OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis Roberto Piazzini

Luis Roberto Piazzini (Buenos Aires, 11 de maig de 1905 - Buenos Aires 4 de març de 1980), fou un jugador d'escacs argentí. Era fill del pianista italià Edmundo Piazzini, i pare de la pianista argentina Carmen Piazzini.

## Resultats destacats en competició

Va ser un cop guanyador del Campionat de l'Argentina, l'any 1933, quan va vèncer Jacobo Bolbochán per 5,5 a 2,5. Va perdre el títol en la seva primera defensa el 1935 contra Roberto Grau per 5,5:7,5.
Va ser campió del fort V Torneig Sud-americà celebrat a Buenos Aires entre el desembre de 1934 i el gener de 1935.
Va participar representant l'Argentina en dues Olimpíades d'escacs. L'any 1937 a Estocolm va jugar-hi com a primer tauler amb el resultat de (+4 -2 =6) i l'any 1939 a Buenos Aires hi va ser segon tauler amb el resultat de (+4 -3 = 4).

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Luis Roberto Piazzini» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 29 desembre 2012].
* ↑ «Biografia de Luis Roberto Piazzini» (en castellà). Nuestro Círculo, any III, número 106. chessville.com, 14-08-2004. Arxivat de l'original el 2008-04-21. [Consulta: 29 desembre 2012].
* ↑ Zenón Franco. «Biografia de Luis Roberto Piazzini» (en castellà). tabladeflandes.com, 22-02-2011. [Consulta: 29 desembre 2012].
* ↑ «Torneigs Majors i Campionats de l'Argentina (notes en castellà)». Arxivat de l'original el 25/10/2009.
* ↑ «Campions de l'Argentina fins al 2003» (en castellà). Web de la Federació Argentina d'Escacs. Arxivat de l'original el 2012-10-25. [Consulta: 29 desembre 2012].
* ↑ «V Torneio Sulamericano 1934». Brasilbase. [Consulta: 29 desembre 2012].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ «Fitxa de Luis Roberto Piazzini» (en anglès). OlimpBase. [Consulta: 29 desembre 2012].
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1964

Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1964 :
| Ciclisme en ruta |||||
| Ruta | homes |
| Contrarellotge per equips | homes |
| Ciclisme en pista |||||
| Velocitat individual | homes |
| Persecució individual | homes |
| Persecució per equips | homes |
| Quilòmetre | homes |
| Tàndem | homes |
| < 1960 1968 > |||||
Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 celebrats a la ciutat de Tòquio (Japó) es disputaren 7 proves de ciclisme, totes elles en categoria masculina. Aquestes proves es dividiren en dues de ciclisme en ruta, formades per una contrarellotge individual i una contrarellotge per equips, i en cinc proves de ciclisme en pista.
La competició se celebrà entre els dies 14 i 20 d'octubre de 1964 al Parc Olímpic Komazawa situat a la població de Setagaya per les proves en ruta, i al Velòdrom d'Hachiōji pel que fa a les proves en pista. En aquesta edició s'introduí la persecució individual i participaren un total de 303 ciclistes de 40 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Ciclisme en ruta

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Ruta individual Detalls | Mario Zanin | Kjeld Rodian | Walter Godefroot |
| Contrarellotge per equips Detalls | Països BaixosBart Zoet Evert Dolman Gerben Karstens Jan Pieterse | ItàliaFerruccio Manza Severino Andreoli Luciano Dalla Bona Pietro Guerra | SuèciaSture Pettersson Sven Hamrin Erik Pettersson Gösta Pettersson |

