OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Air Mauritius

Air Mauritius, nom comercial d'Air Mauritius Limited, és l'aerolínia de bandera de Maurici. Té la seu a Port Louis i la seva base principal a l'Aeroport Internacional Sir Seewoosagur Ramgoolam. A juliol del 2019, la seva flota incloïa dos Airbus A319-100, dos Airbus A330-200, dos Airbus A330-900neo, tres Airbus A340-300, dos Airbus A350-900, tres ATR 72-500 i dos helicòpters Bell 206 JetRanger.

## Referències

* ↑ «Profile for Air Mauritius» (en anglès). Centre for Aviation. Arxivat de l'original el 31 octubre 2012. [Consulta: 5 setembre 2012].
# Matavius

El matavius (en castellà berenjeno, en anglès listel) és generalment un llistó de fusta (també poden ser de PVC o altres derivats plàstics) de secció en forma de triangle rectangle que es col·loca a les cantonades dels encofrats per tal que les peces de formigó resultin amb els caires aixamfranats.
Es poden utilitzar també per fer formes decoratives o per la creació de trencaaigües en lloses i/o forjats de formigó.

## Referències

* ↑ Definició a construmatica
* ↑ «Cantoneres de plàstic». Arxivat de l'original el 2010-06-18. [Consulta: 13 maig 2010].
# York Springs

York Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 574 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, York Springs tenia 574 habitants, 186 habitatges, i 129 famílies. La densitat de població era de 1.108,1 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 186 habitatges en un 41,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 30,6% no eren unitats familiars. En el 21,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 16% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.250$ i la renda mediana per família de 41.071$. Els homes tenien una renda mediana de 28.173$ mentre que les dones 24.583$. La renda per capita de la població era de 14.379$. Entorn del 9,5% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- York Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- York Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Club de Gimnasia y Tiro de Salta

El Club de Gimnasia y Tiro de Salta és un club de futbol argentí de la ciutat de Salta, a la província de Salta. El club va ser fundat el 29 de novembre de 1902 amb el nom de Club Atlético Salteño, essent el degà de la seva província. Ingressà al Campionat de Salta de futbol que ha guanyat en dinou ocasions (1937, 1939, 1942, 1943, 1945, 1947, 1948, 1950, 1951, 1952, 1958, 1960, 1977, 1980, 1984, 1989, 1990, 1998, 2008) i la Copa Confraternidad Salta-Jujuy (1991):
Juga a l'estadi Gigante del Norte, també anomenat Monumental de la Vicente López, que té una capacitat per a 32.300 espectadors, i és entre els carrers Leguizamón, Vicente López, Entre Ríos i Virrey Toledo. Va ser inaugurat el 20 d'abril de 1994 amb un partit de preparació per al Mundial de 1994 entre Argentina i el Marroc.

## Referències

* ↑ Gimnasia y Tiro. Partidos y noticias
* ↑ «Así festejaron los hinchas de Gimnasia y Tiro los 113 años: mirá el video». Arxivat de l'original el 2016-01-28. [Consulta: 25 febrer 2018].
* ↑ Estadio de Gimnasia y Tiro de Salta
* ↑ Estadio El Gigante del Norte

## Enllaços externs

* El Gigante de Salta Arxivat 2013-10-04 a Wayback Machine.
* Història del club Arxivat 2011-07-17 a Wayback Machine.
# Clàssica Ciutat de Pàdua

La Clàssica Ciutat de Pàdua (en italià: Classica Città di Padova) va ser una cursa ciclista femenina italiana, d'un sol dia, que es disputava anualment a Pàdua, al Vèneto. Es va organitzar de 2008 a 2013.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2008 | Annalisa Cucinotta | Rasa Leleivytė | Vania Rossi |
| 2009 | Monia Baccaille | Kirsty Broun | Alessandra D'Ettorre |
| 2010 | Noemi Cantele | Valentina Scandolara | Alison Testroete |
| 2011 | No disputada |
| 2012 | Carmen Small-McNellis | Simona Frapporti | Monia Baccaille |
| 2013 | Giorgia Bronzini | Trixi Worrack | Marta Tagliaferro |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitodelciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Clàssica Memorial Txuma

