OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre d'Art Contemporani de Màlaga

El Centre d'Art Contemporani de Màlaga (CAC Màlaga) és una iniciativa cultural de l'Ajuntament de Màlaga que té com a objectiu la difusió de les arts plàstiques del segle XX i XXI. L'antic Mercat de Majoristes de Màlaga, edifici declarat Bé d'Interès Cultural i seu de l'espai, compta amb 6.000 m² de superfície total, 2.400 dels quals estan destinats a exposicions. El CAC Màlaga va ser oficialment inaugurat el 17 de febrer de 2003 i obert al públic el 23 de febrer de 2003.

## Exposicions

La superfície està distribuïda en cinc espais diferenciats: tres per a les exposicions temporals, un per a la col·lecció permanent i una àrea polivalent per a activitats diverses, com ara el muntatge de les instal·lacions, l'exposició de l'obra produïda als tallers o la celebració d'un acte concret. A la zona expositiva, els visitants del CAC Màlaga hi troben les manifestacions més recents d'escultura, pintura, instal·lacions, fotografia, dibuix i objectes de disseny. Alhora, es mostren peces que per si mateixes o per la seva capacitat representativa d'un corrent han marcat pautes en la creació artística de les últimes dècades.
La col·lecció permanent disposa de 400 peces pròpies i cedides per institucions i particulars. Hi ha un gran nombre d'obres de creació recent que, per les seves característiques, són difícilment classificables en una tendència concreta. Durant aquests anys, el CAC Màlaga ha produït més de 130 exposicions individuals i una dotzena de col·lectives de noms de l'art contemporani com Art & Language, Gerhard Richter, Louise Bourgeois, Anish Kapoor, Kara Walker, Santiago Sierra, Vik Muniz, Erwin Wurm, William Kentridge, Luis Gordillo, Raymond Pettibon, Jaume Plensa, Tracey Emin, Julian Schnabel o els germans Jake i Dinos Chapman.

## Referències

* ↑ Ciedes Málaga Estadísticas de visitas a museos. Fundación Ciedes. Consultado el 19 de septiembre de 2014.
* ↑ «El Centro de Arte Contemporáneo de Málaga abre en horario especial durante las navidades». EP, 22-12-2021. [Consulta: 22 juliol 2022].
* ↑ Narváez, Diego «Los Chapman muestran nuevos grabados de Goya retocados» (en castellà). El País [Madrid], 01-05-2004. ISSN: 1134-6582.
# Torsten Lindqvist

Torsten Lindqvist (Säffle, 2 de desembre de 1925 - Uppsala, 3 de novembre de 2002) fou un pentatleta suec que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics de Hèlsinki, on disputà dues proves del programa de pentatló modern. Junt a Lars Hall i Claes Egnell guanyà la medalla de plata en la competició per equips, mentre en la competició individual fou novè.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i una de bronze al Campionat del món de pentatló modern.

## Referències

* ↑ Torsten Lindqvist a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Torsten Lindqvist - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 30 agost 2020].
# Antonio Jesús Ruiz

Antonio Jesús Ruiz (Prado del Rey, 1973) és un polític espanyol, darrer secretari general del Partit Andalusista (2012-2015) tinent d'alcalde del municipi de El Puerto de Santa María.

## Biografia

Va ser escollit general del PA el juliol de 2012, després de la celebració del seu XVI Congrés Nacional a Sevilla. Va ocupar la vicesecretaria general de les Juventudes Andalucistas entre 1999 i 2004. També va pertànyer a l'Executiva Nacional del PA, quan Antonio Ortega n'era el secretari general.
Va ser portaveu del PA a l'Ajuntament de El Puerto de Santa María, obtenint els millors resultats del seu partit a la ciutat el 2011, amb el 18% dels vots i quedant com a segona força política.
Va ser president de l'empresa municipal de sòl i habitatge de Puerto de Santa Maria, Suvipuerto, conseller a Impulsa i també és membre de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, d'ACEVIN, RECEVIN, (Ciutats del Vi) i membre de la direcció d'AECIPE (ciutats pesqueres).
Va impulsar des dels ajuntaments la Iniciativa Legislativa sobre la Renda Social Bàsica, que va registrar al Parlament d'Andalusia amb més d'una trentena d'acords de consistoris andalusos que li donaven suport. Va ser admesa a tràmit per la mesa del Parlament, però finalment el Consell de Govern de la Junta d'Andalusia la va rebutjar afirmant que no disposaven de pressupost suficient per dur-la a terme.
El 3 de novembre de 2013 és elegit, mitjançant procés de primàries dins del propi PA, candidat a la Junta d'Andalusia per a les Eleccions al Parlament d'Andalusia de 2015, per un resultat del 76'97% davant de l'altre candidat, Sergio Flores. Després de la dissolució acordada del PA a setembre de 2015, Antonio Jesús Ruiz es convertiria en l'últim secretari general de la formació.

