OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# DirecTV

DirecTV (NASDAQ: DTV : NASDAQ: DTV ) és un servei de televisió per satèl·lit. L'empresa té el domicili a El Segundo, a Los Angeles a Califòrnia i començà les seves operacions el 17 de juny de 1994. Actualment, pertany al DIRECTV GROUP.
DirecTV està disponible a tots els residents dels Estats Units, Canadà, Amèrica llatina i a certes regions d'Àsia i d'Europa. El servei compte amb 18 milions d'abonats a Amèrica llatina i als Estats Units.
DirecTV té la seva pròpia xarxa anomenada Audience Network disponible únicament als abonats de DirecTV als Estats Units i a Amèrica llatina. DirecTV és igualment titular dels drets exclusius dels canals de difusió : NFL Sunday Ticket, NASCAR Hot Pass, "DirecTV Experience", tornejos de golf i tornejos de tennis del Grand Slam.

## Història

El 18 de maig de 2014, AT&T anuncià la seva intenció de comprar DirecTV per un import de 48.5 mil milions de dòlars. El 19 de desembre de 2014, Disney i DirecTV anuncien prosseguir les seves negociacions sobre el contracte de difusió per deu anys que havien fracassat el 30 de setembre mentre que Fox i DirecTV havien arribat a un acord. El 23 de desembre de 2014, Disney i DirecTV van arribar finalment a un acord, afegint els serveis de vídeo a la carta: Watch ABC-Watch Disney-WatchESPN i les últimes cadenes del grup Disney com Fusion, Longhorn Network o SEC Network.

## Vegeu també

* Liberty Media
* Chase Carey
* John C. Malone

## Referències

* ↑ Dante D'Orazio. «AT&T to acquire DirecTV for $48.5 billion» (en anglès), 18-05-2014. [Consulta: 19 maig 2014].
* ↑ Mike Reynolds. «DirecTV, Disney Continue Carriage Negotiations». [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ Mike Reynolds. «DirecTV, Disney Continue Carriage Negotiations». [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ Todd Spangler. «DirecTV, Disney Ink Multiyear Pact That Includes Internet-Video Rights». [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ Travis Reilly. «DirecTV, Disney Reach Multi-Year Distribution Agreement». [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ Communiqué officiel. «DIRECTV and The Walt Disney Company Sign Expansive Agreement». [Consulta: 23 gener 2015].

## Enllaços externs

* ((anglès)) Lloc oficial
* Directv a Forbes
# EEI

«EEI» té aquests significats:
* Escola d'Enginyeria d'Igualada
* Estació Espacial Internacional
Viccionari
# EE Times

EE Times (acrònim de Electronic Engineering Times) és una revista de la indústria electrònica publicada als Estats Units des de 1972. EE Times és actualment propietat d'AspenCore, una divisió d'Arrow Electronics des de l'agost de 2016. Des de la seva adquisició per part d'AspenCore, EE Times ha vist una important inversió en tecnologia editorial i editorial i un èmfasi renovat en la cobertura d'investigació. Les noves característiques inclouen The Dispatch, que perfila els enginyers de primera línia i desempaqueta els problemes de disseny de la vida real i les seves solucions en informes tècnics però conversacionals.
EE Times va ser llançat el 1972 per Gerard G. Leeds de CMP Publications Inc. El 1999, la família Leeds va vendre CMP a United Business Media per 900 milions de dòlars. Després de l'any 2000, EE Times es va traslladar més a la publicació web. El canvi en la publicitat de la publicitat impresa a la en línia va començar a accelerar-se el 2007 i el personal de les publicacions periòdiques es va adaptar a la caiguda dels ingressos.
El juliol de 2013, l'edició digital va migrar a la plataforma comunitària DeusM d'UBM TechWeb.
El 3 de juny de 2016, UBM va anunciar que EE Times, juntament amb la resta de la cartera de mitjans electrònics (EDN, Embedded.com, TechOnline i Datasheets.com) es venia a AspenCore Media, una empresa propietat d'Arrow Electronics per 23,5 milions de dòlars. L'adquisició es va completar l'1 d'agost de 2016.
EE Times és gratuït per a enginyers de disseny qualificats, gestors i gestió empresarial i corporativa de la indústria electrònica. També està disponible en línia, el lloc web de l' EE Times ofereix notícies, columnes i inclou articles per a la fabricació de semiconductors, comunicacions, automatització del disseny electrònic, enginyeria electrònica, tecnologia i productes. El novembre de 2012, UBM Electronics va anunciar que el número de desembre de 2012 d' EE Times seria l'últim a imprimir. El 2013, EE Times serà només un producte en línia.
El 2018, EE Times va llançar un lloc web actualitzat, va ressuscitar la seva edició impresa a Europa i va llançar un nou programa de ràdio, EE Times On Air, disponible una hora després de l'emissió en directe com a podcast.