### Ciclisma en pista

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Quilòmetre contrarellotge Detalls | Patrick Sercu | Giovanni Pettenella | Pierre Trentin |
| Velocitat individual Detalls | Giovanni Pettenella | Sergio Bianchetto | Daniel Morelon |
| Tàndem Detalls | ItàliaSergio Bianchetto Angelo Damiano | Unió SovièticaImants Bodnieks Viktor Logunov | AlemanyaWilli Fuggerer Klaus Kobusch |
| Persecució individual Detalls | Jirí Daler | Giorgio Ursi | Preben Isaksson |
| Persecució per equips Detalls | AlemanyaErnst Streng Lothar Claesges Karlheinz Henrichs Karl Link | ItàliaFranco Testa Cencio Mantovani Carlo Rancati Luigi Roncaglia | Països BaixosCor Schuuring Henk Cornelisse Gerard Koel Jaap Oudkerk |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 3 | 5 | 0 | 8 |
| 2 | Alemanya | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 2 | Bèlgica | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 2 | Països Baixos | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5 | Txecoslovàquia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Dinamarca | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Unió Soviètica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | França | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 9 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Cycling Road at the 1964 Summer Olympics». olympedia.org. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Cycling Track at the 1964 Summer Olympics». olympedia.org. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ Yoshimi, Shunya «1964 Tokyo Olympics as Post‐War» (en anglès). International Journal of Japanese Sociology, 28, 1, 3-2019, pàg. 80–95. DOI: 10.1111/ijjs.12090. ISSN: 0918-7545.
* ↑ «CYCLING». A: Olympic Games 1964 Tokyo: Official Report. Vol II, 1964, p. 252-273.
# Romà Bordell i Rosell

Romà Bordell i Rosell (Organyà, Alt Urgell, 7 d'agost de 1928 - 26 de juny de 2008) fou un jugador d'escacs català, un dels més forts escaquistes de Catalunya de les dècades de 1950 i 1960.
Va ser una vegada subcampió d'Espanya, el 1952 per darrere del Mestre Internacional Antonio Medina García. Va ser tres vegades campió de Catalunya absolut, els anys 1948, 1953 i 1964, i en va ser subcampió en una ocasió el 1952. En torneigs internacionals, va guanyar el Premier Reserve del Torneig d'escacs de Hastings el 1953 amb 7½ de 9 i amb un punt i mig d'avantatge sobre el segon classificat. El 1964 va participar en la Copa d'Escacs Clare Benedict a Lenzerheide. El 1987 va ser subcampió a l'Obert Internacional d'Escacs Ciutat de Badalona.

## Referències

* 1 2 «Retrat biogràfic de Romà Bordell i Rosell». ajedrez365.com. [Consulta: 16 setembre 2014].
* ↑ «Historial Campionat d'Espanya d'escacs». Arxivat de l'original el 6 d'octubre 2014. [Consulta: 16 setembre 2014].
* ↑ «Historial Campionat de Catalunya d'Escacs absolut». escacs.cat. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2012. [Consulta: 16 setembre 2014].
* ↑ «Campió Premier Reserve de Hasting 1953». [Consulta: 16 setembre 2014].
* ↑ «Copa d'Escacs Clare Benedict». olimpbase.org. [Consulta: 16 setembre 2014].
# Alfonso Jérez Pérez

Alfonso Jérez Pérez (Barcelona, 7 de març de 1971) és un jugador d'escacs català que té el títol de Mestre Internacional des del 2003. Forma part del Foment Martinenc. A la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2016, hi tenia un Elo de 2387 punts, cosa que en feia el jugador número 106 (en actiu) de l'estat espanyol. El seu màxim Elo va ser de 2460 punts, a la llista del gener de 2001.
En el seu palmarès destaquen un Campionat Interterritorial de Catalunya l'any 1992, un segon lloc a l'Obert Vila de Sitges el 2001, un Campionat de Catalunya absolut l'any 2002, una victòria al Torneig Internacional de Sant Martí l'any 2009 i un segon lloc a l'Obert Internacional Vila de Gràcia. El juny de 2015 fou subcampió de l'Obert Memorial Josep Lorente amb 7½ punts de 9, els mateixos punts que el Gran Mestre Daniel Alsina però amb millor desempat (el campió fou Jorge A. González).

