# Llista de patriarques de l'Església d'Orient

El patriarca de l'Església d'Orient, també conegut com a patriarca de Babilònia, patriarca d'Orient, catolicós-patriarca d'Orient o gran metropolità d'Orient, és el patriarca o líder i bisbe en cap, de vegades anomenat catolicós o líder universal, de l'Església d'Orient. El títol data dels primers segles del cristianisme dins de l'Imperi sassànida, i l'església ha estat coneguda amb diversos noms, com ara Església d'Orient, Església Nestoriana, Església Persa, Església Sassànida o Església Siriana Oriental. Als segles xvi i xvii, l'església, a partir d'aleshores restringida al seu solar assiri original, a l'Alta Mesopotàmia, va experimentar una sèrie d'escissions, donant lloc a un seguit de patriarques i llinatges en competència. Avui, les tres esglésies principals que van sorgir d'aquestes divisions, l'Església Assíria de l'Orient, l'Església Antiga de l'Orient i l'Església Catòlica Caldea, tenen cadascuna el seu propi patriarca: el patriarca de l'Església Assíria d'Orient, el patriarca de l'Antiga Església d'Orient i el patriarca de Bagdad dels Caldeus, respectivament.

## Llista de patriarques fins al cisma de 1552

Segons la llegenda de l'Església, es diu que l'Apostolat d'Edessa (Assíria) va ser fundat pels apòstols Shimun Keepa (sant Pere), Thoma Shlikha (sant Tomàs), Tulmay (sant Bartomeu) i, especialment, per Mar Addai (sant Tadeu), un dels Setanta deixebles. Tadeu hauria estat martiritzat cap al 66.

### Primers bisbes

* 1. Thoma Shliha o Tomàs (c. 34-50)
* 2. Addai Shliha o Tadeu (c. 50-66)
* 3. Aggai (c. 66-81), primer successor en l'apostolat del seu director espiritual, l'apòstol Mar Addai, un dels Setanta deixebles; al seu torn, va ser el director espiritual de Mar Mari, el seu successor
* 4. Palut d'Edessa (c. 81-87), rebatejat Mari (c. 87-121); durant el seu pontificat es va establir formalment un bisbat a Selèucia-Ctesifont
* 5. Abris, Abres o Ahrasi (121-148)
* 6. Abraham I de Kaskar (148-171)
* 7. Yaʿqob I o Jacob I (c. 172-190), fill del seu predecessor Abraham
* 8. Ebid M'shikha (191-203)
* 9. Ahadabui (204-220), primer bisbe d'Orient a obtenir l'estatus de catolicós; ordenat l'any 231 a Jerusalem
* 10. Shahaloopa o Shahlufa de Kaskar (220-266)
* 11. Bar Aggai (267-c. 280)

### Bisbes de Selèucia-Ctesifont

Al voltant de l'any 280, els bisbes visitants van consagrar Bar Aggai com a bisbe de Selèucia-Ctesifont, establint així la successió. Amb ell, els caps de l'església van prendre el títol de catolicós.
* 11. Bar Aggai (c. 280-316), mort l'any 329 o 336
* 12. Shemʿon bar Sabbaʿe o Simeó bar Sabas (coadjutor 317-336, catolicós 337-341)
* 13. Shahdost (Shalidoste) (341-342)
* 14. Barbaʿshmin (343-346); la seu apostòlica d'Edessa és completament abandonada l'any 345 a causa de les persecucions contra l'Església d'Orient
** Seu vacant (346-363)
* 15. Tomarsa (363-371)
* 16. Qayyoma (377-399)

### Metropolitans de Selèucia-Ctesifont

Isaac va ser reconegut com a «gran metropolità» i primat de l'Església d'Orient al Sínode de Selèucia-Ctesifont de l'any 410. Les actes d'aquest sínode van ser editades posteriorment pel patriarca Josep (552-567) per garantir-li també el títol de catolicós. El títol de catolicós, però, no va ser emprat pel patriarca Isaac ja que, de fet, només va entrar en ús a finals del segle v.
* 17. Isaac (399-410)
* 18. Ahha (Ahhi) (410-414)
* 19. Yahballaha I (415-420)
* 20. Maʿna (420)
* 21. Farbokht (421)

