OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre del Tostón

El Castell del Cotillo, torre de la Mare de Déu del Pilar i Sant Miquel o torre del Tostón, és una torre de defensa situada a la localitat del Cotillo, al municipi de l'Oliva a l'illa de Fuerteventura, (província de Las Palmas, Canàries, Espanya). Protegia el port natural, conegut com a Puerto del Roque des de 1599 fins al 1626, que va passar a denominar-se Puerto del Tostón, i al segle xx va obtenir el nom actual del Cotillo. Es va construir sobre les runes del castell de Rico Roque, construït per Jean de Bethencourt, i la van anomenar Torre de la Mare de Déu del Pilar i Sant Miquel.

## Descripció

És una torre de planta circular i dues altures construïda el 1743, obra de l'enginyer militar Claudio de Lisle. La torre defensava amb tres canons de ferro la costa i les naus fondejades al port del Cotillo dels pirates berbers, anglesos i francesos. És semblant al Castell de Fuste, del mateix enginyer, i també a Fuerteventura, però de menors dimensions i sense espitlleres al parapet perimetral. L'accés és per una escala de pedra exterior i un pont llevadís.
Hi ha cert nombre de torrasses en diversos paratges de la geografia de l'arxipèlag, seguint una certa línia de construcció d'iguals característiques. El Castell del Cotillo es considera 'bessó' del Castell de Sant Andrés a Tenerife; els de Gando i Sant Pere, en Gran Canària; el de Caleta de Fuste, a Fuerteventura; i la Torre de l'Àguila, a Lanzarote.

## Referències

* ↑ «Bienes de Interés Cultural». www.gobiernodecanarias.org. [Consulta: 10 juny 2020].
* 1 2 «La torre de El Tostón» (en castellà). Corralejo.
* ↑ «La Torre del Tostón o del Rico Roque» (en castellà). , 02-09-2013 [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ Fernández de la Fuente, Mónica. De la isla de Menorca a las costas sur y este de Inglaterra: análisis del prototipo de torre Martello (tesi) (en castellà). Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madrid, 2015.
* ↑ «El castillo de San Andrés. El antiguo centinela.». Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 5 juliol 2022].
# Tulln an der Donau

Tulln an der Donau és una ciutat a Àustria amb 16.197 habitants, capital del districte de Tulln, a la Baixa Àustria. A causa de la seva abundància de parcs i altres espais verds, a Tulln se'l coneix com a Blumenstadt, que significa "ciutat de les flors".Mentre que la ciutat està envoltada per la plana Tullnerfeld, gairebé la totalitat de la seva àrea urbanitzada es troba a la riba sud del riu Danubi.

## Història

Tulln és una de les localitats més antigues d'Àustria. Encara que estava habitada en temps preromans (el nom Tulln és probablement una paraula cèltica), va guanyar importància com el fort romà Comagena. En els últims temps del govern romà, Sant Severí va visitar la ciutat i la va salvar dels bàrbars
L'any 859, la ciutat va ser esmentada per primera vegada com Tullina en un document. Va guanyar importància com a residència de la Casa de Babenberg, atenuant-se alhora que creixia Viena. El 6 de setembre de 1683 l'exèrcit polonès es va unir a Tulln amb forces imperials (austríaques), així com tropes de Saxònia, Baviera, Baden, Francònia i Suàbia, per a la batalla de Viena. El segle xx va ser un altre període de creixement, i el 1986, Tulln aspirava a convertir-se en capital de la Baixa Àustria, però finalment fou escollit Sankt Pölten.

## Actualitat

Una planta de producció de sucre important, Agrana Àustria, es troba a Tulln. Diverses fires rellevants, incloent-hi d'equipament de càmping i demostracions de vaixells, també es duen a terme a la ciutat. Diverses institucions de l'Estat de Baixa Àustria, com ara el cos de bombers o el servei d'atenció de desastres, tenen la seu a Tulln. L'Escola Federal d'Aviació també és a Tulln.
L'ajuntament de 37 seients està dominat pel Partit Popular d'Àustria, que té 22 dels seients. L'administració de la ciutat ha portat una àmplia reforma del trànsit urbà, per canviar els semàfors per rotondes, de les quals Tulln ara en té 22. Dos ponts travessen el Danubi a Tulln. El tren de Franz Josef creua el Danubi a Tulln, continuant a través de Krems an der Donau a Gmünd. Der Standard, un diari vienès, es produeix a Tulln.

