OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nasr I ibn Ahmad

Nasr (I) ibn Àhmad fou un samànida fill d'Àhmad ibn Àssad el governador de Ferganà i des de 842 de Transoxiana. Nasr fou governador de Samarcanda per compte del seu pare vers 855 a 864 i després va succeir al seu pare com a governador de Transoxiana (govern que tenia seu a Bukharà, però Nasr va restar a Samarcanda). El govern li fou concedit oficialment el 875 pel califa al-Mútamid. Nasr va enviar llavors al seu germà Ismail ibn Ahmad a Bukharà, per sufocar una revolta o invasió d'un exèrcit rebel procedent de Coràsmia dirigits per Hussayn ibn Tàhir at-Taí, que tot i el seu nom Barthold pensa que no era un membre de la dinastia tahírida, i quan va dominar la situació va esdevenir governador.
El 885 Ismaïl es va revoltar contra el seu germà Nasr que per dues vegades va enviar exèrcits per tal de controlar Bukharà i Fergana sense aconseguir-ho tot i la ferocitat de la lluita. Ismaïl I va respectar la possessió vitalícia del seu germà de Samarcanda però quan aquest va morir el 892 Ismaïl va prendre el poder també a Samarcanda (892-907), però la nova capital de l'emirat de Mawara al-Nahr (Transoxiana) fou Bukharà (capitalitat que va esdevenir definitiva). El nou sobirà va obtenir el reconeixement del califa abbàssida.
Un possible fill seu, Ibrahim ibn Nasr ibn Ahmad, es va revoltar el 947 sense èxit contra Nuh I ibn Nasr (943-954).

## Enllaços externs

* السامانيون/بنو سامان, Els Samànides / Els Banu Saman(àrab)
* Ehsan Yarshater, Formació de les dinasties locals Arxivat 2010-12-08 a Wayback Machine. (anglès)
# Abu-l-Àbbas Mamun ibn Muhàmmad

Abu-l-Àbbas Mamun ibn Muhàmmad fou el fundador de la dinastia mamúnida de Coràsmia.
Se suposa que era governador (padishah o amir) de Gurgandj probablement com a vassall samànida. La ciutat havia prosperat comercialment a costa de la capital regional Kath, on residien els sobirans anomenats xas de la dinastia afrígida. El 994 els mamúnides donaren suport al general turc samànida rebel Abu Ali al-Simdjuri, mentre els afrígides donaven suport a l'emir samànida Nuh II ben Mansur (976-997) i es suposa que fou en el marc d'aquesta lluita quan Mamun va enderrocar i matar el darrer afrígida Abu Abdallah Muhammad ben Ahmad, que és anomenat "al-Shahid", "el màrtir" per Al-Biruni; Mamun va esdevenir sobirà d'una Coràsmia unificada amb els dos estats, amb el títol de xa de Coràsmia. Els samànides, nominals sobirans de Coràsmia, no van poder fer res en estar ocupats al Khurasan i contra els karakhànides (el 999 foren de fet eliminats pels gaznèvides, si bé encara van resistir fins al 1005).
Mamun fou assassinat pels seus propis guàrdies el 997 i el va succeir el seu fill Abu l-Hasan Ali.

## Bibliografia

* Barthold, Turkestan
# Xah Malik

Yagbhu Abu l-Fawaris Shah Malik ibn Ali fou un sobirà turc dels oghuz amb seu a Djand al baix Sir Darya i a Coràsmia, al segle xi. Portava els lakabs d'Husam al-Dawla i Nizam al-Milla. Era fill de Yagbhu Ali, cap de la fracció dels oghuz oposada a la fracció que tenia per dirigents a la família seljúcida. El títol de yagbhu, tradicional dels oghuz, equivalia a emir o kan.
Per la seva rivalitat amb eel grup rival oghuz, Shah Malik va fer aliança amb el sultà Masud ibn Mahmud de Gazni, en guerra contra els seljúcides i el 1038 el sultà el va nomenar governador de Coràsmia, territori que va ocupar sense dificultat. Però després de la batalla de Dandankan al Khurasan el 23 de maig de 1040, en què Toghril Beg i Čaghri Beg van derrotar els gaznèvides, no va trigar a ser expulsat de Coràsmia (1043) i va fugir al sud cap a Makran, creuant Pèrsia. Va poder arribar a Makran però allí fou capturat mort per orde de Čaghri Beg i la seva nissaga es va extingir. Probablement abans del 1043 Djand ja havia caigut en mans dels cumans o kiptxaks (el que li va impedir retornar a aquesta zona) i després va passar als seljúcides.