## Referències

* ↑ «Antonio Jesús Ruiz (PA): el último aliento andalucista» (en castellà), 04-03-2015. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ «El álbum privado de los candidatos del 22-M - La vida política de Antonio Je... | Elecciones Andalucía | EL MUNDO» (en castellà), 19-03-2015. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ Córdoba, Diario. «Antonio Jesús RUIZ : Un militante veterano para liderar la vuelta del andalucismo al Parlamento» (en castellà). [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ Cádiz, Diario de. «"El PA no rebajó sus pretensiones a pesar de la negociación del PP con IP"» (en espanyol europeu), 17-07-2011. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ PRESS, EUROPA. «El PA registra en el Parlamento una Iniciativa Legislativa para reclamar la renta básica» (en castellà), 13-11-2014. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ FLORES, ANA BELÉN GARCÍA. «Antonio Jesús Ruiz, candidato por el Partido Andalucista | RTVE» (en castellà), 27-02-2015. [Consulta: 22 setembre 2020].
# Catedral de Santa Maria de Tui

La Catedral de Santa Maria de Tui és un temple catòlic situat a la ciutat de Tui, al sud de la província de Pontevedra (Galícia). Des de 1959 pertany a la diòcesi de Tui-Vigo. La catedral és el màxim exponent artístic de la ciutat de Tui. És al cim del pujol de Tudo a l'anti castro.
Es va construir entre l'any 1120 i 1180 en ple estil romànic. Va tenir reformes importants en altres èpoques principalment en estil gòtic, com és el cas de la façana principal, datada aproximadament de l'any 1225.

## Història

La construcció va començar a la darreria del segle xi, quan s'esmenta per primera vegada el 1095, en el document de donació dels Comtes de Galícia, Raimundo de Borgonya i Urraca. Es creu que va prendre el model de la catedral de Santiago de Compostel·la, amb girola i transsepte de tres naus. L'estil inicial és el romànic, amb una extraordinària riquesa i importància, va influir molt a tota la regió del Miño gallec i portuguès on les esglésies mantenen les formes decoratives del romànic tudense.
La solució exterior del temple tudense també va abrigar formes originals, tant per la sobrietat com l'elegància en partir de paraments lliures de volums i solament alternats pel joc de finestres romàniques. En els extrems de l'edifici catedralici es van dissenyar les torres, dues i dues en els extrems del transsepte, i dues torrasses en els peus. Aquestes línies afirmaven el caràcter i fermesa de l'edifici, tendint a un aspecte defensiu, que seria reforçat el 1424 amb la torre de San Andrés en la part nord, i la torre de Soutomaior en l'angle sud-oest del claustre gòtic el 1408. Les torres del transsepte serien desmuntades al segle xviii, sobrevivint només la torre de les campanes.

## Museu

En l'antiga capella de Santa Catalina es troba el Museu Catedralici amb les peces del tresor, entre les quals destaquen:
* Copón de coco (segle xv)
* Talla de la Verge la Patrona (segle XIV)
* Lamentació de Crist mort, fragment del vell retaule major de 1520 en pedra calcària.

## Galeria d'imatges

* Vista nocturna
* Interior
* Detall del Naixement
* Claustre

## Enllaços externs

* Informació a la pàgina de la Diòcesi de Tui-Vigo Arxivat 2015-08-27 a Wayback Machine. (castellà)
# Georges Van Der Poele

Georges Van Der Poele va ser un genet belga que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en tres proves del programa d'hípica dels Jocs Olímpics de París. En el concurs de salts d'obstacles guanyà la medalla de plata amb el cavall Winsor Squire, en el de salt d'alçada guanyà la de bronze amb el cavall Ludlow i en la prova de tallar i caçar a cavall es desconeix la posició final.

## Referències

* ↑ «Georges Van Der Poele Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de desembre 2013. [Consulta: 15 setembre 2015].
# Peridea anceps

Peridea anceps és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels notodòntids (Notodontidae). Es distribueix de Europa a Iraq.

## Característiques

El mascle té una envergadura de 25 a 28 mm. Habita en boscos i el seu període de vol va d'abril al juliol. Les larves s'alimente de fulles de Quercus, de vegades també Betula.

