OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rasa de la Pineda

La Rasa de la Pineda és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Navel que neix a llevant del poble de Montclar.

## Municipis per on passa

La rasa transcorre íntegrament pel terme municipal de Montclar.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de la Pineda està integrada per 8 cursos fluvials que sumen una longitud total de 5.198 m.

### Distribució per termes municipals

Tota la xarxa transcorre pel terme municipal de Montclar.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Rasa de la Plana

La Rasa de la Plana és un torrent afluent per l'esquerra de la Rasa de la Vallanca el curs del qual transcorre íntegrament pel terme municipal de Navès.

## Xarxa Hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de la Plana està integrada per un total de 7 cursos fluvials. D'aquests, 6 són subsidiaris de 1r nivell.
La totalitat de la xarxa suma una longitud de 3.977 m. que transcorren íntegrament pel terme municipal de Navès.
Xarxa hidrogràfica de la Rasa de la Plana :
| Codi del corrent fluvial | Coordenades del seu origen | Longitud (en metres) |
| R. de la Plana | 42° 4′ 38.80″ N, 1° 38′ 23.84″ E﻿ / ﻿42.0774444°N,1.6399556°E﻿ / 42.0774444; 1.6399556 | 2.638 |
| E1 | 42° 4′ 29.11″ N, 1° 38′ 29.77″ E﻿ / ﻿42.0747528°N,1.6416028°E﻿ / 42.0747528; 1.6416028 | 289 |
| D1 | 42° 4′ 13.56″ N, 1° 38′ 13.43″ E﻿ / ﻿42.0704333°N,1.6370639°E﻿ / 42.0704333; 1.6370639 | 133 |
| E2 | 42° 4′ 8.226″ N, 1° 38′ 28.91″ E﻿ / ﻿42.06895167°N,1.6413639°E﻿ / 42.06895167; 1.6413639 | 237 |
| E3 | 42° 3′ 58.56″ N, 1° 38′ 23.01″ E﻿ / ﻿42.0662667°N,1.6397250°E﻿ / 42.0662667; 1.6397250 | 168 |
| E4 | 42° 3′ 37.57″ N, 1° 38′ 10.86″ E﻿ / ﻿42.0604361°N,1.6363500°E﻿ / 42.0604361; 1.6363500 | 254 |
| E5 | 42° 3′ 26.83″ N, 1° 38′ 9.903″ E﻿ / ﻿42.0574528°N,1.63608417°E﻿ / 42.0574528; 1.63608417 | 258 |

## Referències

* 1 2 3 Mapa de l'ICC
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 30 maig 2010].
# Quemperven

Quemperven (en bretó Kemperven) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 357 habitants. El 7 de juliol de 2006 s'adherí a la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 394 | 407 | 324 | 340 | 350 | 357 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Philippe Weisse | |
# Raúl Araiza Cadena

Raúl Araiza Cadena (Minatitlán, 1 de setembre de 1935 - Veracruz, 8 de gener de 2013) va ser un actor, director i productor mexicà de cinema i televisió. Va morir el 8 de gener de 2013 a causa d'un càncer de pàncrees. Va ser pare dels actors: Raúl Araiza Herrera i Armando Araiza.

## Filmografia
### Televisió (com actor)

* Las grandes aguas (1989)
* Senda de gloria (1987)
* El milagro de vivir (1975-1976)

### Director d'escena (televisió)

* El Pantera (2008)
* Barrera de amor (2005-2006)
* Así son ellas (2002-2003)
* Tres mujeres (1999-2000)
* Senda de gloria (1987)
* La traición (1984-1985)
* El maleficio (1983-1984)
* Primera part de Bianca Vidal (1982/83)
* Segona part de Vanessa (1982)
* El derecho de nacer (1981-1982)
* Cancionera (1980)

### Productor executiu (televisió)

* Tijuana (2000)
* Así son ellas (2002-2003)

## Premis
### Premis TVyNovelas

| Any | Categoria | Telenovel·la | Resultat |
| 1988 | Millor direcció d'escena | Senda de gloria | Guanyador |
| 1985 | Millor direcció d'escena | La traición | Guanyador |