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
* R. Grousset, L'empire des steppes.
* Barthold, Turkestan down to the mongol invasion.
# Musa Ka

Musa Ka (+ 1414) fou un amir de Tamerlà i després de Xah Rukh. Al començament del segle xv fou governador de Coràsmia.
El 1405 a la mort de Tamerlà, l'amir Musa Ka governava Coràsmia. Quan els kara tàtars van fugir de Transoxiana, foren capturats i portats a Coràsmia; a partir d'aquest moment hi va haver conflictes entre el governador i els kara tàtars que va derivar en una autèntica guerra civil i Musa Ka es va dirigir al Khurasan junt amb l'amir Nemek (o Nemik) deixant un delegat que aviat fou apartat del poder. El 1406 Musa Ka va enviar a la seva família a Coràsmia i ell mateix estava a punt de tornar-hi; Xah Rukh se'n va assabentar, el va fer arrestar i carregar de cadenes i el va portar a Herat amb ell. El va perdonar i el 1409 el va enviar amb Amirak Ahmad a governat Uzkend. Xaikh Nur al-Din es va revoltar el 1410 i el 1411 va negociar amb els amirs Musa Ka i Dawlat Khoja perquè fessin de mediadors per aconseguir la pau amb Xah Malik; aquests dos amirs van enviar una delegació a Xah Malik, que la va reenviar a Nur al-Din. Xah Malik va aprofitar aquestes negociacions per enviar un servidor que va assassinar Nur al-Din.
El 1412 Xah Rukh va enviar dos amirs a Coràsmia: Alikeh Kukeltaix i Elies Khoja, amb un exèrcit, i Musa Ka de Transoxiana amb 5000 homes. Els dos exèrcits es van trobar ja en territori de Coràsmia. El 1414 Amirak Ahmad es a revoltar i fou combatut per Ulugh Beg que es va dirigir a la zona i va conquerir la fortalesa clau d'Akhsi; Amirak Ahmad va fugir a les muntanyes; Ulugh Beg va arribar a Andijan on va establir com a governadors a Musa Ka i Muhammad Taban i va tornar a Samarcanda. Poc després Amirak Ahmad va baixar de les muntanyes i es va dirigir a Andijan amb ajut d'un exèrcit auxiliar d'uns pocs milers d'homes que li havia deixat el kan de Mogolistan. Musa Ka, Muhammad Taban i Ali Kutxin van sortir de la ciutat per presentar batalla i van acampar a la rodalia d'Ux; no tenien notícies de l'enemic i no van prendre precaucions i Amirak Ahmed es va aprofitar d'aquest fet i va fer un atrac sorpresa; els tres principals caps enemics van morir junt amb alguns altres; les forces foren derrotades

## Referències

* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accessible a Google books, pàgs. 81, 82
* ↑ Ibid., pàg. 100
* ↑ Ibid., pàg. 156
* ↑ Ibid., pàgs. 203 a 206
* ↑ Ibid., pàgs. 247, 248
* ↑ Ibid., pàg. 249
# Rafetus euphraticus

Rafetus euphraticus és una espècie de tortugues de la família Trionychidae i en el gènere Rafetus.

## Descripció

Aquesta és una de les espècies considerades entre les grans. Poden arribar a aconseguir 68 cm de longitud.

## Hàbitat

Aquesta tortuga és natural de l'Orient Mitjà. Habita en la conca del Tigris i l'Eufrates, des del sud-est de Turquia fins a l'Iran i Israel. Habita en els rius i rierols de fons fangós i poc corrent. No freqüenta les parts profundes dels rius de corrent ràpid. Se la veu als dipòsits d'aigua adjacents als rius i a les llacunes.

## Alimentació

S'alimenta de peixos, amfibis i petits invertebrats.