## Llocs d'interès

* D'acord amb el Cantar dels nibelungs, va ser a Tulln on Atila va conèixer a Krimilda i li va proposar matrimoni. Una font, els Nibelungs-Brunnen ("la Font dels Nibelungs") es va construir el 2005 per fer referència a aquest esdeveniment.
* Aubad és un llac molt conegut a Tulln amb molts visitants i turistes durant la primavera i l'estiu.
* Minoritenkloster, un convent.
* Una torre romana del segle quart.
A més, la ruta cicloturista del Danubi passa per aquesta ciutat.

## Referències

* ↑ «Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018» (en alemany).
* ↑ «willkommen in der donauregion» (en alemany). Arxivat de l'original el 2022-10-09. [Consulta: 9 octubre 2022].
* 1 2 3 4 «HISTORICAL DEVELOPMENT OF THE CITY» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-10-09. [Consulta: 9 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Tulln an der Donau - Lloc web oficial
# David de Nerken

David de Nerken (en armeni Դավիթ Անհաղթ, 'David l'invencible') va ser un important filòsof neoplatònic armeni, comentador d'Aristòtil i Plató, parent de Moisès de Khoren. Va influir en tots els filòsofs armenis fins al segle xviii.

## Biografia

Va viure al final del segle v i començaments del segle vi. La tradició el fa deixeble de Mesrop d'Armènia i del Catolicós Sant Sahak, a més de company de Moisès de Khoren, però quan va néixer, cap a l'any 470, aquests erudits ja eren morts. Se sap que va estudiar a Alexandria amb Sirià, preceptor de Procle, i també amb Olimpiòdor, i va ser un dels darrers que va provar d'harmonitzar les filosofies de Plató i Aristòtil. Va ensenyar a l'Escola d'Alexandria i després va viatjar a Atenes i a Constantinoble, on per les seves habilitats en el discurs va rebre el sobrenom d'invencible. Va tornar a Armènia a una edat avançada. Quan va arribar, les seves ensenyances van trobar l'oposició del clergat, i va haver de refugiar-se al Monestir de Hakhpat, on va morir entre l'any 550 i 560. L'Església Armènia més tard el va canonitzar.

## Obres

David de Nerken va ser autor de diverses traduccions del grec a l'armeni d'obres de Plató, Aristòtil i altres filòsofs. Les seves quatre obres més importants són:
* Prolegòmens a la filosofia, on analitza sis definicions de la filosofia per concloure que és "la ciència que permet a l'home entendre les lleis de la naturalesa".
* Comentari a l'Isagogè de Porfiri.
* Comentari a l'Analítica d'Aristòtil
* Comentari a les Categories d'Aristòtil.
També va deixar escrits sobre música, tractada des d'un punt de vista filosòfic.

## Referències

* 1 2 Mutafian, Claude (dir.). Arménie: la magie de l'écrit. París: Somogy, 2007, p. 103, 209. ISBN 9782757200575.
* ↑ Hacikyan, Agop J. (coord.). The heritage of Armenian literature, vol. II: From the sixth to the eighteenth century. Detroit: Wayne State University Press, 2002, p. 288-289. ISBN 9780814330234.
# Masia Codella

La Masia Codella és un edifici del municipi de les Preses (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa ubicada dalt d'un turonet, voltada per una tanca de pedra volcànica. Codella, juntament amb el Vigatà, eren les cases més importants d'aquest sector del pla de Les Preses, que s'endinsa vers la vall de La Pinya.
És de planta rectangular i teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes laterals. Va ser bastida majoritàriament amb pedra volcànica, que posteriorment es va emblanquinar. Disposa de planta baixa i dos pisos superiors. Cal destacar un cos ubicat a la façana de migdia, amb una filera d'espitlleres (6) que protegien l'accés al casal.
El que dona personalitat al mas és, sens dubte, la façana que mira al sol amb quatre arcades de punt rodó a cada planta. Posteriorment es realitzaren ampliacions pel costat de ponent.

## Referències

* 1 2 3 «Masia Codella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Alexandre Pharamond

Alexandre Emmanuel Pharamond (París, 20 d'octubre de 1876 – Neuilly-sur-Seine, Hauts-de-Seine, 4 de maig de 1953) va ser un jugador de rugbi francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or en la competició de rugbi.
En el seu palmarès també destaquen tres lligues franceses, el 1900 amb el Racing club de France i el 1901 i 1903 amb l'Stade français.