### Premis ACE

| Any | Categoria | Telenovel·la | Resultat |
| 1985 | Millor Director | El maleficio | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Muere Don Raúl Araiza, hijo predilecto de Minatitlán». EnlaceVeracruz, 8 enero 2013. [Consulta: 3 març 2023].
* ↑ mac / RDS. «Muere Raúl Araiza», 8 enero 2013. [Consulta: 12 enero 2013].
* ↑ OEM (Muere Raúl Araiza)
# Rawlins

Rawlins és la ciutat i seu del Comtat de Carbon (Wyoming) dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Rawlins tenia 8.538 habitants, tenia 8.538 habitants, 3.320 habitatges, i 2.237 famílies. La densitat de població era de 445,5 habitants/km².
Dels 3.320 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,6% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 26,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.600 $ i la renda mediana per família de 42.137 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.179 $ mentre que les dones 22.580 $. La renda per capita de la població era de 17.887 $. Entorn del 10,4% de les famílies i el 13,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rawlins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rawlins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Queró de Megalòpolis

Queró (en llatí Chaeron, en grec antic Χαίρων) fou un ciutadà de Megalòpolis al que, poc abans de néixer Alexandre el Gran, el rei Filip II de Macedònia va enviar a consultar l'oracle de Delfos sobre la serp que el rei havia vist a la cambra de la seva dona (mare d'Alexandre) Olímpies, segons diu Plutarc.
Va ser potser aquest mateix Queró, que, segons un discurs atribuït a Demòstenes és mencionat per Alexandre com a tirà de Pel·lene, i que segons Ateneu de Nàucratis va ser deixeble de Plató i de Xenòcrates de Calcedònia. Es deia que el seu comportament a Pel·lene va ser tirànic, i va desterrar als principals homes del país donant les seves possessions i esposes als esclaus. Ateneu comenta irònicament que aquest comportament cruel i opressiu es devia al fet que aplicava els principis de La República i Les Lleis, que havia après del seu mestre Plató.

## Referències

* ↑ Chaeron a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 679
# Querós

Querós és una entitat de població o despoblat del municipi de Sant Hilari Sacalm, a la comarca de la Selva, al sector septentrional del terme, pertanyent ja a la conca del Ter i separat del principal pel coll de Querós, a la riba esquerra del Ter.
El lloc és esmentat ja l'any 923, i l'església parroquial de Sant Martí, al segle xi. El lloc formà part del terme senyorial de Sau i constituí batllia amb Sant Andreu de Bancells. S'independitzà al principi del segle xix i formà per poc temps municipi independent amb Mansolí. L'any 1940 hi havia a Querós 109 habitants, repartits en setze masos: el Baldà, el Bracs, Busquets de Coll de Querós, la Caseta, el Cominal, el Corral, la Fàbrega, el Gumbau, l'Illa, el Molí de Querós, l'Obac, Can Palanques, la Querosa, la Rectoria, el Sangles i Serrallonga, als quals cal afegir Sellabona (Vilanova de Sau) i el Vilar de Querós (Rupit i Pruït). A banda, hi havia altres masos, abandonats de feia poc, que posteriorment tornaren a ser habitats, com la Badia o la Casica. D'altres, com la Casa Nova, Can Goita o Salibercs, ja no es tornarien a habitar mai més. El procés de despoblament no va prendre força fins entrada la dècada dels anys 50, però fou a partir de finals dels 60 –quan la deshumanització plena de la vall va esdevenir definitiva– que Querós es va convertir en un veritable vestigi arqueològic.