La Clàssica Memorial Txuma (en euskera Klasika Txuma) és una cursa ciclista que es disputava anualment pels voltants d'Erandio, a Euskadi. La primera edició data del 1995. Des del 2005 formà part de l'UCI Europa Tour, amb categoria 1.2, fins al 2007, últim any que es va córrer.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1995 | Carlos Zelaia | Iñigo Roldan | Iñaki Barrenetxea |
| 1996 | Yvan Becaas | Óscar Freire | Pedro Pérez Zabal |
| 1997 | Gorka Gerrikagoitia | Marcel Gono | Txema del Olmo |
| 1998 | Aitor Silloniz | Jonathan Hall | Josep Jufré |
| 1999 | Marius Sabaliauskas | Sergiy Matveyev | Juan Fuentes |
| 2000 | Rubén Plaza | David Herrero | Adolfo García Quesada |
| 2001 | Iñigo Urretxua | Julen Fernandez | Jonathan Gonzalez |
| 2002 | Javier Ramírez Abeja | Alberto Hierro | Moisés Dueñas |
| 2003 | Jurgen Van Den Broeck | Luis Pérez Romero | Mikel Elguezabal |
| 2004 | Eugenio Pineda | Oleg Zhukov | Ander Azpitarte |
| 2005 | Nikolai Trussov | Francisco Terciado | Pieter Duyck |
| 2006 | Mikhail Ignatiev | Anton Mindlin | Diego Milán |
| 2007 | Boris Shpilevsky | Maurizio Biondo | Ivan Gilmartin |

## Referències

* ↑ «Clasica Internacional Txuma (Esp) - Cat.1.2». [Consulta: 1r novembre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Clàssica Xavi Tondo

La Clàssica Xavier Tondo és una competició ciclista d'un dia que es disputa a Valls a Catalunya. Forma part de la Copa d'Espanya de ciclisme.
Creada al 2016, la cursa ret homenatge al ciclista vallenc Xavier Tondo mort en un accident al 2011.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2016 | Antonio Angulo | Alejandro Iglesias | Fernando Barceló |
| 2017 | Alexander Grigoriev | Arnau Solé | Christofer Jurado |

## Referències

* ↑ «Presentada la I Clásica Xavi Tondo». rfec.com, 31-03-2016 [Consulta: 26 setembre 2017]. Arxivat 27 de setembre 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-09-27. [Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «1era Clàssica Xavi Tondo». ciclisme.cat. [Consulta: 26 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Columbari de Vila-rodona

El Columbari de Vila-rodona és un monument funerari romà protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Vila-rodona (Alt Camp).

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, de 10,10 x 6 metres del segle i. Les cares est i oest presenten característiques i dimensions similars: damunt d'una base de morter i pedres hi ha un estilobat decorat amb 7 arcuacions. Tanca el conjunt un repeu sobre el qual recolzen 4 columnes amb capitells, damunt dels quals hi ha la cornisa. La resta dels murs són d'època medieval, i la porta oberta al mur est és d'època moderna. La façana nord és la millor conservada, excepció feta de la petita porta que es va obrir a l'absis. Apareixen sobre la base 4 arpuacions amb columnes. La cara sud és medieval. A l'interior encara es conserva l'absis, a la paret del qual s'obren els 6 nínxols, 3 a cada banda, que guardaven les urnes cineràries. La construcció és de petits carreus amb juntes de morter.

## Història

El columbari constitueix la resta romana més important de Vila-rodona. L'element es pot relacionar amb el ritu religiós funerari de la incineració, practicat pels romans. La manca d'un estudi rigorós i d'una excavació sistemàtica a la propera vila de la Font del Pla dificulta una interpretació coherent de la història concreta d'aquest monument, tot i que se'n pot establir una datació aproximada al segle i a través de la seva estructura formal i pels fragments de ceràmica sigil·lata trobats als voltants. L'any 1976 el Columbari va ser adquirit pel municipi. Aleshores s'inicià un procés d'intervenció i restauració, a càrrec de l'arquitecte municipal J. Ferrer Bosch, que es va presentar al públic el 3 de novembre de 1984.
Aquesta restauració consolidà les estructures existents i intentà recuperar les parts restants de manera que s'oferís la imatge més semblant possible a l'original romana. Seguint aquest criteri, s'eliminaren les modificacions d'èpoques posteriors d'escàs interès arquitectònic, una reconstrucció medieval i una porta més recent, practicada al mur est. En canvi el mur sud, també medieval, es respectà. També es construí un mur que envolta el conjunt.

