OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les Feixes de Puig-redon

Les Feixes és una masia de Puig-redon, disseminat del municipi de Torà (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

La masia s'aixeca entre els camps de conreu que s'estenen als peus del vessant oriental del Tossal de la Creu, als plans de Puig-redon.
S'hi arriba des de la carretera LV-3005 de Torà a Solsona. Al km. 3,7 de la dita carretera 41° 49′ 54.16″ N, 1° 25′ 19.05″ E﻿ / ﻿41.8317111°N,1.4219583°E﻿ / 41.8317111; 1.4219583) es pren la pista en direcció a Puig-redon (senyalitzat). Als 1,2 km es passa pel costat de les edificacions de cal Millet (41° 50′ 11.31″ N, 1° 24′ 44.05″ E﻿ / ﻿41.8364750°N,1.4122361°E﻿ / 41.8364750; 1.4122361). Als 1,9 km (41° 50′ 17.24″ N, 1° 24′ 23.12″ E﻿ / ﻿41.8381222°N,1.4064222°E﻿ / 41.8381222; 1.4064222) es deixa a la dreta la masia de la Casanova de Puig-redon. Als 2,3 km.(41° 50′ 25.6″ N, 1° 24′ 14.31″ E﻿ / ﻿41.840444°N,1.4039750°E﻿ / 41.840444; 1.4039750) es continua recte, deixant a l'esquerra la masia del Soler, i, als 2,9 km s'arriba a les Feixes.

## Descripció

Edifici de quatre façanes i tres plantes.
Ha sofert modificacions i ampliacions -el 1882- i també coberts annexats a l'habitatge. L'entrada original se situava al mur sud-est, on hi ha una entrada amb arc de mig punt adovellat. A sobre hi ha una finestra amb llinda de pedra i ampit, i a la darrera planta una finestra més senzilla. La part esquerra d'aquesta façana està coberta per una ampliació. A la façana nord-est, a la planta baixa a la dreta, hi ha una petita obertura. A la planta següent, hi ha dues finestres amb llinda de pedra i ampit. A la darrera planta, hi ha dues petites obertures.
A la façana nord-oest, hi ha una entrada precedida per una rampa que dona a la segona planta. A la darrera hi ha una finestra tapiada i més a l'esquerra una altra on a la llinda de pedra i posa "Juan Padulles año 1877". A la façana sud-oest, a la planta baixa a l'esquerra, hi ha una entrada d'arc de mig punt tapiada, davant seu hi ha una estructura quadrada que podria ser un cup de vi. A l'extrem dret de la façana hi ha una entrada, que s'hi accedeix per unes escales. A cada costat de l'entrada hi ha una finestra. A la planta següent, hi ha quatre finestres, les dues interiors amb ampit. A la darrera planta, hi ha tres petites finestres. La coberta és de dos vessants (sud-oest, nord-est), acabada amb teules.
Adjunt a la façana sud-est, hi ha una ampliació de la casa. Té dues finestres a la part inferior, dues grans obertures d'arc escarser que donen a una galeria. A la darrera planta hi ha dues obertures triangulars.
Adjunt amb aquest darrer, hi ha un altre edifici, que tenia funció agrícola. Destaca només una entrada amb llinda de fusta força ampla. A l'esquerra de la façana sud-est, hi ha dos petits edifici quasi en ruïnes. Just davant de la façana nord-oest, hi ha una bassa d'aigua.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Les Freixes de Puig-redon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Carmine Amoroso

Carmine Amoroso (Lanciano, 1963) és un guionista i director de cinema italià.