## Referències

* 1 2 «.xml Querós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Llinàs i Pol, Joan; Maymí, Josep; Merino i Serra, Jordi «La vall de Querós. El patrimoni etnològic d'un nucli poblacional cobert per l'aigua». Revista d'Etnologia de Catalunya, Núm. 35, 2010. ISSN: 2014-6310 [Consulta: 1r maig 2019].
# Josep Riu i Carreras

Josep Riu i Carreras (Moià, 1908 — Cornellà de Llobregat, Baix Llobregat, 9 de novembre de 1987) fou un industrial saboner català. Fou nomenat alcalde de Cornellà de Llobregat durant divuit anys (1951-1969), el mandat més llarg de tota la dictadura a la ciutat.
Nascut a Moià, va arribar a Cornellà l'any 1923 juntament amb la seva mare, nadiua de la ciutat i que havia accedit a la plaça de mestra del col·legi públic Anselm Clavé. Durant la guerra civil fou mobilitzat pel bàndol de la República i acabada la guerra es trobava en un camp de presoners del poble navarrès d'Estella. Altres fonts, però, indiquen que fou afiliat a la «Cinquena columna» des de l'any 1937 i col·laborà com a secretari d'Auxilio Social l'any 1939. Aquests últims mèrits, com també la seva relació industrial i familiar amb Eduard Gelabert i Fiet, serviren, més endavant, per ésser escollit alcalde.
Nomenat cap local de la Falange Española y de las JONS l'any 1949, fou designat alcalde de Cornellà de Llobregat el 20 d'octubre de 1951, després de la destitució de Ramon Gaya i Massot. Durant el seu govern, la ciutat experimentà un extraordinari creixement demogràfic degut a l'arribada d'immigrants de tot l'Estat, així com un desenvolupament urbanístic caòtic ple de dèficits d'infraestructures i serveis bàsics.
Després de divuit anys de govern municipal, fou rellevat per Josep Maria Ferrer i Penedès el 30 de desembre de 1969.

## Referències

* ↑ «Necrológicas» (en castellà). La Vanguardia, 10-11-1987. [Consulta: 24 agost 2017].
* 1 2 Tardà, 1996, p. 118.
* ↑ Marín i Corbera, 2000.
* ↑ Tardà i Carrión Pardo, 1992, p. 60-63.
* ↑ Tardà i Carrión Pardo, 1992, p. 141-151.
* ↑ Tardà i Carrión Pardo, 1992, p. 183-196.

## Bibliografia

* Marín i Corbera, Martí. Els ajuntaments franquistes a Catalunya : política i administració municipal, 1938-1979. Lleida: Pagès, 2000. ISBN 8479356936.
* Tardà, Joan; Carrión Pardo, Pedro. 40 anys d'una ciutat: Cornellà de Llobregat durant el Franquisme. Cornellà de Llobregat: Ajuntament de Cornellà de Llobregat?, 1992.
* Tardà, Joan. Cornellanencs. Cornellà de Llobregat: Ajuntament de Cornellà de Llobregat, 1996. ISBN 8492173602.
# Bielovce

Bielovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1138.

## Referències

* ↑ Vladár, Jozef. Malá encyklopédia Slovenska: A - Ž. Veda, 1987, p. 47.
# Virginie Besson-Silla

Virginie Besson-Silla (nascuda el 1972) és una productora de cinema canadenca-francesa. Ha realitzat una varietat de pel·lícules diferents, com ara pel·lícules d'acció, pel·lícules romàntiques, adaptacions de còmics, pel·lícules biogràfiques i d'animació.

## Biografia i carrera

Silla va néixer a Ottawa, Ontàrio, filla d'un diplomàtic senegalès i d'un fisioterapeuta francès. És la cunyada de l'actor Vincent Perez, parella de la seva germana, Karine Silla, que és actriu i guionista.
Des del seu matrimoni el 2004 amb Luc Besson, Virginie és coneguda com a Virginie Silla-Besson o Virginie Besson-Silla. La parella té tres fills.
El 2010, Time va citar a Luc dient que ella era una productora més perfecta que ell i que així li va permetre centrar-se a dirigir la seva pel·lícula sumptuosa i més exigent artísticament The Lady (2011).