## Reproducció

Les preses d'aigua limiten les zones de poca profunditat i les ribes on poden fer els nius, a més d'aïllar les poblacions.
# Otonycteris leucophaea

Otonycteris leucophaea és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a l'Iran, Tadjikistan, Kirguizstan, Turkmenistan, Afganistan, Pakistan i Caixmir. El seu hàbitat natural són paisatges àrids, utilitzen divisions de roca i edificis humans com dormidors de dia. No hi ha amenaces significatives per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Otonycteris leucophaea» (en anglès). Russian Bat Research Group. [Consulta: 10 març 2014].
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Nasser Al Sabah

El xeic Nasser Al Muhammad Al Ahmad Al Sabah (àrab: ناصر المحمد الأحمد الجابر الصباح, Nāṣir al-Muḥammad al-Aḥmad al-Jābir aṣ-Ṣabāḥ) (Al-Kuwait, 1940) va ser el primer ministre de l'estat de Kuwait des de 2006 fins a 2011. Va ser investit en el càrrec el 7 de febrer de 2006 pel seu oncle, l'emir Sabah Al Ahmad Al Jabir Al Sabah, a qui va succeir en el càrrec.
Es va graduar de la Universitat de Ginebra (Suïssa) en Ciència Política i Economia. Abans de convertir-se en primer ministre, va ser ambaixador a l'Iran i Afganistan. També va ocupar el càrrec de ministre d'Informació, d'Assumptes Socials i Ocupació, de Relacions Exteriors i ministre de la Cort Reial. L'Emir reelegí al xeic Nasser com primer ministre el 6 de març de 2007. El 3 de novembre de 2007, el president del Parlament Jassem Al Kharafi va dir a la televisió panàrab Arabiya en una entrevista que tenia dubtes sobre les decisions del primer ministre. Una transcripció de l'entrevista va ser publicada en el diari Alrai, que incloïa el comentari d'Al Kharafi que massa remodelacions requereixen "una revisió i una avaluació de les mesures que s'han de prendre." Al Kharafi va dir que la reorganització no hauria d'haver estat postergada per tot l'estiu i indicava una "política de pedaços" pels problemes, en lloc de resoldre'ls. Va dimitir en 2011 enmig de les protestes de la primavera àrab.

## Referències

* ↑ «Kuwait's prime minister resigns after protests». BBC News, 28-11-2011 [Consulta: 5 març 2017].
* ↑ «Nasser Al-Mohammed Al-Ahmed Al-Sabah». World Heritage Encyclopedia [Consulta: 5 març 2017].
* ↑ Katzman, Kenneth. Congressional Research Service. Kuwait: Security, Reform, and U.S. Policy (en anglès), 30 agost 2013 [Consulta: 14 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Nasser Al-Mohammed Al-Ahmed Al-Jaber Al-Mubarak Al-Sabah Arxivat 2017-06-08 a Wayback Machine.
# Mukia (arna)

Mukia és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrit per Hans Georg Amsel el 1954. Conté només una espècie, Mukia nigroanalis, descrita en el mateix article, que es troba a l'Iran.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 2 març 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Mukia Amsel, 1954» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.
# Mesquita Blava de Tabriz

La mesquita Blava (en àzeri: Göy məscid; en persa: Masjed-e Kabūd) és una important mesquita situada a la ciutat de Tabrīz, a l'Iran. La mesquita, juntament amb altres edificis públics, fou construïda el 1465 per ordre de Jahān-Xah, rei de Qara Qoyunlu.
La mesquita es danyà greument en un terratrèmol de 1779, de la qual només sobrevisqué l'iwan d'entrada. El 1973 Reza Memaran Benam en començà la reconstrucció sota la supervisió del Ministeri de Cultura de l'Iran. Els taulellets, però, encara estan incomplets.
El 9 d'agost de 2007 la mesquita Blava fou inclosa en la Llista indicativa de l'Iran.

## Història

La mesquita Blava de Tabriz, la construí Jahān-Xah, rei de la dinastia Qara Qoyunlu, que feu de Tabriz la capital del regne. Aquest regne cobria una part important dels actuals Iran, Azerbaidjan i Turquia. Fou assassinat per Uzun Hasan (rei d'Aq Qoyunlu) i enterrat en el que sobrevisqué de la mesquita.
El mausoleu es construí a la part sud de la mesquita i és totalment cobert amb altes lloses de marbre en què hi ha gravats versos de l'Alcorà en cal·ligrafia thúluth sobre un fons de valuosos arabescs. El sostre del mausoleu i la sala principal de la mesquita s'esfondraren durant un terratrèmol del 1779 i els reconstruïren al 1973 gràcies als esforços de l'arquitecte Reza Memaran Benam, sota la supervisió de l'Organització Nacional per a la conservació de monuments antics.