## Referències

* «Columbari romà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Columbari de Vila-rodona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «EL COLUMBARI ROMÀ DE VILA-RODONA. Descripció del monument, diagnosi de l'estat i circumstàncies actuals, i proposta d'un projecte futur», Maria de la Serra Rabadà Llort, La Resclosa 21, 2017, 23 pp, [ PDF, en línia], accessible des de Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACÓ). [Consulta: 10-07-2020]
* «El columbari de Vila-Rodona. Patrimoni de Catalunya-14», Espais: revista del Departament de Política Territorial i Obres Públiques, Núm. 7, 1987, article tècnic de 2 pàgines [ PDF, en línia], accessible des de Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACÓ). [Consulta: 10-07-2020].
* Columbari romà a la Ruta del Cister, (català), (castellà), (francès), (anglès). [Accedit: 10-07-2020].
# Coll de Prat Porceller

El Coll de Prat Porceller és una collada pirinenca que es troba a 1.972,8 metres d'altitud, a cavall del terme municipal de les Valls de Valira, de l'Alt Urgell, i de la Parròquia d'Andorra de Sant Julià de Lòria.
És a llevant del poble de Civís i al sud-oest del santuari de Canòlic, al sud del Coll de Vista i al nord del Bony de la Caubera. Comunica el poble de Civís, amb el Bosc de Caubera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Corallorhiza

Corallorhiza o orquídies d'arrel de corall és un gènere d'orquídies. La majoria de les espècies no tenen fulles, però les arrels, amb forma de corall, estableixen relacions simbiòtiques amb fongs, anomenades micorrizes, que els permeten obtenir els nutrients del sòl per micoheterotròfia. A causa d'aquesta dependència no es poden cultivar.
La majoria d'espècies d'aquest gènere no tenen clorofil·la i no depenen de la fotosintesi per obtenir energia. Una excepció és l'espècie Corallorhiza trifida, que té una mica de clorofil·la.
A excepció de C. trifida, que és circumboreal, aquest gènere està restringit al Nou Món.

## Llista d'espècies

| Corallorhiza anandae Corallorhiza arizonica Corallorhiza arizonica Corallorhiza bentleyi Corallorhiza bigelovii Corallorhiza bigelovii Corallorhiza bulbosa Corallorhiza corallorrhiza | Corallorhiza ekmanii Corallorhiza macrantha Corallorhiza maculata Corallorhiza mertensiana Corallorhiza odontorhiza Corallorhiza striata Corallorhiza trifida Corallorhiza wisteriana |

## Galeria fotogràfica

* C. maculata
* C. mertensiana

## Referències

* ↑ Zimmer, K., et al. (2008). The ectomycorrhizal specialist orchid Corallorhiza trifida is a partial myco-heterotroph. Arxivat 2011-04-06 at Archive.is New Phytologist 178:2 395-400.
* Freudenstein, J.V., A Monograph of Corallorhiza. Harvard Papers in Botany 10:5-51, 1997
# Corydoras griseus

Corydoras griseus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras griseus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Holly, M. 1940. Vier noch nicht beschriebene Corydoras Arten. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 77: 107-112.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Costura

La costura és el mètode pel qual s'uneixen dues o més teles en perforar i entrellaçar un fil a través d'elles, normalment amb ajuda d'una agulla. També pot usar-se per a unir pells, lona o altres materials flexibles. El seu ús és gairebé universal entre les poblacions humanes i es remunta al paleolític (30.000 aC).
La costura és usada principalment per a produir roba i articles per a la casa, com ara cortines, roba de llit, tapisseria i estovalles. La majoria de les costures en el món de la indústria són fetes amb màquines de cosir. Per confeccionar uns pantalons texans, per exemple són necessàries més de cinc màquines de cosir diferents. Algunes persones cusen roba per a si mateixes i per a la seva família. Més sovint les costures casolanes són per a reparacions com ara apedaçar una costura esquinçada o reemplaçar un botó perdut. Una persona que fa de cosir el seu ofici pot ser coneguda com a modista o sastre. La costura "senzilla" es fa per raons funcionals: fer o apedaçar roba. La costura "ornamental" és principalment decorativa, i inclou tècniques com ara arrufat, niu d'abella (punt Smock), brodat i aplicacions. La costura és la base de moltes artesanies, com ara l'encoixinat i la labor de retalls (també coneguda amb l'anglicisme patchwork).