## Filmografia

* 2001: Yamakasi
* 2002: Peau d'Ange
* 2003: La Felicita, le bonheur ne coûte rien
* 2004: Imatge À ton
* 2005: Au suivant !
* 2005: Revòlver
* 2006: Amor i altres desastres
* 2007: El secret
* 2010: Des de París amb amor
* 2010: Les extraordinàries aventures d'Adèle Blanc-Sec
* 2011: La Dama
* 2012: La mécanique du cœur
* 2013: Els nens dels somnis
* 2014: 3 dies per matar
* 2014: Lucy
* 2017: Valeriana i la ciutat dels mil planetes

## Referències

* ↑ «Virginie Silla». Gala.
* ↑ «The big cheese: The crazy life of Gérard Depardieu». Independent, 30-04-2011.
* ↑ Marshall, Andrew «I said, "I know a better producer [he nods at his wife Virginie Besson-Silla and why don't I direct?"]». Time Magazine [New York], 17-12-2010. Arxivat 24 de gener 2011 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Virginie Silla at Unifrance (anglès)
# Zozova Balka

Zozova Balka - Зозова Балка (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Beissug, a 38 km a l'est de Briukhovétskaia i a 93 km al nord de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Batúrinskaia.
# Pentatló modern als Jocs Olímpics d'estiu de 1980

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 celebrats a la ciutat de Moscou (Unió Soviètica) es disputaren dues proves de pentatló modern, una d'individual i una d'equip, en categoria masculina. Les proves es realitzaren entre els dies 20 i 24 de juliol de 1980.
Aquest esport combina proves de tir (competició de tir de 10 metres de distància), esgrima (competició d'espasa), natació (200 metres lliures), hípica (concurs de salts d'obstacles) i camp a través.
Hi participaren un total de 43 atletes de 17 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Pentatló modern individual Detalls | Anatoly Starostin | Tamás Szombathelyi | Pavel Lednev |
| Pentatló modern per equips Detalls | Unió SovièticaAnatoly Starostin Pavel Lednev Evegeny Lipeev | HongriaTamás Szombathelyi Tibor Maracskó László Horváth | SuèciaSvante Rasmuson Lennart Pettersson George Horvath |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 2 | Hongria | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 3 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Joan de Santa Marta

Joan de Santa Marta (Prades, 1578 ‑ Kioto, Japó, 1618) fou un frare franciscà, missioner al Japó on morí com a màrtir. És venerat com a beat per l'Església catòlica. Algunes relíquies seves van ésser recollides per fidels cristians. Aviat se li atribuïren miracles. Proclamat màrtir i venerable l'1 de maig de 1668 per Climent IX, Pius IX el beatificà el 7 de juliol de 1867.

## Biografia

Joan de Santa Marta havia nascut a Prades; als vuit anys era escolà a la catedral de Saragossa, on va estudiar llatí i música. Va formar part de l'escolania de la catedral de Zamora, on fou ordenat sacerdot i va ingressar a l'orde dels Franciscans Descalços. Va voler consagrar-se a l'apostolat missioner i va partir cap a les Filipines amb Sebastián de San José i trenta franciscans més, arribant-hi el 1606 i obrint a Lumbang una escola de música on va arribar a tenir més de 400 alumnes als que ensenyava cant, orgue i altres instruments.
De les Filipines va passar al Japó en 1607, on predicà durant deu anys i va ésser nomenat superior de la missió de Fuscimi, on aconseguí moltes conversions i el respecte de cristians i pagans. Un edicte imperial de 1614, però, prohibia la presència dels cristians i Joan de Santa Marta fou desterrat.
Poc temps després, Joan tornà al Japó i, disfressat de japonès, va recórrer les províncies d'Arima i Omura, on la persecució contra els cristians era més forta, confortant els cristians i continuant amb la tasca d'apostolat. El 24 de juny de 1615 fou detingut a Omura i empresonat a Miyako (anomenada a Occident Meaco, actual Kyoto); se li oferí la llibertat si renunciava a predicar i marxava, però s'hi negà i durant tres anys visqué a la presó, on era torturat. Condemnat a mort, fou decapitat a Kyoto el 16 d'agost de 1618, mentre cantava el salm Laudate Dominum omnes gentes i pregava per la conversió de l'emperador del Japó.
Coneixia perfectament la llengua japonesa, en la qual deixà alguns manuscrits: Sermones sobre la mayor parte de las homilias del breviario, en idioma japón, Catecismo esplicado de la doctrina cristiana en japón i Refutación de los errores y supersticiones contenidos en el libro Bupo. En castellà deixà Relación histórica de las cosas de Japón su cristianidad y persecuciones, cartes i una missa.

