraroja i el diòxid de carboni antropogènic. Altres científics, en particular Gilbert Plass i Charles Keeling, van ampliar el treball de Callendar als anys 50 i 60.

## Referències

* ↑ Charles C. Mann (2018) Meet the Amateur Scientist Who Discovered Climate Change Wired.
* 1 2 Hawkins, Ed; Jones, Phil. D. «On increasing global temperatures: 75 years after Callendar» (en anglès). Quarterly Journal of the Royal Meteorological Society, 139, 677, 10-2013, pàg. 1961–1963. DOI: 10.1002/qj.2178. ISSN: 0035-9009.
* ↑ American Institute of Physics, The Discovery of Global Warming: The Carbon Dioxide Greenhouse Effect Arxivat 11 November 2016 a Wayback Machine., February 2014 (accessed 13 November 2014)
* ↑ Bowen, Mark (2006) Thin Ice, p. 96. New York, Henry Holt. ISBN 978-0-8050-6443-8
* 1 2 Fleming, James Rodger. Historical Perspectives on Climate Change. Oxford: Oxford University Press, 1998. ISBN 978-0195078701.
# Liudmila Mikhailóvskaia

Liudmila Mikhailóvskaia (Sant Petersburg, 21 d'octubre de 1937) va ser una jugadora de voleibol russa que va competir per la Unió Soviètica entre les dècades de 1950 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on va guanyar la medalla d'or en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaca la victòria al Campionat del Món de voleibol de 1960 i 1970 i la medalla de plata al de 1962. El 1963 guanyà el Campionat d'Europa de voleibol. A nivell de clubs guanyà tres lligues i una copa soviètica.

## Referències

* ↑ «Lyudmila Mikhaylovskaya Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ «Л.Н.Михайловская» (en rus). spbvolley.ru. Arxivat de l'original el 23 de gener 2010. [Consulta: 23 setembre 2019].
# Lluís Bru Pérez

Lluís Bru Pérez (Barcelona, 19 d'octubre de 1907 - Barcelona, gener 1969) va ser un boxejador català que va competir durant la dècada de 1920. El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà la categoria del pes ploma, del programa de boxa. Quedà eliminat en els setzens de final.

## Referències

* ↑ «Luis Bru Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 25 juny 2018].
# Louis Clarke

Louis Clarke (Statesville, 23 de novembre de 1901 - Fishkill, 24 de febrer de 1977) va ser un atleta estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920.
Clarke, que era jueu, va estudiar a la Johns Hopkins University i el 1923 guanyà el títol de les 100 iardes de la NCAA. El febrer de 1924 va establir el rècord del món indoor de les 100 iardes amb un temps de 9.8 segons.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla d'or en els 4x100 metres relleus del programa d'atletisme. Va compartir equip amb Loren Murchison, Frank Hussey i Alfred LeConey.

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.7" (1924)
* 200 metres llisos. 21.5" (1924)
* 4x100 metres llisos. 41.0" (1924) Rècord del Món

## Referències

* ↑ Taylor, Paul. Jews and the Olympic Games: The Clash Between Sport and Politics : with a Complete Review of Jewish Olympic Medallists. Sussex Academic Press, 2004. ISBN 9781903900871.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2012-04-25. [Consulta: 21 octubre 2011].
* 1 2 «Pinky Clarke Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 4 setembre 2018].
* ↑ Al LeConey a trackfield.brinkster.net
# Louis Finet

Louis Casimir Finet (5 de març de 1894 – ?) va ser un genet belga que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar dues proves del programa d'hípica. En la prova de figures per equips guanyà la medalla d'or, mentre en la de figures individual guanyà la de bronze.

## Referències

* ↑ «Louis Finet Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2012. [Consulta: 30 agost 2017].
# Louis Gressier

Louis Gressier (francès: Louis Auguste Gressier) (Boulogne-sur-Mer, 12 de maig de 1897 - Boulogne-sur-Mer, 14 de gener de 1959) fou un remer francès que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de plata en la prova del quatre amb timoner del programa de rem.