## Referències

* ↑ Electronic Engineering Times Magazine Website Arxivat 2012-07-10 at Archive.is with name on browser title.
* ↑ "Arrow: From Top Distributor to Enabler of All Things High-Tech"
* ↑ «CMP Media Inc. History» (en anglès). Funding Universe. [Consulta: December 6, 2015].
* ↑ Charlotte Woodward, "UBM Tech advances DeusM strategy," BtoB Online Media Business Arxivat 2013-09-13 a Wayback Machine., September 10, 2013
* ↑ Novinson, Michael «Arrow To Buy UBM's Technical, Electronics Media Portfolio For $23.5M». CRN, June 3, 2016.
* ↑ "Exclusive: Arrow buys EE Times, EDN, TechOnline and lots more from UBM"
# Edinburgh Rugby

Edinburgh Rugby és un equip professional de rugbi a 15 escocès que participa en la Magners League. El club disputa els seus partits a Edimburg, a l'estadi de Murrayfield.

## Jugadors emblemàtics

* Mike Blair

## Enllaços externs

* Lloc oficial (anglès)
# Egon Sørensen

Egon Sørensen (Copenhaguen, 16 de febrer de 1913 - 25 d'octubre de 1981) fou un futbolista i jugador d'handbol danès de les dècades de 1930 i 1940.
Fou 18 cops internacional amb la selecció de futbol de Dinamarca i també amb la d'handbol.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Boldklubben Frem i Ajax København (handbol).

## Referències

* ↑ Danish national team profile
* ↑ (danès) Boldklubben Frem profile Arxivat 2012-02-27 a Wayback Machine.
* ↑ Lundberg, Knud. Dansk Fodbold. 1. Fra Breslau til Bronceholdet. Copenhagen: Rhodos, 1986, p. 23. ISBN 87-7245-132-7.
* ↑ Jørgensen, Palle Banks. Landsholdenes 2198 spillerprofiler : fra Krølben til Krøldrup. Tipsbladet, 2004, p. 344.
# Distribució (mecànica)

La distribució és un mecanisme que controla l'operació de les vàlvules, assegurant la correcta successió d'etapes d'un motor tèrmic. Un motor de combustió interna tradicional, la distribució governa les vàlvules, les quals controlen el flux d'aire i combustible que entra i surt dels cilindres per facilitar la combustió.

## Components

La distribució consta d'una sèrie de peces que poden variar depenent del motor. Generalment s'hi trobar:
* Engranatge de comandament, cadena o corretja: es troba connectat al cigonyal. Rep el moviment d'aquest i el transmet a l'arbre de lleves. Els engranatges de comandament solament es troben en els vehicles antics o amb grans motors, ja que són menys eficients que les cadenes i corretges perquè perden energia en forma de calor.
* Arbre de lleves: és un eix amb protuberàncies, anomenades lleves, que en girar activen el taquet. A causa de les condicions que ha de suportar du un tractament tèrmic especial anomenat cementació.
* Taquet: és un dispositiu que, mogut per l'arbre de lleves, empeny la vàlvula. Pot ser mecànic o hidràulic.
* Vàlvula: és la part fonamental del sistema. Accionada pel taquet, s'obre o tanca permetent el pas dels gasos al cilindre.

## Referències

* ↑ Brain, Marshall. «How Car Engines Work» (en anglès). HowStuffWorks, 05-04-2000.
* ↑ «Distribució (mecànica)». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Arbre de lleves
Viccionari
# El Noguer (Santa Maria de Besora)

El Noguer és una masia de Santa Maria de Besora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta quadrada i teulada de teula àrab a dues vessants. Té la façana principal orientada al sud, on es troba la porta d'accés i una galeria al pis superior. La restauració realitzada als anys seixanta-setanta ha afectat la seva estructura interior i a la totalitat de les obertures (se n'han practicat de noves a la cabana i a tramuntana). El material constructiu original fou la pedra, per bé que en els marcs de les finestres hi podem veure maons. Tot l'entorn de la casa ha estat enllosat. La restauració ha reconvertit els antics espais d'estables en garatge, però ha sabut conservar el seu aspecte original.