## Referències

* ↑ Beat Joan de Santa Marta a llaurado.info
* ↑ Valeri Serra i Boldú Calendari folklòric d'Urgell p. 188
* ↑ Juan de Santa Marta a catholic.net
* ↑ Juan de Santa Marta, hagiopedia

## Enllaços externs

* Goigs al Beat Joan de Santa Marta
# Joan de Serrallonga (desambiguació)

«Joan de Serrallonga» té aquests significats:
* Joan de Serrallonga: Militar del s.XV.
* Joan Sala àlies, Joan de Serrallonga: Bandoler de finals del s.XVI i principis del XVII.
* Don Joan de Serrallonga, drama líric de Víctor Balaguer amb música d'Enric Morera.
# Joana Gamundí

Joana Gamundí (segle XIX - segle XX) fou una mestra del jardí d'infància de la Institució Mallorquina d'Ensenyament.
Joana Gamundí fou una ciutadana de Palma (ciutat de Mallorca) que passà a la història de l'educació mallorquina, donada la seva tasca com a docent en l'Escola Mallorquina d'Ensenyament. La trobam referenciada, sempre simplement amb el nom i el primer cognom i sense cap més dada biogràfica, entre les professores que el curs 1883-1884 s'incorporaren a la plantilla de professorat de l'Escola Mallorquina d'Ensenyament, per ocupar els nous llocs de feina que es crearen arran de la implantació d'una nova línia d'ensenyament, la del jardí d'infància o parvulari.
L'Escola Mallorquina d'Ensenyament (primer Escuela Mercantil) propulsada per l'aleshores president de l'Ateneu Balear, polític i advocat Alexandre Rosselló, tingué una curta vida a la ciutat de Mallorca, inaugurada el 1880 i tancada el 1887. No obstant això, durant els anys en què l'escola romangué oberta suposà un canvi de rumb en la pedagogia de l'època, una experiència docent basada en la que Guillem Cifre de Colonya fundà al seu poble natal, Pollença (Institució Lliure d'Ensenyament de Pollença).
Joana Gamundí aparegué en el camí de l'escola quan es decidí, després de diverses ampliacions (primer curs de la Facultat de Dret, ensenyament primari i batxillerat) afegir-hi el parvulari creant així el primer Kindergarten de les Illes Balears. Joana Gamundí en fou mestra des dels seus inicis, el curs 1883-84.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Joana Gamundí». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Bibliografia

* Colom, A. (1991). Assaig d'història de l'educació a la Mallorca contemporània. Palma: Impremta Politècnica.
* Colom, A. (2008). La institució mallorquina d'ensenyament. Mallorca: Documenta Balear.
* Colom, A.; Diaz, F. (1977). Educación y sociedad en la Mallorca contemporanea. La experiencia institucionista. Mallorca: Impresrapit
* Pascual, A.; Llabrés, J. (coord.) (1997). Dones a les Illes: treball, esplai i ensenyament (1895-1945). Palma: Impremta Politècnica.
* Peñarrubia, I. (2006) Entre la ploma i la tribuna. Els orígens del primer feminisme a Mallorca, 1869-1890. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat.
# Salts als Jocs Olímpics d'estiu de 1980