## Cal·ligrafia

Les cal·ligrafies cúfica i thúluth, els patrons dels arabescs, i les composicions cromàtiques, els feu el famós cal·lígraf Nematollah-ben-Mohammad-ol-Bavab. L'interior i l'exterior de les parets s'ha cobert amb taulells.

## Galeria d'imatges

* Exterior
* Porta
* Entrada a la Mesquita Blava.
* L'entrada a la nit
* Vista del conjunt
* Interior
* Interior
* Una de les portes
* la Mesquita Blava en 1969
* L'interior a la nit
* L'interior a la nit
* La tomba de Jahān Shāh al sud de la mesquita
* Pinturas de la mezquita
* Les ruïnes de la Mesquita Blava, Eugène Flandin 1841
* Pintura de la Mesquita Blava d'un turista francès, Jules Laurens, 1872.

## Vegeu també

* Basar de Tabriz.
* Tabriz.
* Mesquita del Xa.

## Referències

* ↑ «Kaboud Mosque». UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 3 desembre 2013].
* 1 2 3 «The Blue Mosque». Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 10 maig 2015].

## Enllaços externs

* La Mezquita Azul (Mezquita Kaboud) en la página web de la UNESCO.
* Tishineh.
# Otagh-e-Tarik

Otagh-e-Tarik (persa: اتاق تاریک), comercialitzada en anglès com The Dark Room, és una pel·lícula dramàtica iraniana del 2018 dirigit, escrit i produït per Rouhollah Hejazi. El tema d'aquesta pel·lícula és la persecució i la violació de nens a l'Iran. Hejazi va assistir al trenta-sisè Festival Internacional de Cinema de Fajr tres anys després del seu darrer llançament, Death of the Fish.

## Trama

Farhad i Haleh i el seu fill Amir, de quatre anys, es traslladen a un nou complex d'habitatges. Un dia, Amir es perd al desert davant del complex. Els seus pares el troben, però Amir sembla molest i Farhad sospita que algú ha abusat del seu fill.

## Repartiment

* Saed Soheili - Farhad
* Sareh Bayat - Haleh
* Alireza Mirsalari - Amir
* Morvarid Kashian - Pegah
* Amir Reza Ranjbaran - Peyman

## Guardons

| Premi/Festival | Categoria | Receptor(s) | Resultat |
| Festival Internacional de Cinema de Kerala | Suvarna Chakoram (Millor pel·lícula) | Otaghe Tarik | Guanyador |
| Festival de Cinema de Hanoi | Millor pel·lícula | Otaghe Tarik | Guanyador |
| Festival de Cinema de Hanoi | The Best Actor | Saed Soheili | Nominat |
| Belgrade Film Festival | Millor pel·lícula | The Dark Room | Nominat |
| Asian Film Festival Barcelona | Millor guió (secció Panorama) | The Dark Room | Guanyador |

## Referències

* ↑ admin. «The Dark Room – 23rd International Film Festival of Kerala». Arxivat de l'original el 2021-11-30. [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ Kerala, 23rd International Film Festival of. «23rd International Film Festival of Kerala – IFFK2018 at Thiruvananthapuram».
* ↑ “Reza”, millor pel·lícula del Asian Film Festival Barcelona 2019, Casa Asia, 1 de novembre de 2019

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
# Reial Acadèmia Danesa de Música

La Reial Acadèmia Danesa de Música (en danès: Det Kongelige Danske Musikkonservatorium) és una acadèmia nacional localitzada a Copenhaguen. Va ser fundada el 1825 per Giuseppe Siboni de Forlì i fundada formalment el 1867 pel compositor Niels Gade. És la institució d'educació professional musical més antiga de Dinamarca, així com la més gran, amb aproximadament 400 estudiants l'any. La reina Margarida II de Dinamarca és promotora de la institució.

## Referències

* ↑ «Informació sobre el centre educatiu» (en anglès). [Consulta: 15 novembre 2014].
# Cuculus

Cuculus és un gènere d'ocells de la família dels cucúlids (Cuculidae ).