## Galeria

* Peridea anceps
* Peridea anceps
* Peridea anceps
* Peridea anceps
* Peridea anceps

## Referències

* ↑ «BioLib - Peridea anceps» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* UkMoths: Peridea anceps (anglès)
* Biodiversidad Virtual: Peridea anceps (castellà)
# Tracie Ruiz

Tracie Ruiz (Honolulu, 4 de febrer de 1963) és una nedadora estatunidenca, ja retirada, especialitzada en natació sincronitzada que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on disputà les dues proves del programa de natació sincronitzada. En ambdues, la prova per parelles, junt a Candy Costie, i la de solo, guanyà la medalla d'or. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül guanyà la medalla de plata en la prova de solo.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de plata als Campionat del Món de natació de 1982, quatre medalles d'or als Jocs Panamericans i sis campionats nacionals de solo i quatre per parelles, fins a completar un total de 41 medalles d'or a nivell nacional i internacional.
El 1995 es casà amb Michael Anthony Conforto, un exfutbolista. El seu fill, Michael Conforto, juga professionalment a beisbol amb els New York Mets, i la seva filla Jacqueline, jugà a futbol amb l'Azusa Pacific University.
El 1993 fou inorporada a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Tracie Ruiz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 28 març 2020].
* 1 2 «Tracie Ruiz (USA): 1993 Honor, Synchronized Swimmer». International Swimming Hall of Fame. ishof.org. Arxivat de l'original el 16 d'abril 2014. [Consulta: 4 setembre 2017].
* ↑ DiComo, Anthony «Mets fill organizational need with outfielder Conforto». MLB.com, 06-06-2014 [Consulta: 21 novembre 2014].
# Volta a Llombardia 1934

La Volta a Llombardia 1934 fou la 30a edició de la Volta a Llombardia. Aquesta cursa ciclista organitzada per La Gazzetta dello Sport es va disputar el 21 d'octubre de 1934 amb sortida i arribada a Milà després d'un recorregut de 245 km.
La competició fou guanyada per l'italià Learco Guerra (Maino-Clement) per davant dels seus compatriotes Mario Cipriani (Frejus) i Domenico Piemontesi (Maino-Clement).

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Learco Guerra | Maino-Clement | 7h 34' 00" |
| 2 | Mario Cipriani | Frejus | m. t. |
| 3 | Domenico Piemontesi | Maino-Clement | m. t. |
| 4 | Pietro Rimoldi | Bianchi | m. t. |
| 5 | René Vietto | Individual | m. t. |
| 6 | Francesco Camusso | Gloria | m. t. |
| 7 | Remo Scorticati | Individual | m. t. |
| 8 | Severino Canavesi | Legnano | m. t. |
| 9 | Giovanni Cazzulani | Gloria | m. t. |
| 10 | Edoardo Molinar | Individual | m. t. |

## Referències

* Resultats a Les-Sports.info
* El Sitio de Ciclismo

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)
# Pont de Ridaura

El Pont de Ridaura és una obra de Riudaura (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont d'un sol arc, tot de pedra i situat fora del curs del riu. En mig de la vegetació, molt difícil de fotografiar. Està situat sobre la riera de Ridaura, afluent per la dreta de la riera de Bianya, afluent per l'esquerra del Fluvià.
En el dibuix de C. Langlois hi podem veure un pont d'un sol arc.

## Referències

* 1 2 3 «Pont de Ridaura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Leontinia

Leontinia és un gènere extint de mamífers notoungulats de la família dels leontínids que visqueren a Sud-amèrica durant l'Oligocè inferior, fa entre 28,4 i 29 milions d'anys. Se n'han trobat fòssils a l'Argentina i el Brasil. Les espècies d'aquest grup eren de la mida d'una vaca i tenien una banya al musell. Es tracta d'un dels gèneres més coneguts de leontínids, juntament amb Colpodon i Scarrittia. Fou anomenat en honor de Leontina, la muller del seu descriptor, Florentino Ameghino.

## Referències

* 1 2 Entrada «Leontinia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 abril 2024].
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 92 i 175.
* ↑ Thenius, 1969, p. 523.
* ↑ Croft, 2016, p. 99.