## Referències

* ↑ «Alexandre Pharamond Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2015. [Consulta: 26 setembre 2015].
* ↑ «Alexandre Pharamond». www.finalesrugby.com. Arxivat de l'original el 26 de setembre 2015. [Consulta: 26 setembre 2015].
# Marta Tibor

Marta Tibor –en serbi, Марта Тибор– (Sombor, 7 de juny de 1983) és una esportista sèrbia que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Mundial de Piragüisme de 2007 i una medalla de bronze al Campionat Europeu de Piragüisme de 2008, ambdues en la prova de K4 200 m.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2007 | Duisburg ( Alemanya) | 3 | K4 200 m |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2008 | Milà ( Itàlia) | 3 | K4 200 m |

## Referències

* ↑ «Marta Tibor» Arxivat 2012-12-14 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).
* ↑ «Marta Tibor» en Canoeresults.eu (en anglès).

## Enllaços externs

* Lista de medallistas olímpicos y mundiales en piragüismo (1936-2007): parte 1, parte 2. Federación Internacional de Piragüismo (anglès)
# Pêcheur d'Islande (pel·lícula de 1959)

Pêcheur d'Islande és una pel·lícula francesa dirigida per Pierre Schoendoerffer, estrenada el 24 de juny de 1959. No es tracta d'una adaptació de la novel·la de Pierre Loti, la història de la qual transcorre íntegrament a terra, a la Bretanya; només comparteix el títol.

## Argument

Les aventures al mar d'una tripulació bretona de Concarneau: el capità greument ferit en una tempesta és substituït pel seu segon al comandament, Yan. En tornar al port, l'armador, Mével, va donar a Yan el seu primer comandament. La filla de Mével, que llavors el veu amb una altra llum, s'enamora d'ell. Durant una sortida per un mar tempestuós, Yan és arrossegat per una fulla de metall, però per sort un vaixell estranger aconsegueix salvar-lo.

## Repartiment

* Jean-Claude Pascal: Guillaume Floury, conegut com "Yan"
* Juliette Mayniel: Gaud Mével
* Charles Vanel: l'armador Mével
* Michel Garland: Pastor
* Georges Poujouly: Sylvestre Moan
* Joëlle Bernard: Jenny
* Alain Saury: el sacerdot
* Albert Dinan: Quémeneur
* Mag Avril: l'àvia
* Bigoti: el gendarme
* Pierre Bénichou: el fill de l'armador
* Sylvain Lévignac

## Referències

* ↑ Pêcheur d'Islande a unifrance.org
* ↑ Pêcheur d'Islande a la Cinemateca de Bretanya

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Anneliese Kapp

Anneliese Kapp (Frankfurt del Main, 2 de desembre de 1908 - 1952) va ser una saltadora alemanya que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on fou onzena en la prova de palanca de 10 metres del programa de salts.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1934, rere Olga Jensch-Jordan i Katinka Larsen.

## Referències

* 1 2 Anneliese Kapp a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «European Swimming Championships (Women)». [Consulta: 2 octubre 2020].
# Antje Frank

Antje Frank (Süderholz, 5 de juny de 1968) és una ex-remadora alemanya que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya fins a la reunificació alemanya.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics de Barcelona, on guanyà la medalla de bronze en la competició del quatre sense timoner del programa de rem formant equip amb Annette Hohn, Gabriele Mehl i Birte Siech. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Antje Frank Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com
# Anton Rom

Anton Rom (Würzburg, 10 de març de 1909 - Würzburg, 30 de desembre de 1994) fou un remer alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Rudolf Eckstein, Martin Karl i Wilhelm Menne.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat d'Europa de rem, una en el quatre sense timoner de 1934, i una altra en el quatre amb timoner de 1935.

## Referències

* ↑ «Toni Rom Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Vierer o.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 19 maig 2018].
* ↑ «Rudern – Europameisterschaften (Herren – Vierer m.Stm.)» (en alemany). Sport Komplett. [Consulta: 13 maig 2018].
# Antonio Conelli

Antonio Conelli (Lugano, 26 de setembre de 1909 - Como, 2003) va ser un nedador italià que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va disputar dues proves del programa de natació. En ambdues, els 100 metres i 4×200 metres lliures quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de 1931 i cinc campionats nacionals, un en els 4x100 i quatre en els 4x200 metres lliures.