## Biografia

Nascut i criat a Lanciano (província de Chieti), a principis dels anys 80 es va traslladar a Roma, on es va llicenciar en lletres amb una tesi sobre la religiositat al cinema de Pasolini (publicat a Pasolini, diversos autors, editorial Sciascia).
Durant dos anys va ser alumne de l'Escola de Dramatúrgia dirigida per Eduardo De Filippo.
Els seus contes s'han publicat en diverses antologies, com ara: Dodici (Edizione del Giano), Peccati veniali (Coniglio Editore), Qualcuno ha morso il cane (Coniglio Editore), Buon Natale & felice anno nuovo (Castelvecchi Editore), Sorridi, siamo a Roma (Ponte Sisto).
El 1985 va debutar amb el documental I ragazzi su due ruote, seguit l'any següent pel documental sobre el Grande Raccordo Anulare de Roma Gra - Il pianeta anulare, tots dos produïts per Rai 3 i extret de temes de Ugo Pirro.
Del 1986 al 1996 va alternar la seva feina com a ajudant de direcció (Loy, Vanzina, Wertmuller, Risi) amb la de guionista, col·laborant amb Ugo Pirro, Suso Cecchi D'Amico, Leo Welcome i Piero De Bernardi.
El 1992 va escriure la història i el guió de la pel·lícula Parenti serpenti, dirigida per Mario Monicelli i basada en l'obra de teatre del mateix nom. El guió va rebre diversos premis i reconeixements tant a Itàlia com a l'estranger.
El 1996 va debutar com a director amb la pel·lícula Come mi vuoi, amb un argument basat en la transidentitat. El 2007 va fer el seu segon llargmetratge, Cover-boy.
L'any 2009 va escriure el tema del documental Sound of Morocco produït i distribuït per Cinecittà Luce, presentat al IV Festival Internacional de Cinema de Roma.
El 2016 va dirigir el documental Porno e libertà, es va estrenar al Festival de Cinema de Rotterdam. Venut a més de 30 països, va guanyar el Nastro d'argento 2017 com a millor documental.

## Filmografia
### Director

* I ragazzi su due ruote - documental (1985)
* GRA. Il pianeta anulare - documental TV (1986)
* Come mi vuoi (1996)
* Cover-boy (2007)
* Porno e libertà - documental (2016)

### Guionista

* GRA. Il pianeta anulare - documental TV (1986)
* Parenti serpenti (1992) de Mario Monicelli
* Come mi vuoi (1996)
* Cover-boy (2007)
* Porno e libertà - documental (2016)

## Notes

* ↑ «Embrasse-moi Pasqualino Film italien de Carmine Amoroso». Le Monde.fr, 14-08-1997.
* ↑ «Carmine Amoroso | IFFR». iffr.com.
* ↑ Roberto Poppi. Dizionario del cinema italiano, I Registi. Gremese, 2002, p. 24.
* ↑ «Cover Boy, l'ultima rivoluzione è gay». www.gay.it.
* ↑ Redazionale. «Nastri Doc: Naples '44 e Acqua e zucchero». news.cinecitta.com.

## Bibliografia

* Roberto Poppi. «I registi». A: Dizionario del cinema italiano. Roma: Gremese Editore. ISBN 978-88-7742-423-5.
# Kai Ambos

Kai Ambos és un professor de dret penal, dret processal, dret comparatiu i dret penal internacional a la Georg-August-Universität de Göttingen. Ha publicat múltiples treballs en les seves àrees d'especialització i des de 2006 és jutge al Tribunal de Districte de Göttingen. L'any 2012, formant part de la defensa, aconseguí l'absolució de Mladen Markač, en el judici d'apel·lació davant el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia. En primera instància, el seu Markač havia estat condemnat a penes de presó de llarg terme, per crims contra la humanitat. Des de 2017, és jutge al Tribunal Especial per a Kosovo.

## Referències

* ↑ «Veröffentlichungen/Publications/Publicaciónes». Juristische Fakultät, Georg-August-Universität Göttingen, 06-09-2017. [Consulta: 30 juny 2018].
# Montserrat Calleja Gómez