## Referències

* ↑ «Louis Gressier Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2012. [Consulta: 18 gener 2018].
# Lubomír Zajíček

Lubomír Zajíček (Brno, 15 de febrer de 1946 - Brno, 14 de maig de 2013) fou un jugador de voleibol txec que va competir sota bandera txecoslovaca durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic,fou sisè en la mateixa competició. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa de voleibol de 1971. A nivell de clubs guanyà quatre edicions de la lliga txecoslovaca, 1965 i 1967 amb el Spartak Brno ZJŠ i 1973 i 1975 amb el Dukla Liberec.

## Referències

* ↑ «Lubomír Zajíček Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 29 setembre 2019].
* ↑ «Lubomír Zajíček». cvf.cz. [Consulta: 29 setembre 2019].
# Ludovico Bidoglio

Ludovico Bidoglio (Buenos Aires, 5 de febrer de 1900 - Buenos Aires, 25 de desembre de 1970) fou un futbolista argentí, que jugava de defensa, que va competir entre 1916 i 1931.
A nivell de clubs va ser jugador del Club Sportivo Palermo (1916-1917 i 1920-1921), Asociación Atlética Eureka (1918-1919) i Boca Juniors (1922-1931). Amb aquest darrer club guanyà, entre d'altres títols, cinc lligues argentines de futbol, el 1923, 1924, 1926, 1930 i 1931.
Amb la selecció nacional jugà 34 partits entre 1921 i 1928. El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla de plata en la competició de futbol. En el seu palmarès també destaquen dues edicions del Campionat Sud-americà de futbol, el 1925 i 1927.

## Referències

* ↑ Ludovico Bidoglio a national-football-teams.com
* ↑ Ludovico Bidoglio a historiadeboca.com.ar
* ↑ Argentina - Record International Players a rsssf.com
* ↑ «Ludovico Bidoglio Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2012. [Consulta: 18 octubre 2018].
# Léon Flament

Léon Flament (26 de maig de 1906 - valor desconegut) fou un remer belga que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formant equip amb François de Coninck i Georges Anthony guanyà la medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «Léon Flament Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de setembre 2011. [Consulta: 4 agost 2018].
# Maarten Hendrik van Dulm

Maarten Hendrik van Dulm (Arnhem, 4 d'agost de 1879 - Wassenaar, 25 d'abril de 1949) va ser un vicealmirall de l'Armada Reial dels Països Baixos i tirador d'esgrima i neerlandès que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la competició de sabre per equips, mentre en la de sabre individual quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, fou cinquè en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima.
El 1900 s'incorporà a l'Armada Reial dels Països Baixos i entre 1919 i 1022 va ser el redactor del diari naval (Marineblad). El 1924 fou nomenat comandant, exercint la seva tasca en diversos vaixells de l'Armada. El 1932 fou cap de l'Estat Major de la Marina a les Índies Orientals Neerlandeses durant 11 mesos. Entre l'abril de 1934 i el març de 1936 va ser capità general de la flota holandesa a les Índies Orientals i cap del Departament de la Marina a Batàvia.
El 1937 va presidir el Comitè Internacional per a la No Intervenció a Espanya, a Londres. En retirar-se, el 10 de desembre de 1938, va ser distingit com a Cavaller de l'Orde del Lleó i Comandant de l'Orde d'Orange-Nassau.

## Referències

* ↑ (neerlandès) Het falen van de Nederlandse gewapende neutraliteit, september 1939 - mei 1940, T. van Gent, 2009, dissertation at the Institutional repository of the University of Amsterdam
* 1 2 «Maarten van Dulm Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 22 març 2018].
# Mamoru Shiragami

Mamoru Shiragami (japonès: 白神守) (Taiwan, 28 de febrer de 1944 - març 2014) és un ex-jugador de voleibol japonès que va competir durant la dècada de 1960. El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol.

## Referències

* ↑ «Mamoru Shiragami Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 27 setembre 2019].