### Catolicós de Selèucia-Ctesifont

Amb Dadisho, les discrepàncies en les fonts comencen a desaparèixer. L'any 424, sota Mar Dadisho I, l'Església d'Orient es va declarar independent de l'Església d'Occident (Pentarquia de l'emperador Justinià). D'altra part, el catolicós va començar a utilitzar el títol addicional de patriarca. A més, durant el seu pontificat, el Concili d'Efes de 431 va denunciar el nestorianisme.
* 22. Dadishoʿ I (421-456)
* 23. Babowai (457-484)
* 24. Barsauma (484-485)
** Acaci (Aqaq-Acace) (485-495/6), opositor al títol
* 25. Babai (497-502)
* 26. Shila (503-523)
* 27. Eliseu (524-537)
** Narsai, intrusus (524-537)
* 28. Pau (537-539)
* 29. Aba I (540-552)
L'any 544 el Sínode de Mar Aba I va adoptar les directrius del Concili de Calcedònia.
* 30. Josep (552-556/567), mor el 576
* 31. Ezequiel (570-582)
* 32. Ishoʿyahb I (582-596)
* 33. Sabrishoʿ I (596-604)
* 34. Gregori (605-608)
** Seu vacant (609-628)
*** Babai el Gran (coadjutor, 609-628); juntament amb Abba (coadjutor, 609-628)
A partir del 628, el mafrià, segon càrrec més important de l'Eglésia d'Orient, també va començar a utilitzar el títol de catolicós (consulteu la llista de mafrians per obtenir més informació).
* 35. Ishoʿyahb II de Gdala (628-646)
* 36. Maremmeh (646-650)
* 37. Ishoʿyahb III d'Adiabene (650-658)
* 38. Giwargis I (661-680)
* 39. Yohannan I Bar Marta o Joan I (680-683)
** Seu vacant (683-685)
* 40. Hnanishoʿ I (684-692/700)
** Yohannan o Joan el Leprós intrusus (692-693)
** Seu vacant (700-714)
* 41. Sliba-zkha (714-728)
** Seu vacant (728-731)
* 42. Petió (731-740)
* 43. Aba II (741-751)
* 44. Surin (751)
* 45. Yaʿqob II o Jacob II (754-775)
* 46. Hnanishoʿ II (775-780)
L'any 775, la seu patriarcal es va traslladar de Selèucia-Ctesifont a Bagdad, la capital recentment establerta dels califes abbàssides.
* 47. Timoteu I (780-823)
* 48. Ishoʿbar Nun (823-828)
* 49. Giwargis II (828-831)
* 50. Sabrishoʿ II (831-835)
* 51. Abraham II de Marga (837-850)
** Seu vacant (850-853)
* 52. Teodosi (853-858)
** Seu vacant (858-860)
* 53. Sargis o Sergi (860-872)
** Seu vacant (872-877)
* 54. Israel de Kashkar intrusus (877)
* 55. Enosh (877-884)
* 56. Yohannan II bar Narsai o Joan II (884-892)
* 57. Yohannan III o Joan III (893-899)
* 58. Yohannan IV Bar Abgar o Joan IV (900-905)
* 59. Abraham III (906-937)
* 60. Emmanuel I (937-960)
* 61. Israel I (961)
* 62. ʿAbdishoʿ I (963-986)
* 63. Mari II bar Tobi (987-999)
* 64. Yohannan V bar Isa o Joan V (1000-1011)
* 65. Yohannan VI bar Nazuk o Joan VI (1012-1016)
** Seu vacant (1016-1020)
* 66. Ishoʿyahb IV bar Ezequiel (1020-1025)
** Seu vacant (1025-1028)
* 67. Elia I o Elies I (1028-1049)
* 68. Yohannan VII bar Targal o Tagabi o Joan VII (1049-1057)
** Seu vacant (1057-1064)
* 69. Sabrishoʿ III Zanbur (1064-1072)
* 70. ʿAbdishoʿ II bar al-ʿArid (1074-1090)
* 71. Makkikha I (1092-1110)
* 72. Eliya II bar Molki o Elies II (1111-1132)
* 73. Bar Sawma (1134-1136)
** Seu vacant (1136-1139)
* 74. ʿAbdishoʿ III bar Molki (1139-1148)
* 75. Ishoʿyahb V Baladi (1149-1176)
* 76. Elia III o Elies III (1176-1190)
* 77. Yahballaha II (1190-1222)
* 78. Sabrishoʿ IV bar Qayyoma (1222-1224)
* 79. Sabrishoʿ V bar al-Masihi (1226-1256)
* 80. Makkikha II (1257-1265)
* 81. Denha I (1265-1281)
* 82. Yahballaha III (1281-1317); la seu patriarcal és transferida a Maragha
* 83. Timoteu II (1318-c. 1332); la seu patriarcal és transferida a Arbela
** Seu vacant (c. 1332-c. 1336)
* 84. Denha II (1336/7-1364 o 1381/2); la seu patriarcal és transferida a Karamles
* 85. Shemʿon II o Simeó II (c. 1385-c. 1405) (dates incertes); la seu patriarcal és transferida a Mossul
* 86. Eliya IV o Elies IV (c. 1405-c. 1425) (dates incertes)
* 87. Shemʿon III o Simeó III (c. 1425-c. 1450) (existència incerta)
* 88. Shemʿon IV Basidi o Simeó IV (c.1450 o 1437-1497); la seu patriarcal és transferida a Jazira
* 89. Shemʿon V o Simeó V (1497-1501)
* 90. Eliya V o Elies V (1502-1503)
* 91. Shemʿon VI o Simeó VI (1504-1538); la seu patriarcal és transferida a Rabban Hormizd
* 92. Shemʿon VII Ishoʿyahb o bar Mama o Simeó VII (1538-1551)
* 93. Shemʿon VIII Dinkha o Siméo VIII (1551-1558)