## La costura i el gènere

Tradicionalment les feines de costura s'han dissociat en gènere femení i masculí.
Les modistes s'encarreguen dels arranjaments de roba en general, i de la creació de peces de roba a mida per a dones. El més habitual en l'actualitat és que les comandes de roba a mida per a dona quedin gairebé en exclusiva dins l'àmbit de la creació de vestits de núvia. El més usual és que aquesta professió sigui ocupada per dones, tot i que també la realitzen homes.
Els sastres s'encarreguen de la creació de peces de roba a mida per a homes. La dedicació quasi en exclusiva dels sastres és la creació d'americanes, armilles, pantalons i camises.
Les costureres es troben dins de l'àmbit industrial. L'ofici consisteix a cosir peces ja tallades per així realitzar la peça final. El més habitual, especialment en països de l'Àsia, és que les línies de cosidores siguin gairebé completament ocupades per dones.
Els dissenyadors de moda tant poden ser homes com dones. Malgrat això, la visibilitat en els mitjans de comunicació i la popularitat recau majoritàriament en dissenyadors homes.
A l'Àfrica, especialment en entorns rurals, l'ofici de la costura és sovint fet pels homes. Socialment té més acceptació la visió que és un "ofici d'homes", així com en la cultura occidental té més acceptació la visió que és un "ofici de dones".

## Vegeu també

* Bobina de fil

## Referències

* ↑ Leslie, Catherine Amoroso. Needlework Through History: An Encyclopedia (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2007, p.129. ISBN 0313335486.
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.142. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 28 novembre 2014].
# Colette Alliot-Lugaz

Colette Alliot-Lugaz (Notre-Dame-de-Bellecombe, 20 de juliol de 1947) és una soprano francesa, especialment associada a les interpretacions de papers mozartians.

## Carrera

Va iniciar els seus estudis musicals a Bonneville (Alta Savoia), i després a Ginebra amb Magda Fonay-Besson. Va completar la seua formació al Paris Opéra-Studio amb René Koster i Vera Rosza. Va fer el seu debut com a Pamina, en una producció del Opéra-Studio de La flauta màgica, l'any 1976.
Tot i que Mozart sempre ha estat la pedra de volta del seu repertori (Susanna, Zerlina), gradualment va anar incloent-hi papers com ara Rosina, Annchen, Véronique, així com d'altres rols d'òperes de Monteverdi, Rameau i Haydn.
Va ingressar a l'Opéra National de Lyon, on va cantar una memorable Mélisande l'any 1980. També ha cantat a l'Òpera de París, La Monnaie a Brussel·les, el Festival d'Ais de Provença i el Festival de Glyndebourne.
L'any 1983 va participar en l'estrena de La Passion de Gilles, de Philippe Boesmans, en el paper del patge.

## Referències

* ↑ Macy, Laura Williams. The Grove Book of Opera Singers (en anglès). Oxford University Press, 2008, p. 9 i 10. ISBN 978-0-19-533765-5.

## Bibliografia

* Le dictionaire des interprètes, Alain Pâris, (Éditions Robert Laffont, 1989), ISBN 2-221-06660-X
# Colette Guillopé

Colette Guillopé és una matemàtica i activista francesa pel lloc de les dones a la ciència. S'ha especialitzat en equacions diferencials parcials i mecànica de fluids. És professora a la Universitat de Paris-Est-Créteil-Val-de-Marne, d'on també n'és la responsable de gènere.

## Biografia
### Estudis

Els pares de Colette Guillopé eren professors. Va estudiar a l'École normale supérieure de Fontenay-aux-Roses. Va obtenir un Diploma d'Estudis Avançats. El 1977 es va doctorar al Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS). El 1983 va obtenir una habilitació universitària a la Universitat de París-Sud, que va aconseguir sota la supervisió del professor en matemàtiques Roger Temam.

