OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Megan Twohey

Megan Twohey és una periodista estatunidenca que treballa al The New York Times. Ha escrit informes d'investigació per a Reuters, el Chicago Tribune i el Milwaukee Journal Sentinel. Els informes d'investigació de Twohey han exposat metges explotadors, han revelat kits de violació no provats i han descobert una xarxa clandestina secreta de nens adoptats no desitjats abandonats. Els seus informes d'investigació han donat lloc a condemnes penals i han ajudat a impulsar noves lleis destinades a protegir les persones vulnerables i els nens.
El 5 d'octubre de 2017, Twohey i la periodista del New York Times Jodi Kantor van publicar un informe sobre Harvey Weinstein que detallava dècades d'acusació d'abús sexual i més de 80 dones van acusar públicament Weinstein d'abusar-ne o agredir-los sexualment. Això va provocar l'acomiadament de Weinstein i va ajudar a encendre el moviment viral #MeToo iniciat per l'activista nord-americana Tarana Burke. Aquest treball va ser guardonat el 2018, quan The New York Times va rebre el Premi Pulitzer al Servei Públic 2018. Kantor i Twohey van guanyar el premi George Polk i van ser nomenades a la llista de les 100 persones més influents de l'any de la revista Time. Twohey i Kantor van ser autores d'un llibre que narrava el seu informe sobre Weinstein, titulat She Said. El llibre es va publicar el 2019 i es va adaptar a una pel·lícula homònima el 2022. A més de guanyar el Premi Pulitzer de Servei Públic 2018, Twohey va ser finalista del Premi Pulitzer d'Informes d'Investigació el 2014.

## Referències

* ↑ «Megan Twohey» (en anglès). The New York Times, 12-01-2018.
* ↑ GmbH, finanzen.net «CJF to present Special Citation to New York Times reporters who broke Harvey Weinstein story». markets.businessinsider.com.
* ↑ «NYT reporters on breaking Harvey Weinstein story, #MeToo "reckoning"» (en anglès). NBC News, 19-12-2017.
* ↑ ; Twohey, Megan «Harvey Weinstein Paid Off Sexual Harassment Accusers for Decades» (en anglès). The New York Times, 05-10-2017.
* ↑ LaForme, Ren. «Here are the winners of the 2018 Pulitzer Prizes» (en anglès). Poynter, 16-04-2018. Arxivat de l'original el August 10, 2018. [Consulta: 16 abril 2018].
# Serra de l'Aguda

La Serra de l'Aguda és una serra situada als municipis de Biosca i Torà (Solsonès), amb una elevació màxima de 613 metres. Està orientada d'est a oest i tanca, pel nord, la vall del Llobregós

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Alma Sundquist

Alma Maria Katarina Sundquist (1872–1940) va ser una metgessa sueca i una especialista pionera en el tractament de malalties venèries. Activista compromesa pels drets de les dones, va fer campanya per millorar les condicions de treball per a les dones, va abordar els problemes associats a les llars poc higièniques i la prostitució i va promoure la necessitat d'educació sexual per a les noies. Va lluitar pel sufragi femení, contribuint a la reunió inaugural de l'Associació Sueca per al Sufragi de les Dones (FKPR) el juny de 1902. A nivell internacional, el 1919 va representar Suècia a la fundació de l'Associació Internacional de Dones Mèdiques a Nova York i va assistir al Primer Congrés Internacional de les dones treballadores a Washington, D.C. A principis dels anys trenta, en nom de la Societat de Nacions, va ser una de les tres col·laboradores d'un informe sobre el tràfic d'esclaus de dones i nens als països d'Àsia.

## Referències

* ↑ Sundquist, Alma «Skyddslagstiftning för kvinnor» (en swedish). Morgonbris. Socialdemokratiska Kvinnokongressens Verkställandc Utskott [Stockholm], 1, 2-1908, pàg. 9–10. ISSN: 0027-1101. Kinberg, Julia. Handledning i sexuell undervisning och uppfostran (en suec). Stockholm: Bonnier, 1909. OCLC 14789394.
* ↑ Sundquist, Alma. Om behandlingen af gonorré hos kvinnan (en swedish), 1910. OCLC 185404821.
* ↑ Sundquist, Alma «De smittosamma könssjukdomarnas bekämpande och reglementeringen» (en swedish). Rösträtt för Kvinnor. Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt [Stockholm], vol. 7, 7, 01-04-1918, pàg. 2–3.
# Adrian Smith (arquitecte)

Adrian D. Smith (Chicago, Illinois, 19 d'agost del 1944) és un arquitecte nord-americà que s'ha especialitzat en el disseny de gratacels, com ara el Franklin Center (Chicago, 1989), la torre Jin Mao (Xangai, 1999), la Trump Tower (Chicago, 2009) o el Burj Khalifa (Dubai, 2010), que és l'edifici més alt del món. Des de 2010 construeix a Jiddah a l'Aràbia Saudita el que hauria d'esdevenir nou edifici més alt del món, la Jeddah Tower.