## Línies patriarcals des del Cisma de 1552 fins a l'actualitat

L'any 1552 es produeix un fort Cisma que divideix l'Església d'Orient. De les moltes escissions, en destaquen dues de principals; a la llarga, una d'aquestes va entrar en plena comunió amb l'Església Catòlica, donant lloc a l'Església Catòlica Caldea, i l'altra va romandre independent, l'Església Assíria Oriental.
| Línia d'Eliya o d'Elies | Línia de Shemʿon o de Simeó | Línia de Josep |
| Establerta a Alqosh | Establerta a Amid, Siirt, Urmia i Salmas | Establerta a Amid, per escissió de la línia d'Eliya |
| 94. Eliya VI bar Giwargis o Elies VI (VII) (1558–1591) | 94.Yohannan VIII Sulaqa o Joan VIII (1553-1555), en comunió amb Roma | |
| 95. Eliya VII o Elies VII (VIII) (1591–1617) | 95. Abdisho IV Maron (1555-1570) | |
| 96. Eliya VIII Shemʿen o Elies VIII (IX) (1617-1660) | 96. Abraham (1570-1577) | |
| 97. Eliya IX Yohannan Marogin o Elies IX (X) (1660-1700) | 97. Yahballaha IV (1577-1580) | |
| 98. Eliya X Marogin o Elies X (XI) (1700–1722) | 98. Shemʿon IX Dinkha o Simeó IX (1580-1600) | 98. Joseph I o Josep I (1681-1696) |
| 99. Eliya XI Denha o Elies XI (XII) (1722-1778) | 99. Shemʿon X Eliyah o Siméo X (1600-1638), es reintrodueix la successió hereditària i es trenca amb Roma; es trasllada a Qochanis | 99. Joseph II Sliba Beth Maruf o Josep II (1696-1712) |
| 100. Eliya XII Ishoʿyahb d'Alqosh o Elies XII (XIII) (1778-1804) | 100. Shemʿon XI Eshuyow o Siméo XI(1638-1656) | 100. Joseph III Timothy Maroge o Josep III (1714-1757) |
| 101. Yohannan VIII Hormizd o Joan VIII (1780-1838) (en conflicte amb l'anterior) | 101. Shemʿon XII Yoalaha o Siméo XII (1656-1662) | 101. Joseph IV Lazare Hindi o Josep IV (1759-1781) |
| | 102. Shemʿon XIII Dinkha o Siméo XIII (1662-1700); la unió amb Roma s'acaba el 1672 | Joseph V Augustine Hindi o Josep V (1781-1828), administrador |
| | 101. Shemʿon XIV Shlemon o Siméo XIV (1700-1740) | |
| | 102. Shemʿon XV Mikhaʿil Mukhtas o Siméo XV (1740-1780) | |
| | 103. Shemʿon XVI Yohannan o Siméo XVI (1780-1820) | |
| | 104. Shemʿon XVII Abraham o Siméo XVII (1820-1861) | |
La línia d'Eliya o Elies a Alqosh va acabar l'any 1804. El 1780 un grup s'escindí d'aquesta línia i va escollir Yohannan VIII Hormizd, membre de la mateixa família, que a més es va fer catòlic. En endur-se la majoria dels fidels, a la mort d'Eliya XII, la línia s'extingí. El 1828, a més, després de la mort d'un candidat rival, nebot de l'últim patriarca reconegut de la línia josefita a Amid, Joseph V Augustine Hindi, Yohannan VIII va ser escollit com a patriarca catòlic i Mossul es va convertir llavors en la residència del cap de l'Església Catòlica Caldea fins al trasllat a Bagdad a mitjans del segle xx. Per als patriarques catòlics caldeus posteriors, vegeu la llista de patriarques de Església Catòlica Caldea.
La línia de Shemʿon o Simeó, inicialment en comunió en Roma, hi va acabar trencant. Amb Shemʿon X Eliyah la seu es va traslladar a Qudshanis. En desaparèixer les línies d'Eliya i de Josep, la línia de Shemʿon va esdevenir la preservadora de la independència de Roma. El 1976 va adoptar oficialment el nom d'«Església Assíria d'Orient». Per als patriarques posteriors en aquesta línia, vegeu la llista de patriarques de l'Església Assíria d'Orient.
El 1964, arran d'una reforma introduïda a l'Església Assíria Oriental, per tal d'utilitzar el calendari gregorià en lloc del calendari julià tradicional, una part de l'església s'hi oposà donant lloc a un nou cisma. El sector contrari a la reforma va fundar l'Antiga Església de l'Est, separada i amb seu a Bagdad, que el 1968 elegí com a catolicós o patriarca Thoma Darmo, en oposició al patriarca Shimun XXIII de l'Església Assíria d'Orient. Per als patriarques d'aquest nova església, vegeu Antiga Església Oriental.