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Alfonso Jérez Pérez» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 15 abril 2016].
* 1 2 «Biografia». enciclopedia.cat. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ «Fitxa de Alfonso Jérez Pérez» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Alfonso Jérez Pérez «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-04-25. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ «resultats XXVII edició». [Consulta: 28 juliol 2015].
* ↑ «XI Obert». Butlletí d'Escacs de FCE, 140, 10-2009, pàg. 59 [Consulta: 27 juliol 2015].
* ↑ «Resultats i classificació VI Memorial». chess-results.com. [Consulta: 19 agost 2015].
# Anastàssios Metaxàs

Anastàssios Metaxàs (grec: Αναστάσιος Μεταξάς) (Atenes, 27 de febrer de 1862 - Atenes, 28 de gener de 1937) va ser un arquitecte i tirador grec que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1896, 1908 i 1912, amb un balanç d'una medalla de bronze en la prova de fossa olímpica individual als Jocs de Londres de 1908, i dues quartes posicions als Jocs d'Atenes de 1896, el rifle militar, 200 metres i el rifle lliure, 300 metres en 3 posicions. Als Jocs Intercalats de 1906 guanyà una medalla de plata en la prova de fossa olímpica, doble tret.
Va estudiar arquitectura a la Universitat de Dresden. Com a arquitecte és conegut per haver estat escollit per George Averoff per restaurar l'estadi Panathinaiko per tal que es poguessin disputar els Jocs Olímpics d'Estiu de 1896. Altres de les seves obres destacades foren la reforma de molts edificis històrics, com ara el Museu Benaki i el Museu Arqueològic Nacional d'Atenes, o el disseny de la Catedral de Sant Andreu de Patres i diversos edificis públics i mansions d'Atenes.

## Referències

* 1 2 Anastasios Metaxas a olympedia.org
* ↑ Anastasios Metaxas a olympics.com
* ↑ «Anastasios Metaxas». [Consulta: 23 abril 2017].
# Premi Emili Teixidor per a primers lectors

El Premi Emili Teixidor per a primers lectors és un premi literari infantil en llengua catalana convocat per l'editorial La Galera i patrocinat per la Fundació Enciclopèdia Catalana.
Al premi hi poden optar els contes originals i inèdits, escrits en català i destinats a lectors entre els 5 i els 7 anys. Té una dotació de 2.500€. Es convoca anualment; el mes de juny es proclama el guanyador, i al setembre La Galera en publica el llibre il·lustrat. També sol publicar la traducció al castellà.

## Obres guanyadores

* 2021- Anna Fité. El concert més animal. ISBN 9788424667979
* 2022- Irene Verdú. Embolic a la Biblioselva. ISBN 9788424673499
* 2023- Oriol Garcia Molsosa. Gat i Pingüí. ISBN 9788424674830
* 2024- Núria Figueras. En Martí Multitasca no vol perdre el temps. ISBN 9788424675394

## Referències

* ↑ «Premi Emili Teixidor». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «'El concert més animal' de Anna Fité logra el Premi Emili Teixidor» (en castellà), 21-06-2021. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ ibbycat. «Irene Verdú guanya la segona edició del Premi Emili Teixidor amb "Embolic a la Biblioselva"», 23-06-2022. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Oriol Garcia Molsosa, de la Garriga, guanya el tercer Premi Emili Teixidor». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ Llort, L. «Núria Figueras guanya el premi Emili Teixidor». [Consulta: 28 octubre 2024].
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1988