## Taxonomia

El gènere Cuculus va ser introduït l'any 1758 pel naturalista suec Carl Linnaeus en la 10a edició de la seva Systema Naturae. La paraula llatina per a "cucut". El tipus espècie de cucut comú (Cuculus canorus).
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 11 espècies:
* cucut comú (Cuculus canorus).
* cucut negre (Cuculus clamosus).
* cucut de Sulawesi (Cuculus crassirostris).
* cucut africà (Cuculus gularis).
* cucut de Horsfield (Cuculus horsfieldi).
* cucut de la Sonda (Cuculus lepidus).
* cucut alacurt (Cuculus micropterus).
* cucut menut (Cuculus poliocephalus).
* cucut de Madagascar (Cuculus rochii).
* cucut oriental (Cuculus saturatus).
* cucut pit-roig (Cuculus solitarius).

## Referències

* ↑ Linnaeus, Carl. Systema Naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (en latin). 1. 10th. Holmiae (Stockholm): Laurentii Salvii, 1758, p. 110.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 124. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ «Cuckoo». A: . Online. Oxford University Press. requereix subscripció o ser soci de la biblioteca pública del Regne Unit
* ↑ Check-List of Birds of the World. 4. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1940, p. 14.
* ↑ «Turacos, bustards, cuckoos, mesites, sandgrouse». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 5 agost 2021].
# La risurrezione di Lazzaro

La risurrezione di Lazzaro (La resurrecció de Llàtzer) és un oratori compost per Lorenzo Perosi estrenat a La Fenice de Venècia el 28 de juliol de 1898 amb un resultat apoteòsic. Va ser dedicat al director Giuseppe Gallignani.

## Origen i context

La lletra fou extreta de l'Evangeli de Sant Joan, excepte alguns versicles, i amb l'agregació, en canvi, d'alguna coral treta d'altres punts dels llibres sagrats. Perosi posa en escena al mateix Jesucrist, conduït per un narrador entre variables companyies, entre elles dues femenines, Marta i Maria, mentre que el cor fa d'un ésser col·lectiu i participant, inspirat en la tragèdia grega, només que aquí el final és un triomf de l'amor sobre la mort: qui estima demanda la immortalitat i el Gran Amat de la faula, Crist, així ho promet als seus seguidors, és a dir als seus enamorats.

## Representacions

L'estrena va ser molt reeixida i es van fer set audicions, quatre més de les projectades, obtenint un benefici de 12.000 lires que foren entregades als pobres. Del 5 al 9 d'abril de 1899 es representà a Viena, el 5 de maig al Metropolitan Opera House de Nova York. el 5 de juny a Buenos Aires.
A Catalunya s'estrenà al Gran Teatre del Liceu el 3 de març de 1907 amb els cors de l'Orfeó Barcelonès.

## Seccions

* Preludio
* La malattia di lazzaro
* La dilezione - la consolazione

## Referències

* 1 2 «Cronologia della vita, delle opere e delle attività artistiche». Il Coro Polifonico “Lorenzo Perosi” di Misterbianco. Arxivat de l'original el 2013-06-03. [Consulta: 13 juny 2013].
* 1 2 Matamoro, Blas. «Ressenya del disc». diverdi.com.
* ↑ «Llibret de l'estrena». Ricordi.
* 1 2 Cesare «Desfilada de la quinzena. Roma». La Vanguardia, 08-09-1898.
* ↑ «Estrena al Liceu». La Vanguardia, 01-03-1907.
* ↑ «Gravació en disc». Jupiter Classics.
# Hirundapus

Hirundapus és un gènere d'ocells de la família dels apòdids (Apodidae). Aquests falciots habiten en Àsia, des del sud de Sibèria fins a les illes del sud-est asiàtic.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 4 espècies:
* falciot cuaespinós gorjablanc (Hirundapus caudacutus).
* falciot cuaespinós porpra (Hirundapus celebensis).
* falciot cuaespinós de la Cotxinxina (Hirundapus cochinchinensis).
* falciot cuaespinós gegant (Hirundapus giganteus).