### Numeració dels patriarques de la línia d'Eliya

Com que els patriarques de la línia Eliya portaven tots el mateix nom (siríac: ܐܠܝܐ, Elīyā), sense utilitzar cap nombre pontifici, els investigadors posteriors s'han hagut d'enfrontar a diversos reptes, per tal d'intentar implementar, com és pràctica habitual, l'ús de la numeració individual. Els primers intents van ser fets pels primers investigadors durant els segles xviii i xix. La seva numeració va ser revisada posteriorment per Eugène Tisserant (1931), que creia, com els investigadors anteriors, que durant el període de 1558 a 1591 hi havia hagut dos patriarques Eliya successius, numerats com a VI (1558-1576) i VII (1576-1591); d'acord amb això tambñe va assignar els numerals VIII-XIII als seus successors. Aquesta numeració va ser acceptada i mantinguda per molts altres estudiosos. El 1966 i el 1969, Albert Lampart i William Macomber van reexaminar la qüestió i van concloure que en el període de 1558 a 1591 només hi havia hagut un patriarca (Eliya VI), i d'acord amb això es van reassignar els numerals corresponents (VII-XII) als seus successors. El 1999, Heleen Murre-van den Berg va arribar a la mateixa conclusió i va presentar proves addicionals a favor de la nova numeració. La numeració revisada ha estat acceptada en els treballs acadèmics moderns, amb alguna notable excepció.
La numeració de Tisserant encara és defensada per David Wilmshurst, que sí que reconeix l'existència d'un sol patriarca Eliya durant el període de 1558 a 1591, però el numera com Eliya VII i, per tant, els seus successors els numera del VIII al XIII, sense que existeixi cap patriarca anterior designat com Eliya VI en les seves obres, una anomalia observada per altres estudiosos, però que Wilmshurst no ha explicat i ha mantingut, fins i tot després dels arguments extres presentats per Samuel Burleson i Lucas van Rompay, a Gorgias Encyclopedic Dictionary of the Syriac Heritage (2011).