## Història

Està documentat des del segle xiii. Se saben els censos que pagava al senyor de Besora (una gallina, una quartera de forment, un formatge i un cistell de faves). La masia que es pot veure avui, però, data dels segles xvii o XVIII, amb les reformes fetes al segle xx. Com altres masies, el Noguer ha esdevingut segona residència, fet que ha contribuït a preservar-lo. El seu estat de conservació actualment és perfecte. La restauració ha estat respectuosa amb les línies de la casa, transformant-ne per complet la seva funció original.

## Referències

* 1 2 «El Noguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# El Nogué (Calldetenes)

El Nogué és una masia de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, orientada cap a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. Es veuen dues etapes constructives ben diferenciades: la dreta més antiga que l'esquerre. La façana presenta un portal rectangular de pedra, una finestra amb reixa, una espiera i un altre portal amb llinda de fusta. Al primer pis hi ha finestres amb l'ampit motllurat. Una part del ràfec del teulat conserva rajoletes. L'edificació presenta diversos cossos annexes que fan difícil veure l'estructura amb claredat. L'interior conserva una gran llar de foc i forn, també una escala amb graons de pedra. També hi ha grossos cavalls de fusta de roure. L'estat de conservació es força bo.

## Història

Masia que la trobem registrada en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860. Consta com a "Masia casa labranza".

## Referències

* 1 2 «El Nogué». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# El corral: Una festa molt animal

El corral: Una festa molt animal (títol original en anglès: Barnyard) és una pel·lícula de comèdia d'animació del 2006 produïda per Nickelodeon Movies i O Entertainment i distribuïda per Paramount Pictures. La pel·lícula està produïda, escrita i dirigida per Steve Oedekerk, el cocreador de Jimmy Neutron: El nen inventor. La pel·lícula es va estrenar als cinemes d'Espanya el 28 de setembre de 2006.
Té una adaptació televisiva, titulada Animalades al corral.
# El Tanque

El Tanque és un municipi de l'illa de Tenerife, a les illes Canàries. Està format pels nuclis urbans d'El Tanque Bajo, El Tanque Alto, Ruigómez, Erjos del Tanque i San José de Los Llanos.
La Reserva Natural Especial del Chinyero ocupa part del municipi.

## Referències

* ↑ «de les Canàries, Reserva Natural Especial del Chinyero». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 16 juliol 2015].
# Eleccions generals de Moçambic de 2004

Les eleccions generals de Moçambic de 2004 van tenir lloc l'1 i el 2 de desembre de 2004 per elegir el president i l'Assemblea de la República. El president sortint Joaquim Chissano deixà el poder després de 18 anys de mandat, amb cinc candidats competint per succeir-lo. Armando Guebuza del governamental FRELIMO va guanyar amb el 60% dels vots. FRELIMO també guanyà les eleccions a l'Assemblea, obtenint 160 dels 250 escons. La participació en ambdues eleccions va rondar el 36%.

## Resultats
### Presidencials

Els funcionaris esperaven que el guanyador fos anunciat formalment el 17 de desembre, però es va retardar fins al 21 de desembre. Guebuza va guanyar amb el 63,7% dels vots, i va assumir el càrrec al febrer de 2005. Afonso Dhlakama de RENAMO va obtenir el segon lloc amb el 31,7% dels vots, i va anunciar que no reconeixia els resultats
| Candidat | Partit | Vots | % |
| Armando Guebuza | FRELIMO | 2,004,226 | 63.74 |
| Afonso Dhlakama | RENAMO | 998,059 | 31.74 |
| Raul Domingos | Partit per la Pau, Democràcia i Desenvolupament | 85,815 | 2.73 |
| Yaqub Sibindy | partit Independent de Moçambic | 28,656 | 0.91 |
| Carlos Reis | Front Unit pel Canvi i Bon Govern | 27,412 | 0.87 |
| Vots nuls/blancs | Vots nuls/blancs | 177,999 | – |
| Total | Total | 3,329,177 | 100 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 9,909,054 | 33.60 |
| Font: African Elections Database ||||