## Referències

* ↑ «Adrian Smith biography at smithgill.com». Biografia (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'equip Adrian Smith + Gordon Gill Architecture
* Pàgina oficial del Burj Dubai
* Article Sweet new start for architect Adrian Smith, Chicago Tribune, 24/2/2008
# Kouranko

Kouranko és una regió de Guinea entre Kérouané (a l'est) i la frontera de Sierra Leone (a l'oest). Limitava al nord amb el Sankaran; a l'est amb el Konian (o Konyan) que era la regió entre Bissandougou i Kérouané, a l'oest amb l'alt Níger i al sud arribava fins a les muntanyes de Curuworo (1178 metres).
Kouranko va passar a mans de Samori Turé el 1880. Després que els francesos van ocupar Kankan l'abril de 1891, el Kouranko es va revoltar i va deixar d'obeir a l'almamy; tot i així les bandes de guerres (sofes) d'aquest van continuar operant algun temps a la zona, per la que circulaven els subministraments d'armament comprats a Sierra Leone. La zona va passar tot seguit als francesos i va formar part del cercle de Kankan.

## Referències

* Un fils d'El Hadj Omar : Aguibou, roi du Dinguiray et du Macina (1843 ?-1907), per Yves Saint-Martin, Cahiers d'études africaines Année 1968 Volume 8 Numéro 29 mapa
* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet
# Jeanine Cicognini

Jeanine Cicognini (n. 14 nov 1986 a Brig, Valais) és una esportista suïssa que competeix en bàdminton en la categoria individual que ara representa Itàlia.
Ella es va convertir en un professional de bàdminton quant ella va sortir de l'escola.
Aviat es va traslladar a Dinamarca posteriorment es va traslladar al centre de formació de bàdminton en la federació internacional de Saarbrücken, Alemanya. El 2010 va tornar a Suïssa i es va unir a l'exèrcit esportiu, és en aquest moment en què va jugar per al BC Uzwil. Recentment es va traslladar a Mülheim an der Ruhr, Alemanya i juga per al 1.BV Mülheim en la primera bundesliga.
En els Jocs Olímpics de 2008 a Pequín va arribar a la segona ronda en perdre contra Anna Rice.
Cicognini va guanyar el seu primer títol absolut de Suïssa als 16 i des de llavors ha guanyat el premi set vegades més.

## Referències

* ↑ «Jeanine CICOGNINI» (en anglès). BWF. [Consulta: 14 juliol 2016].

## Enllaços externs

* European results
# El pícaro

El pícaro va ser una sèrie de televisió espanyola, estrenada per Televisió Espanyola en 1974, escrita, dirigida i protagonitzada per Fernando Fernán Gómez.

## Argument

Ambientada en el segle xvii, sobretot a Espanya, però també a Itàlia (cap. 1) i a Baviera (cap. 3), la sèrie narra les peripècies de Lucas Trapaza, un pícaro que sap recórrer a tota mena d'ocurrències per a sobreviure treballant el menys possible i al qual acompanya en les seves peripècies el jove Alonso de Baeza. Els guions s'inspiren en els textos de grans autors del Segle d'Or de la Literatura espanyola, com són Miguel de Cervantes, Francisco de Quevedo, Mateo Alemán, Vicente Espinel, Salas Barbadillo i l'autor d'Estebanillo González, a més del francès Alain-René Lesage.

## Producció

Fernán Gómez portava temps pensant a rodar una pel·lícula sobre la picardia, però la gran quantitat de metratge i pressupost necessari ho feia prohibitiu. En 1973 el director va rebre l'encàrrec de realitzar el telefilm Juan soldado per a TVE i tant Fernán Gómez com la cadena van quedar molt satisfets del resultat. Això li va fer adonar-se que podia adaptar la seva idea al format televisiu. Encara que la idea de Fernán Gómez era la de realitzar una minisèrie de sis capítols d'una hora, la direcció general d'RTVE va considerar més apropiat un muntatge de tretze episodis d'uns 25 minuts cadascun. Curiosament, més tard va haver-hi reposició de la sèrie amb sis capítols d'una hora.