## Referències

* ↑ Baum i Winkler, 2003.
* ↑ Coakley, 1999.
* ↑ Walker, 1985, p. 172: «this church had as its head a “catholicos” who came to be styled “Patriarch of the East” and had his seat originally at Seleucia-Ctesiphon (after 775 it was shifted to Baghdad)» [‘aquesta església tenia com a cap un «catolicós» que va passar a anomenar-se «patriarca d'Orient» i tenia la seva seu originalment a Selèucia-Ctesifont (després del 775 es va traslladar a Bagdad)’]..
* ↑ Wilmshurst, 2000, p. 4.
* ↑ 1Pe 1:1 i 1Pe 5:13.
* ↑ Thomasine Church Patriarchs
* 1 2 3 4 Broadhead, 2010, p. 123.
* ↑ "Histoire nestorienne inédite: Chronique de Séert. Première partie."
* ↑ Council.https://gedsh.bethmardutho.org/entry/Church-East-Uniate-Continuation
* ↑ Baumer, Christoph. The Church of the East: An Illustrated History of Assyrian Christianity, 2016, p. 330. ISBN 9781838609344.
* 1 2 Stewart, 1928, p. 15.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114 115 116 117 118 119 120 121 Baum i Winkler, 2003, p. 173.
* ↑ St. Sadoth, Bishop of Seleucia and Ctesiphon, with 128 Companions, Martyrs.
* ↑ Meyendorff, 1989, p. 287-289.
* ↑ Vine, 1937, p. 104.
* ↑ Murre van den Berg, 1999, p. 243-244.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 Wilmshurst, 2011, p. 477.
* ↑ Murre van den Berg, 1999, p. 244-245.
* ↑ Murre van den Berg, 1999, p. 245.
* 1 2 Murre van den Berg, 1999, p. 246.
* ↑ Murre van den Berg, 1999, p. 247.
* ↑ Murre van den Berg, 1999, p. 248.
* ↑ Wilmshurst, 2000, p. 29-30.
* ↑ Baum i Winkler, 2003, p. 120-122.
* ↑ Baum i Winkler, 2003, p. 4.
* ↑ Butts, 2017, p. 604.
* ↑ Tisserant, 1931, p. 261-263.
* ↑ Mooken, 1983, p. 21.
* ↑ Fiey, 1993, p. 37.
* ↑ Lampart, 1966, p. 53-54, 64.
* ↑ Macomber, 1969, p. 263-273.
* ↑ Murre van den Berg, 1999, p. 235–264.
* ↑ Coakley, 2001, p. 122.
* ↑ Baum i Winkler, 2003, p. 116, 174.
* ↑ Baum, 2004, p. 232.
* 1 2 Hage, 2007, p. 473.
* 1 2 Burleson i Rompay, 2011, p. 481-491.
* 1 2 Jakob, 2014, p. 96.
* 1 2 Borbone, 2014, p. 224.
* ↑ Wilmshurst, 2000, p. 3, 355.
* ↑ Wilmshurst, 2019, p. 799, 804.