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a la ciutat de Seül (Corea del Sud) es disputaren vuit proves d'esgrima, sis d'elles en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició se celebrà entre els dies 20 i 30 de setembre de 1988.
Participaren 317 esgrimistes, 248 homes i 69 dones, de 42 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Stefano Cerioni | Udo Wagner | Aleksander Romankov |
| Floret per equips Detalls | Unió SovièticaVladimir Aptiaouri Anvar Ibraguimov Boris Koretsky Ilgar Mamedov Aleksander Romankov | RFAMatthias Behr Thomas Endres Matthias Gey Ulrich Schreck Thorsten Weidner | HongriaIstvan Busa Zsolt Ersek Robert Gatai Pal Szekeres Istfan Szelei |
| Espasa individual Detalls | Arnd Schmitt | Philippe Riboud | Andrei Chouvalov |
| Espasa per equips Detalls | FrançaFrederic Delpla Jean-Michel Henry Olivier Lenglet Philippe Riboud Eric Srecki | RFAElmar Borrmann Volker Fischer Thomas Gerull Alexander Pusch Arnd Schmitt | Unió SovièticaAndrei Chouvalov Pàvel Kolobkov Vladimir Reznichenko Mikhail Tishko Igor Tikhomirov |
| Sabre individual Detalls | Jean-François Lamour | Janusz Olech | Giovanni Scalzo |
| Sabre per equips Detalls | HongriaImre Bujdoso Laszlo Csongradi Imre Gedovari György Nébald Bence Szabo | Unió SovièticaAndrei Alshan Mikhail Burtsev Sergei Koryakin Sergei Mindirgassov Heorhiy Pohosov | ItàliaMassimo Cavaliere Gianfranco Dalla Barba Marco Marin Ferdinando Meglio Giovanni Scalzo |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Anja Fichtel | Sabine Bau | Zita Funkenhauser |
| Floret per equips Detalls | RFASabine Bau Anja Fichtel Zita Funkenhauser Anette Klug Christiane Weber | ItàliaFrancesca Bortolozzi Annapia Gandolfi Lucia Traversa Dorina Vaccaroni Margherita Zalaffi | HongriaZsuzsanna Janosi Edit Kovacs Gertrud Stefanek Zsuzsa Szocs Katalin Tuschak |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | RFA | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 2 | França | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 3 | Unió Soviètica | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 4 | Itàlia | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 5 | Hongria | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 6 | Polònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | RDA | 0 | 1 | 0 | 1 |
# Jorden van Foreest

Jorden van Foreest (Utrecht, 30 d'abril de 1999) és un jugador d'escacs neerlandès que té el títol de Gran Mestre Internacional des de 2016. És rebesnet d'Arnold van Foreest.
A la llista d'Elo de la FIDE del desembre de 2021, hi tenia un Elo de 2702 punts, cosa que en feia el jugador 2 dels Països Baixos 34è del món. El seu màxim Elo va ser de 2702 punts, a la llista de desembre del 2021.

## Resultats destacats en competició

El 2013 fou campió en el Campionat d'Europa Sub-14 jugat a Budva (Montenegro). El 2014 a Mallorca guanyà el Torneig Winterchess amb 8 punts de 9, on aconseguí una norma de MI.
L'abril de 2016 guanyà el Festival de Groningen amb 7½ punts de 9, els mateixos punts que Sundar M. Shyam però amb millor desempat. El 2016 es va proclamar campió absolut dels Països Baixos.
El gener de 2021 assolí un gran èxit en guanyar el torneig de superelit Tata Steel de 2021, superant en el desempat el seu compatriota Anish Giri en un playoff Armageddon. Mercès a això Van Foreest va incrementar el seu Elo a més de 2700 per primer cop en la seva carrera, i va esdevenir el primer neerlandès des de Jan Timman en 1985 guanyar a Wijk aan Zee.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Jorden Van Foreest» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 19 setembre 2016].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Països Baixos"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Jorden Van Foreest «FIDE» (en anglès). [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «El joven jugador Holandés Jorden Van Foreest claro vencedor del Trofeo Ferrer Hotels, consiguiendo norma de MI». [Consulta: 19 setembre 2016].
* ↑ «Groningen Festival won by Jorden van Foreest». chessbase.com. [Consulta: 19 setembre 2016].
* ↑ «Jorden van Foreest wins Tata Stell Chess Tournament 2021» (en anglès). chess.com, 02-02-2021. [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ García, Leontxo «Van Foreest, pasmoso ganador en la ‘muerte súbita’». El País, 31-01-2021 [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ Wittmann, Nadja «Jorden van Foreest gana el torneo Tata Steel Chess 2021 en la partida "a todo o nada" contra Anish Giri». Chessbase, 01-02-2021 [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ Jorden van Foreest wint Tata Steel-schaaktoernooi RTV Noord
* ↑ Van Foreest stunt bij Tata-schaaktoernooi; eerste Nederlandse winnaar sinds 1985 Nederlandse Omroep Stichting
# Anders Johnson

Anders Johnsson (Staffanstorp, Escània, 14 de novembre de 1890 - Staffanstorp, 7 de juliol de 1952) va ser un tirador suec que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa de tir. Guanyà la medalla de plata en la prova de pistola lliure, 50 metres per equips, mentre en la de pistola lliure, 50 metres finalitzà més enllà de la desena posició.