### Legislatives

| Partit | Vots | % | Escons | +/– |
| FRELIMO | 1,889,054 | 62.03 | 160 | +27 |
| RENAMO-Unió Electoral | 905,289 | 29.73 | 90 | –27 |
| Partit per la Pau, Democràcia i Desenvolupament | 60,758 | 2.00 | 0 | Nou |
| Partit de la Llibertat i la Solidaritat | 26,686 | 0.88 | 0 | 0 |
| Partit de la Reconciliació Nacional | 18,220 | 0.60 | 0 | Nou |
| Partit Independent de Moçambic | 17,960 | 0.59 | 0 | Nou |
| Partit de l'Ampliació Social de Moçambic | 15,740 | 0.52 | 0 | 0 |
| Partit del Treball | 14,242 | 0.47 | 0 | 0 |
| Partit Social Liberal | 13,915 | 0.46 | 0 | 0 |
| Partit Ecologista-Moviment de la Terra | 12,285 | 0.40 | 0 | Nou |
| Front Unit pel Canvi i Bon Govern | 11,059 | 0.36 | 0 | Nou |
| Unió Democràtica | 10,310 | 0.34 | 0 | 0 |
| Partit dels Verds de Moçambic | 9,950 | 0.33 | 0 | Nou |
| Partit Liberal Democràtic de Moçambic | 9,263 | 0.30 | 0 | 0 |
| Partit de Reconciliació Democràtica | 9,026 | 0.30 | 0 | Nou |
| Unió per la Salvació de Moçambic | 8,661 | 0.29 | 0 | Nou |
| Front Ampli d'Oposició | 7,591 | 0.25 | 0 | Nou |
| Partit Democràtic Liberal de Moçambic | 3,720 | 0.12 | 0 | 0 |
| Congrés Unit de Demòcrates | 1,252 | 0.04 | 0 | Nou |
| Partit Democràtic Popular | 448 | 0.01 | 0 | Nou |
| Vots nuls/blancs | 276,622 | – | – | – |
| Total | 3,322,051 | 100 | 250 | 0 |
| Votants registrats/participació | 9,909,054 | 33.53 | – | – |
| Font: CNE |||||

## Referències

* ↑ Elections in Mozambique African elections database

## Enllaços externs

* Postelection Statement on Mozambique Elections by the Carter Center
* Final Report of the European Union Election Observation Mission Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (PDF; 398 kB)
# El capitán Serafín y el grumete Diabolín

El capitán Serafín y el grumete Diabolín, és una sèrie de còmic d'humor publicada per primer cop el gener del 1955, amb guió i dibuixos de Segura, posteriorment el juliol del 1967 es va reprendre la publicació al número 0 de la revista El DDT (III època) l'encarregat d'aquesta historieta va ser Jordi Buxadé amb el pseudònim de Bux.

## Argument i trajectòria editorial

El capitán Serafín y el grumete Diabolín, és una sèrie de còmics d'humor protagonitzats pel capitán Serafín, un home seriós i autoritari, capità del vaixell mercant, anomenat el Salmonete, i el trapella del seu grumet, un adolescent anomenat Diabolín, que és qui provoca gairebé tots els embolics i situacions còmiques que es produeixen a bord. Un tercer personatge amb un paper més secundari i que apareix poques vegades es Fes-Thin, el cuiner xinès del vaixell.
En els seus inicis es va publicar a la revista infantil Juguetitos, de l'editorial Chiquitos, amb dibuix i guió de Robert Segura, en almenys dos dels quatre números que es van publicar d'aquesta capçalera. Posteriorment el 1967 la sèrie reprèn la seva publicació a la revista de còmics El DDT (III època) a càrrec de Bux (Jordi Buxadé). En aquesta nova etapa, al número 0 de la publicació, s'inicia la sèrie amb una historieta on es veu el grumet a la seva arribada al vaixell i com es troba per primera vegada amb el capità Serafín, l'autor d'aquesta historieta és Bux, Segura en va reprendre la sèrie i fou l'encarregat de continuar la sèrie dibuixant-ne la majoria d'episodis.