Montserrat Calleja Gómez (Ourense, 1973) és una física espanyola investigadora del Laboratori de Bionanomecànica de l'Institut de Micro i Nanotecnologia (abans de Microelectrònica) de Madrid del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC). És coinventora de més de deu patents. Va liderar el projecte NANOFORCELLS (2015-2017), subvencionat pel Consell Europeu d'Investigació, per al desenvolupament d'instrumental per a l'estudi de les propietats mecàniques de les cèl·lules, amb l'objectiu de distingir les cèl·lules normals i les canceroses a partir de les seves propietats físiques. És cofundadora de l'empresa Mecwins, pionera en la comercialització de biosensors nanomecànics que el juliol de 2021 va subscriure un acord amb els inversors CRB BIO II, Masela Inversiones i Progenika-Grífols per reforçar el seu equip de recerca i dur a terme nous estudis clínics que provin la capacitat diagnòstica de la tecnologia desenvolupada per Mecwins. Calleja és membre del Comitè Executiu de la xarxa del CSIC «Conexión-Nanomedicina», establerta l'octubre de 2021 per impulsar l'aplicació de la nanotecnologia a la medicina promovent la connexió entre els grups de recerca per «compartir coneixement, millorar la competitivitat i fomentar la formació en nanomedicina».
L'any 2021 va rebre el premi Miguel Catalán de la Comunitat de Madrid per a investigadors menors de quaranta anys.

## Referències

* ↑ «Montserrat Calleja Gómez» (en castellà). Las Científicas Cuentan. [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «Laboratorio de Bionanomecánica (B-nano)» (en castellà). CSIC, 03-11-2021. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ Moya et al., María. «Mujeres científicas, el éxito desde la sombra» (en castellà). Muy Interesante, 11-02-2022. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Spatially Multiplexed Spectrophotometry» (en anglès). European Commission - CORDIS. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Mecwins, espaldarazo de cuatro millones para acelerar en diagnóstico» (en castellà). PlantaDoce, 09-07-2021. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Nace Conexión-Nanomedicina, la red del CSIC para impulsar la aplicación de nanotecnología en medicina» (en castellà). CSIC, 11-10-2021. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Montse Calleja». Arxivat de l'original el 2017-07-11. [Consulta: 5 març 2016].
# An-Numan (II) ibn al-Àswad

An-Numan (II) ibn al-Àswad fou rei làkhmida d'Aràbia de vers el 500 al 504.
Fou un rei bel·licós i va participar en la guerra Anastasiana entre l'Imperi Romà d'Orient i l'Imperi Sassànida, sent derrotat al començament del regnat o potser abans de pujar al tron, pel general romà d'Orient Eugeni a Bithrapos. El 502 va atacar Haran, on fou derrotat pels romans, però després es va prendre revenja, aconseguint una notable victòria. Va morir el 504 d'una ferida de guerra produïda a Circèsion. Es va produir un interregne breu (uns tres anys) quan apareix un rei no làkhmida de nom Alqama Abu-Yàfur (504-507).

## Referències

* Enciclopèdia de l'islam, V, 637.
# Tossal de la Morera

El Tossal de la Morera és una muntanya de 472 metres que es troba al municipi de Torà, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Guixera

La Guixera és una muntanya de 480 metres que es troba entre els municipis de Biosca i Torà, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dietmar Schmidt

Dietmar Schmidt (Zwickau, 29 d'abril de 1952) fou un jugador d'handbol alemany que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
Amb la selecció de la República Democràtica Alemanya jugà 242 partits, en què marcà 349 gols. El 1974 guanyà la medalla de plata al Campionat del món d'handbol i el 1978 la de bronze. El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol. A nivell de clubs jugà al ASK Vorwärts Frankfurt, amb qui guanyà dues lligues de la República Democràtica Alemanya (1974 i 1975) i la Copa d'Europa de 1975. Una vegada retirat fou entrenador de diversos equips alemanys.
El 1980 va ser guardonat amb l'Ordre del Mèrit Patriòtic de plata i el 1984 amb la d'or.

## Referències

* ↑ «Dietmar Schmidt Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2017. [Consulta: 5 setembre 2019].
* ↑ Neues Deutschland, 22. agost 1980, S. 3
* ↑ Neues Deutschland, 1./2. setembre 1984, S. 4
# Rinocerotoïdeus

Els rinocerotoïdeus (Rhinocerotoidea) són una superfamília de mamífers perissodàctils del subordre dels ceratomorfs. Els rinoceronts són els únics representants vivents d'aquest grup, que també inclou animals extints com el paracerateri, el mamífer terrestre més gros de tots els temps. Així com els rinoceronts només viuen a Àfrica i el sud d'Àsia, en el passat, la distribució dels rinocerotoïdeus també arribava a Europa, l'Àsia central, l'Àsia oriental i Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 Entrada «Rhinocerotoidea» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Bai et al., 2020, p. 2.