## Referències

* ↑ «Anders Johnsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 2 desembre 2017].
* ↑ [ http://sok.se/idrottare/idrottare/a/anders-johnsson.html Anders Johnsson]. Comitè Olímpic Suec
# Carlos Mugica

Carlos Francisco Sergio Mugica Echagüe (Buenos Aires, Argentina, 7 d'octubre de 1930 - 11 de maig de 1974) va ser un sacerdot i professor argentí vinculat al Moviment de Sacerdots per al Tercer Món i a les lluites populars de l'Argentina de les dècades de 1960 i 1970.
L'apostolat de Mugica es va caracteritzar per la seva «opció preferencial pels pobres», principi fonamental de la Teologia del poble. La major part de la seva labor comunitària va tenir lloc en la Vila 31 de Retiro, on va fundar la parròquia Cristo Obrero, sent un dels fundadors del moviment conegut com a curas villeros.
Carlos Mugica va morir assassinat a trets, després de celebrar missa a l'església de San Francisco Solano, en Villa Luro. Entre 2012 i 2016 la justícia va establir que va ser assassinat per l'organització parapolicial Triple A.
# Hermann Gehri

Hermann Gehri (26 de juliol de 1899 - 25 de novembre de 1979) va ser un lluitador suís, especialista en lluita lliure, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes wèlter del programa de lluita.

## Referències

* ↑ «Hermann Gehri Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2013. [Consulta: 14 gener 2018].
# Cal Canut (Biosca)

Cal Canut és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt de dos edificis, un de més a l'oest, en estat ruïnós, que devia ser l'edifici principal, i un altre de més petit, situat més a l'oest, que es troba en un estat de conservació bo.
L'edifici que es troba en estat de conservació deficient, tenia dues plantes i quatre façanes. A la façana sud, encara es conserva l'entrada amb arc adovellat de mig punt. La part esquerra de la façana no es conserva. A la façana est, tota la part dreta no es conserva. A la façana nord, hi ha dues obertures a la part superior. A la façana oest, quasi està tota a terra. No conserva la coberta.
L'altre edifici, té quatre façanes i dues plantes. A la façana sud, hi ha l'entrada principal, amb gran llinda de pedra on hi ha inscrita la data de 1757. Té una finestra a cada costat de l'entrada. A la planta següent, hi ha tres finestres amb ampit. A la façana est, hi ha una finestra a la planta baixa, i una la següent, a la part superior hi ha una petita obertura. A la façana oest, no hi ha cap obertura. A la façana nord no s'observen obertures perquè està coberta per la vegetació. La coberta és de dos vessants (Nord-Sud), acabada amb teules. Davant de la façana oest d'aquest darrer edifici, hi ha un petit edifici on guardaven bestiar. Té una entrada amb llinda de pedra orientada al sud.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Canut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Ivan Riley

Ivan Riley (Newton, 31 de desembre de 1900 - Kansas City, 28 d'octubre de 1943) va ser un atleta estatunidenc, especialista en curses de tanques, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on va guanyar la medalla de bronze en els 400 metres tanques del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaca el campionat de l'AUU de les 440 iardes tanques de 1923 i de 120 iardes tanques de 1924. El maig de 1924 va establir un nou rècord de les 440 iardes tanques amb un temps de 52.1", però la marca no fou reconeguda oficialment.

## Millors marques

* 110 metres tanques. 14.7" (1924)
* 400 metres tanques. 52.1" (1924)

## Referències

* 1 2 3 «Ivan Riley Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2009-01-06. [Consulta: 10juny 2018].
* ↑ Ivan Riley a trackfield.brinkster.net
# Jamais Contente

El Jamais Contente (mai content) va ser el primer vehicle automòbil que superà la fita dels 100 km/h. Es tractava d'un cotxe elèctric amb forma de torpede sobre rodes. Aquest rècord es va aconseguir, segons les fonts, entre el 29 d'abril i el primer de maig de 1899 a Achères. Va ser construït per la Compagnie Générale Belge des Transports Automobiles Jenatzy.