### Publicacions

Publicacions on s'ha publicat la serie.
| Publicació | Inici | Editorial | Als números |
| Juguetitos | 1-1955 | Chiquito | 1,3 |
| El DDT (III època) | 7-1967 | Editorial Bruguera, S.A. | 0,1 |
| Din Dan (II època) | 2-1968 | Editorial Bruguera, S.A. | 1,2,3,5,6,7,8,9 |
| OLÉ! | 3-1971 | Editorial Bruguera, S.A. | 21 |
| Super Zipi Zape | 1-1973 | Editorial Bruguera, S.A. | 80 |
| Bruguelandia | 6-1981 | Editorial Bruguera, S.A. | 8 |

## Referències

* 1 2 3 4 Roger Calvo; Alfons Moliné i Alejandro Capelo. «EL CAPITÁN SERAFÍN Y EL GRUMETE DIABOLÍN» (en castellà). Tebeosfera. Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2016. [Consulta: 12 novembre 2021].
* 1 2 «Robert Segura dibuixant d'"altura"». Catàleg de l'exposició. Robert Segura dibuixant d'"altura". Ajuntament de Premià de Dalt, 2005. [Consulta: 13 novembre 2021].
# Els Morellons

Els Morellons és una muntanya de 728 metres que es troba entre els municipis de l'Espluga de Francolí i Senan, a la comarca de la Conca de Barberà i de Fulleda, a la comarca catalana de les Garrigues. És el cim més elevat de la serra de Vilobí.
Al cim s'hi troba un vèrtex geodèsic (referència 263122001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Elstir

Elstir és un personatge de A la recerca del temps perdut de Marcel Proust.
És, per al narrador, la figura del pintor ideal, el semidéu de la pintura, tal com l'és Vinteuil per a la música, o Bergotte per a la literatura. «... si Déu Pare havia creat les coses anomenant-les, l'Elstir les recreava traient-los el nom, o donant-los-en un altre.») El narrador coneix Elstir al restaurant de Rivebelle, ciutat pròxima a Balbec. es tracta d'un pintor impressionista (de mitjans del segle xix), inspirat en Claude Monet, Auguste Renoir, Helleu, Édouard Manet, Whistler, a qui deuria el seu nom per anagrama aproximat, i sobretot Boudin, el germà gran de la pintura impressionista. Elstir ensenyarà al narrador com mirar les coses amb una mirada nova, amb una realitat subjectiva sobretot quan el narrador descriu el quadre del port de Carquethuit en el qual Elstir barreja terra i mar. Ha freqüentat el saló de Mme Verdurin, sota el nom de Biche, però se n'ha deslligat. També ha pintat Odette de Crécy, futura Mme Swann en aquell moment, en un retrat androgin titulat "Miss Sacripant". És ell qui presentarà el narrador a Albertine Simonet.

## Intèrprets en adaptacions cinematogràfiques

* Jean-Claude Drouot a À la recherche du temps perdu de Nina Companeez (2011)

## Notes i referències

* ↑ Vincens, André «Elstir». Proust, ses personnages [Consulta: 6 setembre 2018].
* ↑ Proust - Noms de lloc: el lloc. Trad. J.M. Pinto, pàg. 237-238.
* ↑ «Una de les seves metàfores més freqüents en les marines que en aquest moment tenia a la vora era justament la que, comparant la terra amb el mar, suprimia entre tots dos tota demarcació.» Proust - Noms de lloc: el lloc. Trad. J.M. Pinto, pàg. 238.
* ↑ En diversos passatges de la Recerca se l'anomena "Biche" o fins i tot "Tiche". Vid.: Louis, Patrice «Biche + Tiche = …» (en francès). Le fou de Proust. Arxivat de l'original el 2018-10-17 [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ Festa-McCormick, Diana «Proustian Aesthetics of Ambiguity: Elstir's "Miss Sacripant"». The International Fiction Review, 3, 2, 1976, pàg. 92-99.
* ↑ Mac Garry, Pascale «Proust et Wilde — «Mr W.H.» et «Miss Sacripant» : étude de deux portraits imaginaires.». Études irlandaises, n°12-2,, 1987, pàg. 45-64. DOI: 10.3406/irlan.1987.2773.