## Bibliografia

* Croft, D. A. Horned Armadillos and Rafting Monkeys: The Fascinating Fossil Mammals of South America (en anglès). Indiana University Press, 2016. ISBN 9780253020949.
* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Cor de Groot

Cor de Groot (Amsterdam, 7 de juliol de 1914 - Amsterdam, 26 de maig de 1993) va ser un pianista i compositor neerlandès.
Va néixer a Amsterdam. Va estudiar piano amb Egbert Veen i Ulferts Schults, i composició i direcció sota la direcció de Sem Dresden. El 1932 es va graduar amb els màxims honors tocant un concert per a piano escrit per ell mateix. Després de ser solista de l'Orquestra Concertgebouw, va guanyar el cinquè premi al concurs internacional de pianistes de 1936 a Viena. Va tocar a tot el món i les gravacions que existeixen demostren una forta sensació d'estructura, un atac rítmic net i ombres dinàmiques molt precises. Va formar part del jurat del concurs musical Queen Elisabeth el 1956.
El 1959 es va desenvolupar un trastorn nerviós a la mà dreta, però va continuar tocant el repertori per a la mà esquerra. Va disposar més de 80 peces per a la mà esquerra; les seves Apparitions, voor piano (linkerhand alleen) (1961) van ser descrites per un crític com "una música de piano intensa i expressiva que hauria de fer que el pianista desenvolupés la mà esquerra per a una alegria". Lentament va recuperar el poder sobre la seva mà dreta. Es va convertir en director musical de la Dutch Broadcasting Foundation i va promoure la música contemporània holandesa. Va fer molts enregistraments però també va continuar component. Les seves composicions inclouen música per a piano en solitari com Variations imaginaires (1967); música orquestral; treball vocal; i música de cambra com Sonatine pastorale per a oboè i piano (1961). S'ha afirmat que el compositor holandès Gerard Schurmann va compondre les seves Bagatelles (1945) per a Groot, però aquest no és, de fet, el cas. Va morir a Amsterdam el 1993.

## Referències

* ↑ Thiollet, Jean-Pierre (2015).88 notes pour piano solo, Neva Ed., p. 51 & 53. ISBN 978 2 3505 5192 0
* ↑ Kraehenbuehl, David (1961). "12 Klavier-Etüden, Op. 72 by Walter Lang; Apparitions, Voor Piano (Linkerhand Alleen) by Cor de Groot". Notes. 19 (3): 523. JSTOR 894380.
* ↑ Loveland, Kenneth (1970). "The music of Gerard Schurmann". The Musical Times. 111 (1527): 490–493. doi:10.2307/956013. JSTOR 956013. See p. 491.
* ↑ "Works » Chamber & Instrumental » Bagatelles (1945)". gerard-schurmann.com. Retrieved 7 March 2014.
* Com es pot veure, de Groot va fer la seva estrena al Regne Unit, però van ser escrites per a Kathleen Long.
# Tranebergs Idrottsplats

Tranebergs Idrottsplats va ser un camp de futbol que es trobava al districte de Traneberg, a l'oest d'Estocolm, Suècia. Va ser inaugurat el 1911. El Tranebergs Idrottsplats va ser el camp de joc del Djurgårdens IF durant 25 temporades, fins al 1936, quan va ser demolit.
El 1912 va acollir tres partits de la competició de futbol dels Jocs Olímpics d'Estocolm.

## Referències

* ↑ Mats Areskoug. «Med Djurgårdens IF i Traneberg» (en suec). Dagens Nyheter, 03-09-2010. [Consulta: 6 febrer 2013].
* ↑ «Football at the 1912 Stockholm Summer Games». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2010-01-23. [Consulta: 30 març 2017].
* ↑ 1912 Summer Olympics official report. Arxivat 2008-04-10 a Wayback Machine. p. 221. - consulta 6 febrer 2013.
# Wila

Wila és un municipi del districte de Pfäffikon en el cantó de Zúric de Suïssa. Està situat en el la vall superior Töss i tè una àrea de 9,2 km². El 2007 tenia 1.903 persones de les quals un 9.4% eren estrangers. L'any 2000, la majoria de la població parlava alemany (92.4%), sent l'albanès la segona llengua mes parlada (1.9%) i la tercera l'italià.

## Referències

* ↑ Oficina Estadística Federal suïssa va accedir 11-Aug-2009
* ↑ Statistics Zurich (alemany) Consultat 2014-27-07.

## Enllaços externs

* Wila - Lloc web oficial
# Gerda Kraan

Gerarda Maria Kraan, més coneguda com a Gerda Kraan (Leiden, 30 de juliol de 1933), és una atleta neerlandesa, ja retirada, especialista en curses de mig fons, que va competir entre finals de la dècada de 1950 i mitjans de la de 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma on quedà eliminada en sèries en la cursa dels 800 metres del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, fou setena en la mateixa prova del programa d'atletisme.
En el seu palmarès destaca una medalla d'or en els 800 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1962. En aquesta cursa va establir un nou rècord d'Europa de l'especialitat amb un temps de 2' 02.8". A nivell nacional guanyà el campionat neerlandès dels 400 metres el 1961, dels 800 metres entre 1959 i 1964 i de camp a través el 1964 i el 1965.