## Capítols

* Lucas desea un traje y un amo y encuentra las dos cosas
* En el que se narran los dolores y pesadumbres que le vinieron a Lucas durante las fiestas y alegrías de un carnaval
* En el que Lucas Trapaza conoce a un mozo barbero que esquila a un pobre y a un rico
* En el que se relata la llegada de los dos pícaros al patio de Monipodio y la acogida que tuvieron
* De cómo Lucas Trapaza conoció a Isabel la Toledana y a su amiga Manuela
* En el que Lucas persigue una fortuna y también le persiguen a él
* De los sucesos que presenció Lucas una agitada noche en casa de un doctor
* Influencia de la Luna en las partidas de naipes
* Lucas encuentra a dos viejas amigas que hacen una trapisonda y huyen de Pedraza
* De cómo todos los caminos no van a Roma pero sí los allana el dinero
* De cómo la vanidad es mala compañía para andar por caminos y posadas
* Engaño que Lucas hizo a un mercader y el engaño que resultó de este engaño
* En el que todo llega a su final si es que algo tiene final en la vida

## Premis

* TP d'Or 1974: Premis a la Millor Sèrie Nacional i a Fernando Fernán Gómez com a Millor Actor Nacional.

## Referències

* ↑ Castro de Paz, José Luis. Fernando Fernán Gómez. Cátedra, 2010. ISBN 978-84-376-2635-2.
* ↑ Diccionario de series de televisión Los 100 mejores títulos. Luis Miguel Cardona, pág 273. ISBN 978-84-96613-37-9

## Enllaços externs

* El pícaro a RTVE a la carta
# El Pentàgon

El Pentàgon (en anglès The Pentagon) és la seu del Departament de Defensa dels Estats Units, localitzat al Comtat d'Arlington (Virgínia). Com a símbol de l'exèrcit estatunidenc, el nom d'"El Pentàgon" sovint s'utilitza de manera metonímica per referir-se al Departament de Defensa que no pas a l'edifici mateix. El seu nom prové de la seva forma pentagonal.
Dissenyat per l'arquitecte suec-estatunidenc George Bergstrom (1876—1955) i construït pel contractista general John McShain, l'edifici fou dedicat el 15 de gener, 1943, dos anys després que se'n comencés la construcció l'11 de setembre, 1941.
El Pentàgon és un dels edificis més grans del món. Hi treballen 89.000 empleats militars i civils, i 3.000 altres empleats de suport. Té cinc costats, cinc pisos sobre terra (i dos de sota), i cinc corredors per pis, un total de 28,2 km de corredors. La plaça central d'El Pentàgon té la forma, és clar, d'un pentàgon i té una superfície de cinc acres (és a dir, 20.000 m²). L'espai obert és al centre, que també té la forma d'un pentàgon es coneix informalment com a ground zero, un terme que s'originà durant la Guerra Freda, basat en la suposició que la Unió Soviètica hi llençaria un o més míssils nuclears. Finalment, El Pentàgon està envoltat per la xarxa de carreteres del Pentàgon.
El 1991 uns adolescents neerlandesos van hackejar els ordinadors canviant informació classificada.

## Vegeu també

* Tiroteig a El Pentàgon del 2010

## Referències

* 1 2 The Pentagon, Facts & Figures Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.. Data d'accés: 19 de gener, 2008
* ↑ Hoffman, Lisa «The 'Ground Zero Cafe' bites the dust». Capitol Hill Blue, 29-09-2006 [Consulta: 14 gener 2007]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-01-17. [Consulta: 20 setembre 2008].
* ↑ «Mixing Bowl Interchange Complex». roadstothefuture.com. [Consulta: 22 novembre 2006].
* ↑ «Hackers entered Pentagon». The Washington Post, 21-11-1991 [Consulta: 18 octubre 2017].
# El Perdigó

El Perdigó és una muntanya de 767 metres que es troba al municipi de Pinós, a la comarca del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Enneacanthus

Enneacanthus és un gènere de peixos d'aigua dolça pertanyent a la família dels centràrquids.

## Etimologia

Del grec εννέα (nou) i άκανθα (espina).