## Bibliografia

* Proust, Marcel; Pinto, Josep Maria (traducció). «Noms de lloc: el lloc». A: A l'ombra de les noies en flor, II. Barcelona: Viena edicions, 2013 (El cercle de Viena, 37). ISBN 9788483307434.
# Elspeth Hay

Elspeth Hay (Rhynd, 24 d'abril de 1930), de casada Elspeth Graham, és una atleta escocesa, especialista en curses de velocitat, que va competir en els anys posteriors a la fi de la Segona Guerra Mundial.
Havia de participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948, però una lesió mentre s'entrenava ho impedí. En el seu palmarès destaca una medalla d'or en el 4x100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1950. Formà equip amb Jean Desforges, Dorothy Hall i June Foulds.
El 2012 va formar part del relleu de la flama olímpica dels Jocs Olímpics de Londres.

## Referències

* ↑ «Legends of Scottish athletics finally given a voice» (en anglès). [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ «Ex-Marine carries Olympic torch» (en anglès). BBC News, 12-06-2012.
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «Olympic torch carried by 82-year-old» (en anglès). [Consulta: 25 maig 2020].
# El rei se'n va de gresca

El rei se'n va de gresca (títol original en anglès The King Steps Out) és una pel·lícula de comèdia lleugera estatunidenca del 1936 dirigida per Josef von Sternberg basada en els primers anys de l'emperadriu Elisabet d'Àustria, coneguda com "Sisi" o "Sissi", i el seu festeig i matrimoni amb Francesc Josep I d'Àustria, després que ell es va comprometre inicialment amb la seva germana gran Helena de Baviera. La pel·lícula està ambientada entre 1852 i 1854. Ha estat doblada al català.
El guió va ser escrit per Sidney Buchman, basat en una obra de teatre anomenada Sissys Brautfahrt d'Ernst Décsey i Robert Weil també conegut com Gustav Holm Columbia Pictures va comprar els drets a Ernst Marischka per fer la pel·lícula. La lletra de la música era de Dorothy Fields i la música del compositor i violinista vienès Fritz Kreisler. La fotografia va ser de Lucien Ballard i l'edició de Viola Lawrence. El disseny de vestuari va ser de l'austríac Ernst Deutsch-Dryden.
La futura ballarina de Broadway Gwen Verdon va debutar al cinema fent un solo de ballet als 11 anys, però no estava acreditada.
La pel·lícula només va tenir una influència mínima en la posterior trilogia Sissi de la dècada de 1950 d'Ernst Marischka protagonitzada per Romy Schneider i Karlheinz Böhm.

## Repartiment

* Grace Moore com Elisabet d'Àustria
* Franchot Tone com Francesc Josep I d'Àustria
* Walter Connolly com Duc de Baviera
* Raymond Walburn com Coronel von Kempen
* Elisabeth Risdon com Arxiduquessa Sofia
* Nana Bryant com Lluïsa de Baviera
* Victor Jory com Capità Palffy
* Frieda Inescort com Helena de Baviera
* Thurston Hall com Major
* Herman Bing com Pretzelberger
* George Hassell com Herlicka
* Johnny Arthur com a cap de la policia secreta
* Charles Coleman com a tinent (sense acreditar)
* William Hopper com a soldat (sense acreditar)
* Henry Roquemore com a cambrer (sense acreditar)
* C. Montague Shaw com a delegat rus (sense acreditar)
* Al Shean com a mestre de ballet (sense acreditar)
* Gwen Verdon com a ballarina especialitzada (sense acreditar)

## Recepció

Escrivint per a The Spectator l'any 1936, Graham Greene va donar a la pel·lícula una crítica lleugerament positiva, assenyalant que en les seves "seqüències lleugeres i divertides" portava els trets distintius del "toc Lubitsch". Greene va elogiar l'actuació de Bing, afirmant que "tota la pel·lícula [és portada] sobre les seves espatlles d'una manera molt expressiva".

## Referències

* 1 2 Nugent, Frank S. «Grace Moore's First Operetta, 'The King Steps Out,' Opens at the Music Hall -- 'Florida Special' at the Rialto.». The New York Times, May 29, 1936.
* ↑ El rei se'n va de gresca a esadir.cat
* ↑ Baxter, John. Von Sternberg. University Press of Kentucky p. 198, 2010. ISBN 978-0-8131-3994-4.
* ↑ Greene, Graham «The Texas Rangers/Savoy Hotel 217/The King Steps Out». The Spectator, 09-10-1036. (reprinted in: The Pleasure Dome, 1980, p. 108. ISBN 0192812866. )

## Enllaços externs

* The King Steps Out film clip a YouTube