## El pilot

El seu pilot, el belga Camille Jenatzy, era fill de Constant Jenatzy, fabricant de productes manufacturats fets de cautxú, inclosos els pneumàtics, nous en aquella època. Camille havia estudiat enginyeria de l'electricitat i es va interessar en la tracció elèctrica de vehicles de motor, que va començar a aplicar a partir de 1898.
Enginyer reputat i pilot de gran talent, Jenatzy va fer construir, segons els seus plans, diversos tipus de vehicles, especialment taxis elèctrics, per a la Compangie Internationale de París.

## Motivació

Desitjant fer-se un lloc en el molt prometedor mercat dels taxis a París, va crear una planta que va produir molts taxis i furgonetes elèctriques. Tenia un competidor formidable, el carrosser Jeantaud, contra qui no lluitava amb publicitat basada en la velocitat dels vehicles.
Per establir definitivament la reputació de la seva empresa, Jenatzy va construir un prototip en forma d'obús (projectil de canó de gran calibre), fet pel carrosser Rothschild, de partinium (aliatge d'alumini, tungstè i magnesi laminat).

## Motor

El rècord va ser possible gràcies a dos motors elèctrics, connectats a cada un dels eixos de les rodes (marca Postel-Vinay), d'una potència màxima total de 50 quilowatts (68 cavalls aproximadament). L'alimentació n'era per bateries d'acumuladors Fulmen. Els motors estaven connectats directament a les rodes del darrere, que eren motrius.

## Rècord de velocitat

Sobre un recorregut d'un quilòmetre per a accelerar, un altre per a la màxima velocitat i un altre per a la frenada, la velocitat aconseguida va ser de 105,882 km/h, amb què va polvoritzar el rècord del comte Gaston de Chasseloup-Laubat, de 92,78 km/h, el 4 març de 1899. Després d'aquesta gesta, el motor de combustió interna de gasolina va suplantar, al segle següent, la tecnologia de l'automòbil elèctric.
El vehicle està exposat al museu de cotxes de Compiègne (departament d'Oise). Una rèplica exacta, en estat de funcionament, es va completar el 1993 per iniciativa del Lions Club de Le Bourget, per estudiants d'enginyeria de la Universitat de Tecnologia de Compiègne, sota la direcció de Christian Wannyn.

## Referències

* ↑ Conceptcarz (anglès) – Jamais Contente -
* ↑ Speedace.info (anglès) – La Jamais Contente -
* ↑ Histoire de le voiture electrique (francès) – Extracte - Arxivat 2008-09-27 a Wayback Machine.
* ↑ (en francès) La Recherche, 16, 167-172, 1985, pàg. 794.
* ↑ Georgano, G.N.. Electric Vehicles (en anglès). Osprey Publishing, 2008, p. 8. ISBN 0747803161. Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Vídeos del Jamais Contente
* Vídeo a YouTube
# Adrien Demuth

Adrien Demuth (14 d'abril de 1991) és un jugador d'escacs francès que té el títol de Gran Mestre Internacional des del 2015.
A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2016, hi tenia un Elo de 2542 punts, cosa que en feia el jugador número 21 (en actiu) de França. El seu màxim Elo va ser de 2.537 punts, a la llista del juny de 2015.

## Resultats destacats en competició

El juliol del 2013 guanyà el Campionat de París en 7 punts de 9, i on va aconseguir la seva primera norma de Gran Mestre. El juliol del 2014 fou subcampió de l'Obert d'Andorra amb 7 punts de 9 després d'haver liderat el campionat fins a la darrera ronda (el campió fou Julio Granda). L'abril de 2015 fou campió universitari de França.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Adrien Demuth» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: França"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 21 juliol 2016].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Adrien Demuth «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-07-23. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Adrien Demuth first at the 88th Paris Chess Championship». chessdom.com. [Consulta: 23 juliol 2015]. (anglès)
* ↑ «Adrien Demuth augmenta l'avantatge». elperiodic.ad. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Resultats 32 Open Andorra Hotel St.Gothard». chess-results.com. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Blitz Interview : Adrien Demuth». Arxivat de l'original el 21 de juliol 2015. [Consulta: 23 juliol 2015]. (francès)