## Descripció

* Creixen fins a una longitud màxima total de, si fa no fa, 10 cm.

## Hàbitat i distribució geogràfica

Són autòctons dels llacs, llacunes i estuaris de la zona atlàntica i del golf de Mèxic de Nord-amèrica.

## Taxonomia

* Enneacanthus chaetodon (Baird, 1855)
* Enneacanthus gloriosus (Holbrook, 1855)
* Enneacanthus obesus (Girard, 1856)

## Observacions

Totes tres espècies són apreciades en aquariofília.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Baird, S. F., 1855. Report on the fishes observed on the coast of New Jersey and Long Island during the summer of 1854. Smithsonian Institution Annual Report for 1854: 317-352 + 2nd 337.
* ↑ Holbrook, J. E., 1855. An account of several species of fish observed in Florida, Georgia, etc. Journal of the Academy of Natural Sciences, Filadèlfia. Second series. v. 3 (art. 1): 47-58, Pls. 5-6.
* ↑ Girard, C. F., 1854. Description of some new species of fish from the State of Massachusetts. Proceedings of the Boston Society of Natural History v. 5 (1854-1856): 40-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Graham, J.H., 1986. Niche ontogeny and progressive deviation in two congeneric sunfishes, Enneacanthus obesus and Enneacanthus gloriosus (Centrarchidae). Unpubl. Dissert., Rutgers University, Nova Brunswick, Nova Jersey.
# Enneacanthus obesus

Enneacanthus obesus és una espècie de peix pertanyent a la família dels centràrquids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 9,5 cm de llargària màxima (normalment, en fa 6,1).
* Cos molt comprimit.
* Els seus flancs són iridescents i de color fosc.
* Els mascles i femelles reproductors presenten taques blaves.
* Aletes pectorals i cua arrodonides.

## Reproducció

Té lloc entre l'abril i el juliol.

## Alimentació

Menja insectes i microcrustacis.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima temperat (10 °C-22 °C; 44°N-28°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des del sud de Nou Hampshire fins al riu Perdido (Florida) i el centre de Florida.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 Freshwater Fish Pennsylvania Endangered (anglès)
* 1 2 3 4 «Enneacanthus obesus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Elise Loum

Elise Loum (1956) és una política txadiana que va ser diputada de l'Assamblea Nacional del Txad i vicepresidenta del Parlament Panafricà de la Unió Africana entre el 2004 i el 2009.

## Biografia

El 1983 va rebre un certificat de professora de secundària del Col·legi de Professors Superiors, N'Djamena (Txad), i va exercir de professora d'anglès d'ensenyament secundari.
El 1986 va obtenir el primer certificat en anglès del Centre d'Estudis Anglesos de la Colchester, de la Universitat d'Essex, Colchester (Essex, Regne Unit), i el 1990 va obtenir un certificat en educació a la Universitat del Nord d'Arizona.
Durant un any el 1987 va formar experts a l'Associació Holandesa per al Desenvolupament.
Té un Certificat en Gestió de Recursos Humans per la Universitat Catòlica de Yaoundé - Universitat de Louvain (Bèlgica), i CEFOD, N'Djaména. És titular del certificat de proves d'educació (Programes internacionals de proves i formació) de Princeton, Nova Jersey.
Del 1995 al 1998 va ser directora de la secundària Félix Éboué a N'Djaména.
El 1995 es va incorporar al cos de pau que treballa al Txad.
El 1999 es va convertir en cap de servei educatiu de l'Oficina del Primer Ministre.
Durant un any el 2000 va ser assessora tècnica del president de la República del Txad, i el 2001, ministra d'Afers Socials, Infància i Família, que va exercir fins al 2002.
El juny de 2002 va esdevenir la segona vicepresidenta de l'Assemblea Nacional del Txad. També va ser vicepresidenta segona de l'Assemblea Nacional.
És membre de les organitzacions següents:
* Membre de la Unió de Professors Txadians.
* Membre i Presidenta per a la Xarxa de dones africanes per la pau.
* Membre de l'Associació per a la Promoció de les Llibertats Fonamentals al Txad.
* Membre de CIVITAS.