## Millors marques

* 400 metres. 53.7" (1962)
* 800 metres. 2' 02.8" (1962)

## Referències

* 1 2 3 Gerda Kraan a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Olympedia – Gerda Kraan». [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ García, José María. rfea.es. Progresión de los Récords de Europa al Aire Libre Progression of the European Outdoor Records (cerrado a / as at 31.10.2016) (en castellà, anglès), p. 52. Arxivat 2022-02-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Dutch Championships». [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Costa Roja

Costa Roja és un Jaciment arqueològic a l'aire lliure al municipi de Sant Julià de Ramis. Es tracta d'un jaciment probablement paleolític.
El jaciment està situat al vessant sud de la muntanya, sobre els sediments vermells de tipus al·luvial dipositats durant el Terciari. És un lloc estratègic, amb control sobre dues planes, la confluència del Ter i el Terri i domini del congost. Es tracta d'una estació a l'aire lliure del paleolític inferior (arcaic), situada a mà dreta de la carretera N-II.
Descobert per Santiago Serra, membre de l'Associació Arqueològica de Girona l'any 1980. S'hi recolliren 100 peces d'indústria lítica. L'arcaisme del conjunt ve determinat pel predomini d'instrument sobre còdol (74%) en relació a la indústria sobre fragment o esclat (26%). El suport lític d'aquest material és de procedència local: Conglomerats terciaris de Costa Roja, vetes de quars incrustat i còdols fluvials del Ter. En les matèries primeres hi ha un fort predomini de quars (64%). Els grups morfològics més significatius són els "choppers", rascadores, epanelés, "chopping-tools" i poliedres, essent molt minoritaris els becs, osques, nuclis i discs. La tecnologia de talla està definida per la no presència de tècnica levalloisiana i el predomini d'esclats amb taló cortical no preparat. El percentatge de morfologia "chopper" i "chopping-tool" acosta als grups del Plistocè inferior i mitjà, mentre que la presència d’epanelés significa un desenvolupament de la tecnologia centrípeta pròpia del Míndel mitjà. Es tracta, doncs, d'un conjunt de característiques arcaiques i altres evolucionades dins del paleolític inferior. Aquest fet situa el jaciment en un període de transició entre el paleolític inferior arcaic evolucionat (700.000 i 500.000 anys), en el Plistocè inferior i inici del mitjà. L'únic indici de funcionalitat d'aquest conjunt es troba en la presència de còdols amb signes de percussió i ascles de petites dimensions, que podrien indicar la producció de la talla en aquest indret.

## Referències

* ↑ «Presenten una exposició sobre els primers pobladors de Catalunya». Ràdio Palamós, 21-07-2004. [Consulta: 15 agost 2023].

## Bibliografia

* Pere Cantón Playà, "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots"
* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
* https://egipci.cultura.gencat.cat
* "Girona abans de Girona. Prehistòria". Eudald Carbonell i Enriqueta Pons. Ajuntament de Girona. Quaderns d'història de Girona. 1987
* Julià Maroto i Narcís Soler. "Els primers pobladors" a “Història de Girona”. ADAC, 1991
# Valdemar Rautio

Valdemar Rautio (Vaasa, 4 de gener de 1921 - Nurmijärvi, 5 de setembre de 1973) fou un atleta finlandès, especialista en el triple salt, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on fou sisè en la prova del triple salt del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, quedà eliminat en la qualificació de la mateixa prova.
En el seu palmarès destaquen dues medalles en la prova del triple salt del Campionat d'Europa d'atletisme. D'or el 1946, per davant els suecs Bertil Johnsson i Arne Åhman, i de plata el 1950, rere el soviètic Leonid Shcherbakov. Guanyà els campionats nacionals de triple salt de 1944, 1946, 1947 i 1950.

## Millors marques

* Salt de llargada. 7,19 metres (1945)
* Triple salt. 15,17 metres (1946)

## Referències

* ↑ «Valle Rautio Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Suuri olympiateos. [12. Urheilukunniamme puolustajat : Suomen olympiaedustajat 1906-2000]. Jyväskylä: Graface, 2001, p. 270-271. ISBN 951-98673-1-7.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 7 maig 2020].