## Bibliografia

* Bai, B.; Meng, J.; Zhang, Chi; Gong, Y.-X.; Wang, Yuan-Qing «The origin of Rhinocerotoidea and phylogeny of Ceratomorpha (Mammalia, Perissodactyla)» (en anglès). Communications Biology, 3, 1, 2020. DOI: 10.1038/s42003-020-01205-8. ISSN: 2399-3642.
# Raymond Bellot

Raymond Bellot (6 de setembre de 1929) és un exfutbolista francès.

## Selecció de França

Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 1958 però no disputà cap partit.

## Referències

* ↑ Equips Arxivat 2012-03-17 a Wayback Machine. a FIFA.com
# Australocamelus orarius

Australocamelus orarius és una espècie extinta de mamífer artiodàctil de la família dels camèlids que visqué a Nord-amèrica durant el Miocè. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units. Es tracta de l'única espècie del gènere Australocamelus. Tenia el maxil·lar inferior menys profund que Oxydactylus. Les dents molars eren estretes i de tipus subhipsodont.

## Referències

* 1 2 Entrada «Australocamelus orarius» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ Honey et al., 1998, p. 452.

## Bibliografia

* Honey, J. G.; Harrison, J. A.; Prothero, D. R.; Stevens, M. S. «Camelidae». A: Janis, C. M.; Scott, K. M.; Jacobs, L. L. Evolution of Tertiary Mammals of North America. Volume 1: Terrestrial carnivores, ungulates, and ungulatelike mammals (en anglès). Cambridge University Press, 1998, p. 439-462.
# Udenodòntids

Els udenodòntids (Oudenodontidae) són una família extinta de sinàpsids anomodonts que visqueren durant el Permià mitjà i superior (fa entre 252 i 265 milions d'anys) en allò que avui en dia és Àfrica, Europa i el subcontinent indi. Se n'han trobat restes fòssils a l'Índia, Madagascar, Malawi, Rússia, Sud-àfrica i Zàmbia. Es poden distingir per les dues autapomorfies següents: un buit interpterigoide llarg que s'estén fins a l'exposició palatal dels ossos palatins i ossos postparietals que integren la part intertemporal del sostre del crani.

## Referències

* 1 2 Entrada «Oudenodontidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 9 agost 2023].
* ↑ «Oudenodontidae Cope, 1871» (en anglès). TreatmentBank, 2021. [Consulta: 9 agost 2023].
# Cenopitec

El cenopitec (Caenopithecus lemuroides) és una espècie extinta de primat, de vegades classificada en la família dels adàpids i d'altres en la família dels notàrctids, que visqué a Europa durant l'Eocè, fa entre 38 i 47,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a França i Suïssa. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Caenopithecus. Era un adapiforme gros, amb un pes estimat de 3,5 kg. Tenia les dents molars superiors de forma quadrada i dotades d'un hipocon cingular i un mesostil prominent. Les últimes dents premolars eren senzilles, mentre que la primera premolar estava absent.

## Referències

* 1 2 Entrada «Caenopithecus lemuroides» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 Rose, 2006, p. 185.

## Bibliografia

* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Eomoròpids

Els eomoròpids (Eomoropidae) són una família extinta de mamífers artiodàctils que visqueren a Àsia i Nord-amèrica durant l'Eocè, fa entre 48,6 i 55,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units, el Pakistan i la Xina. Eren més petits i primitius que els calicotèrids, dels quals es distingeixen pel fet de conservar la primera dent premolar superior i un hipoconúlid a la tercera dent molar inferior. A més a més, les corones de les dents postcanines eren més baixes.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eomoropidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ Entrada «Eomoropus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ Rose, 2006, p. 257.