## Referències

* 1 2 3 «Abour PAP Structure of the PAP Bureau» (en anglès). Pan-African Parliament Bureau. Arxivat de l'original el 2008-07-08. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ «Pan-African Parliament members, as of 2006» (en anglès). Pan-African Parliament Bureau. Arxivat de l'original el 2010-08-24. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ «Elise Neloumsel Ndoadoumngue Loum» (en anglès). African Development Information Services.
* ↑ «ココマイスター財布徹底リサーチ｜芸能人も愛用？人気の革財布を徹底解析！» (en japonès). Primature Tchad. Arxivat de l'original el 2012-02-09. [Consulta: 7 juliol 2020].
# Enzo Martinelli

Enzo Martinelli (Pescia, 11 de novembre de 1911 - Roma, 27 d'agost de 1999) va ser un matemàtic italià.
Nascut a Pescia (província de Pistoia) on el seu pare era director de la Scuola Agraria, va créixer a Roma on el seu pare va ser nomenat director general en el Ministeri d'Ensenyament. El 1933 es va graduar en matemàtiques a la universitat de Roma La Sapienza, en la qual va romandre com professor d'anàlisi matemàtica i geometria analítica fins al 1946. Des de 1947 fins a 1954 va ser catedràtic de geometria a la universitat de Gènova i el 1954 va retornar a la universitat de Roma en la qual va romandre fins al 1986 quan va passar a ser professor emèrit.
Martinelli va publicar una cinquantena de treballs científics sobre geometria algebraica i diferencial, topologia, teoria de les funcions de varies variables complexes i teoria de les varietats. És recordat, sobre tot, per les fórmules de Bochner-Martinelli estenen el teorema de Hartogs, punt essencial en el desenvolupament de l'anàlisi complexa de varies variables.

## Referències

* ↑ Rizza, 2002, p. 163.
* ↑ Rizza, 1983, p. 1.
* ↑ Rizza, 2002, p. 165.
* ↑ Rizza, 1983, p. 8-10.
* ↑ Rizza, 2002, p. 166.
* ↑ Boggess, Dwilewicz i Slodkowski, 2012, p. 118.
* ↑ Guerraggio i Nastasi, 2006, p. 234.

## Bibliografia

* Boggess, Al; Dwilewicz, Roman J.; Slodkowski, Zbigniew. «Hartog's Phenomenon on Unbounded Domains - Conjectures and Examples». A: Andre Boivin, Javad Mashreghi (eds.). Complex Analysis and Potential Theory (en anglès). American Mathematical Society, 2012, p. 117-134. ISBN 978-0-8218-9173-5.
* Guerraggio, Angelo; Nastasi, Pietro. Italian Mathematics Between the Two World Wars (en anglès). Birkhäuser, 2006. ISBN 3-7643-6555-2.
* Rizza, Giovanni Battista «Enzo Martinelli: Scienziato e Maestro» (en italià). Rivista di Matematica della Università di Parma, Vol. 4, Num. 10*, 1983, pàg. 1-10. ISSN: 0035-6298.
* Rizza, Giovanni Battista «Commemorazione di Enzo Martinelli» (en italià). Bollettino dell'Unione Matematica Italiana, Vol. 5-A, Num. 1, 2002, pàg. 163-176. ISSN: 0392-4041.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Enzo Martinelli» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Martinèlli, Enzo». Treccani. Enciclopedia on line. [Consulta: 1r abril 2022]. (italià)
# Eleccions municipals de 2019 a Vilaplana

Les eleccions municipals de 2019 a Vilaplana van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 26 de maig de 2019 a Vilaplana, al Baix Camp, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 7 regidors de l'Ajuntament de Vilaplana.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és en l'àmbit municipal i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de Vilaplana, en tenir 457 persones censades, l'hi correspon 7 regidors.

## Candidatures

El 30 d'abril del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Reus va proclamar l'única candidatura del municipi de Vilaplana en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
* Units per Vilaplana - Esquerra Republicana de Catalunya - Acord Municipal (UV - ERC - AM)

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, Vilaplana tenia una població de 579 habitants, dels quals 457 persones van ser cridades a votar a l'única mesa que es va constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 81,2%, el qual cosa implica que un total de 371 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, Vilaplana ha registrat una xifra molt més alta, situant-se en 16,4 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | Vilaplana |
| Participació (14h) | 41,6% ( 2,1%) |
| Participació (18h) | 62,1% ( 2,1%) |
| Participació (20h) | 81,2% ( 6,9%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Eleccions municipals 2019 | Eleccions». Diputació de Barcelona, 21-09-2019. [Consulta: 31 maig 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2022-10-10. [Consulta: 4 juny 2023].