### Vida professional

Guillopé ensenya i dirigeix les seves investigacions a la Universitat de París-Est-Créteil-Val-de-Marne a l'equip de matemàtiques aplicades que estudia equacions diferencials parcials. Estudia models matemàtics a partir de la mecànica de fluids. També és la responsable de paritat d'aquesta universitat. Va ser presidenta de l'associació Femmes et Mathématiques entre 1996 i 1998 i de l'associació Femmes & Sciences entre 2004 i 2008. Ha estat membre de la junta directiva de l'associació Femmes & Sciences encarregada de les relacions amb el Ministeri d'Educació Superior i Recerca francès. També és la coordinadora de l'associació Women in mathematics a França.

## Distincions

* Oficial de la Legió d'Honor.

## Referències

* 1 2 3 «Colette Guillopé, Number Woman» (en francès). Le Blob l'extra-média. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Colette GUILLOPÉ» (en francès). Universitat Paris-Est-Créteil-Val-de-Marne. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Colette Guillopé, Officer of the Legion of Honour» (en anglès). European Women in Maths. Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Colette Guillopé» (en francès). Mathematics Genealogy Project. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Colette Guillopé, Officer of the Legion of Honour» (en anglès). European Women in Maths, 01-01-2016. Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Décret du 31 décembre 2015 portant promotion et nomination» (en francès). Journal Officiel de la République Française, 01-01-2016.
# Colonització d'asteroides

Els asteroides o més precisament planetes menors s'han considerat durant molt temps com un lloc per a l'assentament humà. La idea és la ciència-ficció clàssica.
L'explotació minera d'asteroides seria per extreure materials preciosos com els metalls del grup del platí i altres minerals metàl·lics necessaris per a la colonització de l'espai, requereixen l'establiment de bases permanents en asteroides de destinació.
La NASA no té intenció de després que s'hagués fet un informe de 21 de novembre de 2003, per enviar robots als asteroides per preparar-se per una possible operació abans de 2060, en el millor dels casos.
A l'abril de 2012, Planetary Resources fundada per alguns multimilionaris estatunidencs (Sergey Brin, Eric Schmidt de Google, el director James Cameron i altres) proposa operar al voltant de 2025 els recursos d'aquests cossos celestes.

## Avantatges

* Un gran nombre de possibles llocs, més de 300.000 asteroides s'han identificat fins al moment.
* Diversos tipus de composicions químiques, inclosos metàl·lics o asteroides carbonosos, una mica de gel que conté aigua, tal com els asteroides troians en l'òrbita de Júpiter que poden ser cometes extints.
* Alguns asteroides propers a la Terra requereixen menys energia (delta-V) per arribar de la Terra que d'arribar a la Lluna
* L'explotació minera d'asteroides serien la base d'una economia d'intercanvi.

## Desavantatges

* Baixa gravetat superficial: Els éssers humans hauran d'adaptar o instal·lar la gravetat artificial.
* La majoria dels asteroides estan lluny del sol i el cinturó d'asteroides és de dos a quatre vegades més lluny del Sol que la Terra. Això vol dir que l'energia solar disponible és 4-16 vegades menor.
* Molts asteroides són només una aglomeració resum de pols i roques, la qual cosa dificulta la seva colonització.

## Asteroides potencialment interessants

* (6178) 1986 DA és un asteroide metàl·lic proper a la Terra.
* (216) Cleopatra és un asteroide del cinturó principal.
Alguns asteroides de tipus C poden contenir condrites carbonatades que el 10% del seu pes en aigua.

## Referències

* David Gump, Space Enterprise: Beyond NASA, Praeger Publishers, 1990, ISBN 0-275-93314-8. (anglès)
* John S. Lewis, Mining the Sky: Untold Riches from the Asteroids, Comets, and Planets, 1997, ISBN 0-201-32819-4 (anglès)
* The Technical and Economic Feasibility of Mining the Near-Earth Asteroids Arxivat 2008-08-15 a Wayback Machine., M. J. Sonter. (anglès)
* Mining Asteroids, IEEE Spectrum, August 2001. (anglès)

## Vegeu també

* Sistema Solar