## Bibliografia

* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Platygonus compressus

Platygonus compressus és una espècie extinta de mamífer artiodàctil de la família dels pècaris (Tayassuidae) que visqué a Nord-amèrica des del Pliocè superior fins al Plistocè superior, fa entre 12.000 i 3,6 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units i Mèxic. Era un animal brostejador i pasturador, més o menys de la mateixa mida que un senglar. El seu hàbitat natural eren els boscos de diferents tipus. Era un animal gregari que vivia en grups de fins a un centenar d'individus.

## Referències

* 1 2 Entrada «Platygonus compressus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ Nye, A. S. «Pleistocene Peccaries from Guy Wilson Cave, Sullivan County, Tennessee». (2007). Electronic Theses and Dissertations. Paper 2115.
# Equinis

Els equinis (Equini) són una biologia de mamífers perissodàctils de la família dels èquids i la subfamília dels equins. Conté un únic gènere vivent, Equus, que agrupa els cavalls, les zebres, els ases i afins, juntament amb un grapat de gèneres extints. Els equinis evolucionaren a les Amèriques durant el Miocè inferior, fa aproximadament 20 milions d'anys. Es diferencien dels altres equins pel fet de tenir el protocon connectat al protolof a les dents molars. Se subdivideix en dues subtribus, Protohippina i Pliohippina, la segona de les quals és la que inclou Equus.

## Referències

* 1 2 Entrada «Equini» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ Prado i Alberdi, 1996, p. 663.
* ↑ Prado i Alberdi, 1996, p. 677.

## Bibliografia

* Prado, J. L.; Alberdi, M. T. «A cladistic analysis of the horses of the tribe Equini» (en anglès). Palaeontology, 39, 3, 1996, pàg. 663-680.
# Protherohyus brachydontus

Protherohyus brachydontus és una espècie extinta de mamífer artiodàctil de la família dels pècaris (Tayassuidae) que visqué a Nord-amèrica entre el Miocè superior i el Plistocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Costa Rica, els Estats Units i Mèxic. Era un pècari enorme que fins i tot superava en grandària Desmathyus pinensis i igualava Platygonus bicalcaratus. Classificat anteriorment en els gèneres Desmathyus i Catagonus, el 2017 fou traslladat al seu propi gènere, Protherohyus basant-se en els seus caràcters cranials i dentals. El nom genèric Protherohyus fou elegit en honor del paleontòleg estatunidenc Donald R. Prothero, mentre que el nom específic brachydontus es refereix a la braquidòncia característica d'aquesta espècie.

## Referències

* 1 2 Entrada «Protherohyus brachydontus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ Dalquest i Mooser, 1980, p. 15.
* ↑ Dutra et al., 2017, p. 355.
* ↑ Dalquest i Mooser, 1980, p. 17.

## Bibliografia

* Dalquest, W. W.; Mooser, O. «Late Hemphillian mammals of the Ocote local fauna, Guanajuato, Mexico» (en anglès). Pearce-Sellards Series, 32, 1, 1980, pàg. 1-25.
* Dutra, R. P.; Casali, D. d. M.; Missagia, R. V.; Gasparini, G. M.; Perini, F. A.; Cozzuol, M. A. «Phylogenetic Systematics of Peccaries (Tayassuidae: Artiodactyla) and a Classification of South American Tayassuids» (en anglès). Journal of Mammalian Evolution, 23, 3, 2017, pàg. 345-358. DOI: 10.1007/s10914-016-9347-8.
# Esqualodelfínids

Els esqualodelfínids (Squalodelphinidae) són una família extinta de cetacis odontocets que tingueren una distribució cosmopolita entre l'Oligocè superior i el Miocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, l'Argentina, els Estats Units, França, Itàlia, el Japó, Mèxic, Nova Zelanda, el Perú, Suïssa i Veneçuela. La seva àmplia distribució no ha impedit que siguin poc comuns en el registre fòssil. Eren cetacis de mida mitjana dotats de dents còniques que haurien pogut recordar les dels dofins d'avui en dia.

## Referències

* 1 2 Entrada «Squalodelphinidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ Berta, 2017, p. 57.
* ↑ Perrin, Wursig i Thewissen, 2002, «Cetacea, Overview» (L. G. Barnes).