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 celebrats a la ciutat de Moscou (Unió Soviètica) es disputaren quatre proves de salts, dues en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició es desenvolupà entre els dies 20 i 29 de juliol de 1980 a la Piscina Olímpica de la ciutat soviètica.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 67 saltadors, 34 homes i 33 dones, de 23 comitès nacionals diferents.
| Austràlia (4) Àustria (2) Brasil (1) Bulgària (2) Cuba (2) Dinamarca (1) Espanya (3) | França (1) Hongria (2) Itàlia (1) Kuwait (1) Mèxic (6) Polònia (2) Regne Unit (6) | RDA (9) República Dominicana (2) Romania (3) Suècia (2) Txecoslovàquia (2) Unió Soviètica (12) Zimbàbue (3) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Trampolí de 3 m. Detalls | Aleksandr Portnov | Carlos Giron | Giorgio Cagnotto |
| Plataforma de 10 m. Detalls | Falk Hoffmann | Vladimir Aleynik | David Ambartsumyan |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Trampolí de 3 m. Detalls | Irina Kalinina | Martina Pröeber | Karin Guthke |
| Plataforma de 10 m. Detalls | Martina Jäschke | Servard Emirzian | Liana Tsotadze |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 2 | RDA | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 3 | Mèxic | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Joaquim Fontanals i del Castillo

Joaquim Fontanals i del Castillo (Cuba, 1842 - Barcelona, 20 de gener de 1895) fou un historiador de l'art català, acadèmic de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

## Biografia

Establert a Barcelona, va escriure crítica d'art al Diari de Barcelona i a la Ilustración Española y Americana de Madrid. Fou membre de la Comissió de Monuments, de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, de l'Acadèmia de Belles Arts de Barcelona i acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran, però sempre va estar més vinculat a l'Ateneu Barcelonès, del que en fou secretari el 1869 i conservador el 1876-1877. Influït per la historiografia francesa, n'estudià les tècniques de conservació dels monuments durant les revolucions de 1789 i 1848, apel·là al paper de l'Estat com a garant de la protecció patrimonial i defensà l'educació com a pilar de la protecció del patrimoni artístic, en especial el català. En aquest aspecte va escriure articles a La Vanguardia i va fer conferències durant l'Exposició Universal de 1888. Es preocupà per la situació del proletariat coetani i, inspirant-se en realitzacions d'altres països, proposà la creació d'escoles d'adults com a mitjà de millorar les seves condicions. El 1881 va optar sense èxit a la càtedra de teoria i història de les belles arts de l'Escola de Belles Arts de Barcelona. Poc abans de morir va col·laborar en la Historia general del arte de Lluís Domènech i Montaner.

## Obres

* Algunos recuerdos de dos revoluciones democráticas francesas
* Necesidad de la instrucción popular en España y creación de sus escuelas.(1865)
* De la conservación de monumentos franceses en 1789 y en 1848 (1869),
* Antonio Viladomat, el artista olvidado y maestro de la pintura catalana (1877)
* Recuerdo del artista Tomàs Padró (1877)

## Referències

* ↑ «Joaquim Fontanals i del Castillo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Joaquim Fontanals al Diccionari d'historiadors de l'art català, valencià i balear (IEC)
# Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1988

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a la ciutat de Seül (Corea del Sud) es disputaren quatre proves de tir amb arc, dues en categoria masculina i dues en categoria femenina, tant en individuals com en dobles. La competició tingué lloc entre els dies 27 de setembre i 1 d'octubre de 1988 a les instal·lacions de tir amb arc de Hwarang.
Hi participaren un total de 146 arquers, 84 homes i 62 dones, de 41 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual masculí Detalls | Jay Barrs | Park Sung-soo | Vladimir Yesheyev |
| Per equips Detalls | Corea del SudChun In-soo Lee Han-sup Park Sung-soo | Estats UnitsJay Barrs Richard McKinney Darrell Pace | Regne UnitSteven Hallard Richard Priestman Leroy Watson |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual femení Detalls | Kim Soo-Nyung | Wang Hee-Kyung | Yun Young-Sook |
| Per equips Detalls | Corea del SudKim Soo-Nyung Wang Hee-Kyung Yun Young-Sook | IndonèsiaLilies Handayani Nurfitriyana Saiman Kusuma Wardhani | Estats UnitsDeborah Ochs Denise Parker Melanie Skillman |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Corea del Sud | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 2 | Estats Units | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | Indonèsia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 | Unió Soviètica | 0 | 0 | 1 | 1 |