## Referències

* ↑ «Apodidae». aviansystematics.org. The Trust for Avian Systematics. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. Londres: Christopher Helm Publishers, 2010, p. 193. ISBN 978-1408125014.
* ↑ «Owlet-nightjars, treeswifts, swifts – IOC World Bird List». [Consulta: 11 maig 2024].
# Bel Zaballa

Bel Zaballa i Madrid (Vilafranca del Penedès, 1983) és una periodista i escriptora catalana. És llicenciada en dret i en periodisme per la Universitat Pompeu Fabra i postgraduada en assessorament lingüístic i serveis editorials per la Universitat de Barcelona. Ha treballat a Vilaweb, El Temps, Enderrock i Media.cat.

## Publicacions

* Manuel de Pedrolo. La llibertat insubornable (Sembra Llibres, 2018)
* El futur del català depèn de tu (amb Carme Junyent) (La Campana, 2020)

### Obres col·lectives

* A Ovidi Montllor. Un temps, una estima, una idea (Lo Diable Gros, 2016)
* Nosaltres les fusterianes (Tres i Quatre, 2017)

## Referències

* ↑ «Bel Zaballa – Sembra Llibres». [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ «Presentació “Manuel de Pedrolo. La llibertat insubornable” de Bel Zaballa». [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ «Bel Zaballa: "L'obra de Pedrolo respon a una situació concreta i no es pot deslligar del que passava en aquest país durant aquells anys"», 29-05-2018. [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ Junyent, Carme; Zaballa, Bel. El futur del català depèn de tu. Penguin Random House Grupo Editorial España, 2020-09-03. ISBN 978-84-16863-86-0.
* ↑ Diari, Eix. «A Ovidi Montllor. Un temps, una estima, una idea.». [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ «La presentació de 'Nosaltres les fusterianes' homenatja Patrícia Gabancho en presència de Carme Forcadell». [Consulta: 12 gener 2022].
# Hydropsalis

Hydropsalis és un gènere d'ocells de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae).

## Taxonomia

El gènere va ser introduït l'any 1832 pel naturalista alemany Johann Georg Wagler. Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.4, 2013) aquest gènere està format per quatre espècies:
* enganyapastors cuablanc (Hydropsalis cayennensis).
* enganyapastors cuapintat (Hydropsalis maculicaudus).
* enganyapastors trident (Hydropsalis climacocerca).
* enganyapastors cua de tisora (Hydropsalis torquata).

## Referències

* ↑ Wagler, Johann Georg «Neue Sippen und Gattungen der Säugthiere und Vögel» (en german). Isis von Oken, vol. 1832, 1832.
* ↑ Gray, George Robert. Catalogue of the Genera and Subgenera of Birds Contained in the British Museum. Londres: British Museum, 1855, p. 11.
* ↑ Check-List of Birds of the World. 4. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1940, p. 217.
* ↑ «Frogmouths, Oilbird, potoos, nightjars». IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2022. [Consulta: 7 juliol 2022].
# Lichenostomus

Lichenostomus és un dels gèneres d'ocells de la família dels melifàgids (Meliphagidae), que forma part de l'ordre dels passeriformes. La major part d'aquests menjamels habiten en Austràlia, i uns quants a Nova Guinea.
El gènere antigament contenia vint espècies, però es va dividir després que una anàlisi filogenètica molecular publicada el 2011 mostrés que el gènere era polifilètic. Els antics membres van ser traslladats als sis nous gèneres: Nesoptilotis, Bolemoreus, Caligavis, Stomiopera, Gavicalis i Ptilotula.
D'acord amb la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.2, 2020) aquest gènere està format per dues espècies:
* Lichenostomus cratitius - menjamel de boqueres.
* Lichenostomus melanops - menjamel crestagroc.
El nom de Lichenostomus va ser introduït per l'ornitòleg alemany Jean Cabanis el 1851. La paraula deriva del grec leikhēn que significa liquen o callós i estoma que significa boca.

## Referències

* 1 2 Nyári, Á.S.; Joseph, L. Emu, 111, 3, 2011, pàg. 202–211. DOI: 10.1071/mu10047.
* ↑ «Honeyeaters». World Bird List Version 6.1. International Ornithologists' Union. [Consulta: 29 gener 2016].
* ↑ Cabanis, Jean Louis. Museum Heineannum (Volume 1) (en alemany). Halberstadt, 1851, p. 119.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 226. ISBN 978-1-4081-2501-4.