## Bibliografia

* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
* Perrin, W. F.; Wursig, B.; Thewissen, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). 2a edició. Academic Press, 2002. ISBN 0-12-551340-2.
# Hienodonts

Els hienodonts (Hyaenodonta) són un clade extint de mamífers de l'ordre dels creodonts que visqueren al Vell Món entre el Paleocè superior i el Miocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a Algèria, Bèlgica, els Estats Units, França, l'Índia, el Kirguizstan, el Marroc, Mongòlia, el Regne Unit i la Xina. Les espècies d'aquest grup eren creodonts enormes. Els seus cranis, que podien atènyer una llargada de 60 cm, eren els més grossos que es coneixen en mamífers carnívors terrestres. Hyaenodon gigas era una bèstia d'1,4 m d'alçada a la creu, 3 m de llargada i mitja tona de pes. Eren bons corredors que feien servir la seva punta de velocitat per atrapar les preses, però també menjaven carronya.

## Referències

* 1 2 Entrada «Hyaenodonta» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ Prothero, 2017, p. 126.
* ↑ Turner i Antón, 1997, p. 195.

## Bibliografia

* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
* Turner, A.; Antón, M. The Big Cats and Their Fossil Relatives: An Illustrated Guide to Their Evolution and Natural History (en anglès). Columbia University Press, 1997. ISBN 978-0-231-10229-2.
# Sinopa

Sinopa és un gènere extint de mamífers creodonts de la família dels hienodòntids que visqueren a l'hemisferi nord entre el Paleocè superior i l'Oligocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils a Egipte, els Estats Units, Mongòlia i la Xina. El crani feia aproximadament 15 cm. La seva anatomia fa pensar que es trobava al principi d'una tendència evolutiva cap a un estil de vida corredor. Es calcula que les diferents espècies d'aquest grup abastaven un espectre de pesos que anava des d'1,33 kg fins a 13,97 kg.

## Referències

* 1 2 Entrada «Sinopa» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ Kemp, 2005, p. 249.
* ↑ Rose, 2006, p. 125.
* ↑ «Body mass estimates in extinct mammals from limb bone dimensions: the case of North American hyaenodontids.» (en anglès). Palaeontology, 44, 2001, pàg. 497-528. Arxivat de l'original el 2022-04-13. Bibcode: 2001Palgy..44..497E. DOI: 10.1111/1475-4983.00189 [Consulta: 26 agost 2023].

## Bibliografia

* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Anaptomorfins

Els anaptomorfins (Anaptomorphinae) són una subfamília extinta de primats de la família dels omòmids que visqueren a l'hemisferi nord entre el Paleocè mitjà i l'Oligocè superior. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà, Egipte i els Estats Units. Les espècies d'aquest grup eren més primitives que les seves homòlogues dels microquerins, una altra subfamília d'omòmids. En general, tenien les dents postcanines engrandides a la base, la primera dent incisiva inferior (i1) també engrandida, les terceres molars inferiors reduïdes i l'esmalt corrugat, entre altres caràcters.

## Taxonomia

* Anaptomorphinae Cope, 1883
** Anaptomorphini Cope, 1883
*** Arapahovius Savage i Waters, 1978
*** Bownomomys Morse et al., 2018
*** Tatmanius Bown i Rose, 1991
*** Teilhardina Simpson, 1940
*** Anemorhysis Gazin, 1958
*** Chlororhysis Gazin, 1958
*** Tetonius Matthew, 1915
*** Pseudotetonius Bown, 1974
*** Absarokius Matthew, 1915
*** Anaptomorphus Cope, 1872
*** Aycrossia Bown, 1979
*** Strigorhysis Bown, 1979
*** Mckennamorphus Szalay, 1976
*** Gazinius Bown, 1979
** Trogolemurini
*** Trogolemur Matthew, 1909
*** Walshina López-Torres, Silcox i Holroyd, 2018
*** Sphacorhysis Gunnell, 1995

## Referències

* 1 2 Entrada «Anaptomorphinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ Rose, 2006, p. 188.
* ↑ Rose, 2006, p. 189.

## Bibliografia

* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.