## Bibliografia

* Assemani, Giuseppe Luigi. De catholicis seu patriarchis Chaldaeorum et Nestorianorum commentarius historico-chronologicus, 1775.
* Assemani, Giuseppe Luigi. History of the Chaldean and Nestorian Patriarchs. Piscataway, New Jersey: Gorgias Press, 2004.
* Baum, Wilhelm; Winkler, Dietmar W. The Church of the East: A Concise History. London-New York: Routledge-Curzon, 2003. ISBN 9781134430192.
* Baum, Wilhelm. «Die sogenannten Nestorianer im Zeitalter der Osmanen (15. bis 19. Jahrhundert)». A: Zwischen Euphrat und Tigris: Österreichische Forschungen zum Alten Orient. Wien: LIT Verlag, 2004, p. 229-246. ISBN 9783825882570.
* Baumer, Christoph. The Church of the East: An Illustrated History of Assyrian Christianity. London-New York: Tauris, 2006. ISBN 9781845111151.
* Benjamin, Daniel D. The Patriarchs of the Church of the East. Piscataway: Gorgias Press, 2008. ISBN 9781463211059.
* Borbone, Pier Giorgio «The Chaldean Business: The Beginnings of East Syriac Typography and the Profession of Faith of Patriarch Elias». Miscellanea Bibliothecae Apostolicae Vaticanae, vol. 20, 2014, pàg. 211-258.
* Broadhead, Edwin K. Jewish Ways of Following Jesus: Redrawing the Religious Map of Antiquity. Tübingen: Mohr Siebeck, 2010. ISBN 9783161503047.
* Burleson, Samuel; Rompay, Lucas van. «List of Patriarchs of the Main Syriac Churches in the Middle East». A: Gorgias Encyclopedic Dictionary of the Syriac Heritage. Piscataway, NJ: Gorgias Press, 2011, p. 481-491.
* Butts, Aaron M. «Assyrian Christians». A: Frahm, Eckart. A Companion to Assyria. Malden: John Wiley & Sons, 2017, p. 599-612. DOI 10.1002/9781118325216. ISBN 9781118325216.
* Coakley, James F. «The Patriarchal List of the Church of the East». A: After Bardaisan: Studies on Continuity and Change in Syriac Christianity. Louvain: Peeters Publishers, 1999, p. 65-84. ISBN 9789042907355.
* Coakley, James F. «Mar Elia Aboona and the History of the East Syrian Patriarchate». Oriens Christianus, vol. 85, 2001, pàg. 119-138.
* Fiey, Jean Maurice. Jalons pour une histoire de l'Église en Iraq. Louvain: Secretariat du CSCO, 1970.
* Fiey, Jean Maurice. Communautés syriaques en Iran et Irak des origines à 1552. Londres: Variorum Reprints, 1979. ISBN 9780860780519.
* Fiey, Jean Maurice. Pour un Oriens Christianus Novus: Répertoire des diocèses syriaques orientaux et occidentaux. Beirut: Orient-Institut, 1993. ISBN 9783515057189.
* Foster, John. The Church of the T'ang Dynasty. Londres: Society for Promoting Christian Knowledge, 1939.
* Hage, Wolfgang. Das orientalische Christentum. Stuttgart: Kohlhammer Verlag, 2007. ISBN 9783170176683.
* Jakob, Joachim. Ostsyrische Christen und Kurden im Osmanischen Reich des 19. und frühen 20. Jahrhunderts. Münster: LIT Verlag, 2014. ISBN 9783643506160.
* Lampart, Albert. Ein Märtyrer der Union mit Rom: Joseph I. 1681-1696, Patriarch der Chaldäer. Köln: Benziger Verlag, 1966.
* Macomber, William F. «A Funeral Madraša on the Assassination of Mar Hnanišo». A: Mémorial Mgr Gabriel Khouri-Sarkis (1898-1968). Louvain: Imprimerie orientaliste, 1969, p. 263-273.
* Malech, George D.; Malech, Nestorius G. History of the Syrian nation and the Old Evangelical-Apostolic Church of the East: From Remote Antiquity to the Present Time. Minneapolis: Author's edition, 1910.
* Meyendorff, John. Imperial unity and Christian divisions: The Church 450-680 A.D.. 2. Crestwood, NY: St. Vladimir's Seminary Press, 1989 (The Church in history). ISBN 9780881410563.
* Mooken, Aprem. The Chaldean Syrian Church of the East. Delhi: National Council of Churches in India, 1983.
* Murre van den Berg, Heleen H. L. «The Patriarchs of the Church of the East from the Fifteenth to Eighteenth Centuries». Hugoye: Journal of Syriac Studies, vol. 2, 2, 1999, pàg. 235-264. DOI: 10.31826/hug-2010-020119.
* Stewart, John. Nestorian Missionary Enterprise: A Church on Fire. Edinburgh: T. & T. Clark, 1928.
* From the Oxus River to the Chinese Shores: Studies on East Syriac Christianity in China and Central Asia. Münster: LIT Verlag, 2013. ISBN 9783643903297.
* Tfinkdji, Joseph «L' église chaldéenne catholique autrefois et aujourd'hui». Annuaire Pontifical Catholique, vol. 17, 1914, pàg. 449-525.
* Tisserant, Eugène. «L'Église nestorienne». A: Dictionnaire de théologie catholique. 11. Paris: Letouzey et Ané, 1931, p. 157-323.
* Vine, Aubrey R. The Nestorian Churches. Londres: Independent Press, 1937.
* Vosté, Jacques Marie «Les inscriptions de Rabban Hormizd et de N.-D. des Semences près d'Alqoš (Iraq)». Le Muséon, vol. 43, 1930, pàg. 263-316.
* Vosté, Jacques Marie «Mar Iohannan Soulaqa, premier Patriarche des Chaldéens, martyr de l'union avec Rome (†1555)». Angelicum, vol. 8, 1931, pàg. 187-234.
* Wigram, William Ainger. An Introduction to the History of the Assyrian Church or The Church of the Sassanid Persian Empire 100-640 A.D.. Londres: Society for Promoting Christian Knowledge, 1910. ISBN 9780837080789.
* Wilmshurst, David. The Ecclesiastical Organisation of the Church of the East, 1318-1913. Louvain: Peeters Publishers, 2000. ISBN 9789042908765.
* Wilmshurst, David. The martyred Church: A History of the Church of the East. Londres: East & West Publishing Limited, 2011. ISBN 9781907318047.
* Wilmshurst, David. «The patriarchs of the Church of the East». A: The Syriac World. Londres: Routledge, 2019, p. 799-805. ISBN 9781138899018.
* Walker, Williston. A history of the Christian Church. New York: Scribner, 1985. ISBN 9780684184173.