## Referències

* 1 2 «Antonio Conelli Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 28 juny 2019].
# Antonio Garzoni Provenzani

Antonio Garzoni Provenzani (Roma, 2 de desembre de 1906 - Roma, 15 de febrer de 1989) fou un remer italià que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Antonio Ghiardello, Francesco Cossu i Giliante D'Este.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat d'Europa de rem, una d'or en la prova dels quatre amb timoner de 1931, i una de bronze en el vuit amb timoner de 1934.

## Referències

* 1 2 «Antonio Garzoni Provenzani Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Antonio Ghiardello

Antonio Ghiardello (Santa Margherita Ligure, 21 de març de 1898 - valor desconegut, 5 de gener de 1992) fou un remer italià que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Francesco Cossu, Giliante D'Este i Antonio Garzoni Provenzani. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, fou quart en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat d'Europa de rem, tres d'or, en la prova dels quatre amb timoner, i una de bronze, en el vuit amb timoner, entre 1929 i 1934.

## Referències

* 1 2 3 «Antonio Ghiardello Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d'octubre 2012. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Armand Massard

Armand Émile Nicolas Massard (París, 1 de desembre de 1884 - París, 9 d'abril de 1972) va ser un tirador d'esgrima francès, especialista en espasa, que va competir en els anys posteriors a la Primera Guerra Mundial.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la competició d'espasa individual guanyà la medalla d'or, mentre en la d'espasa per equips guanyà la de bronze.
El 1924, als Jocs de París, fou cinquè en la competició d'espasa individual. El 1928, a Amsterdam, disputà els seus tercers i darrers Jocs Olímpics. En ells disputà dues proves del programa d'esgrima. En la competició d'espasa individual quedà eliminat en semifinals, mentre en la d'espasa per equips guanyà la medalla de plata.
El 1911 fundà la Federació Parisina d'Esgrima, que presidí entre 1921 i 1940. Durant la Segona Guerra Mundial va presidir la Federació Francesa d'Esgrima, entre 1943 i 1945. Entre 1933 i 1967 presidí el Comitè olímpic francès (COF).
Fou periodista del Le Figaro i col·laborador del diari de dreta L'Ami du peuple de François Coty, on dirigia els serveis esportius. Membre de la Croix-de-feu, Armand Massard es manifestà al costat dels veterans i els membres de les Lligues durant els disturbis del 6 de febrer de 1934.

## Reconeixements

Massard fou reconegut amb la Creu de Guerra 1914-1918 pels seus serveis durant la Primera Guerra Mundial, així com fou nomenat cavaller de la Legió d'Honor.

## Referències

* 1 2 3 «Armand Massard Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 23 octubre 2017].
* ↑ Le Figaro, 5 juin 1932, p. 2
* ↑ L'Humanité, 10 gener 1935, p. 1-2
* ↑ Paul Perrin i Jean de Tinguy du Pouët, Rapport fait au nom de la commission d'enquête chargée de rechercher les causes et les origines des événements du 6 février 1934, París, Cambra dels diputats, 1934, p. 31
# Arthur Reinmann

Arthur Reinmann (Districte administratiu d'Oberaargau, 1901 - Districte administratiu d'Oberaargau, 1983) fou un aixecador suís que va competir durant la dècada de 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on disputà la prova del pes ploma, per a aixecadors amb un pes inferior a 60 kg, del programa d'halterofília. En ella guanyà la medalla de bronze. Quatre anys més tard, als Jocs d'Amsterdam, fou cinquè en la prova del pes ploma del programa d'halterofília.

## Referències

* 1 2 «Arthur Reinmann Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 8 gener 2017].
# Attia Hamouda

Attia Hamouda (àrab: عطية حمودة) (El Caire, 1914 - 1992) fou un aixecador egipci que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla de plata en la categoria del pes lleuger del programa d'halterofília.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del Món d'halterofília, el 1938 i 1950.

## Referències

* 1 2 «Attia Hamouda Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 27 març 2019].
* ↑ Mahmoud Fayad. chidlovski.net
# August Heim

August Heim (Offenbach am Main, 13 de març de 1904 - Offenbach am Main, 8 de maig de 1976) va ser un tirador d'esgrima alemany que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on quedà eliminat en sèries en la prova del programa d'esgrima que disputà. Vuit anys més tard, als Jocs de Berlín, disputà quatre proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en les proves de sabre i floret per equips, mentre en les altres dues quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles de bronze al Campionat del Món d'esgrima, el 1931, 1934, 1935 i 1937, i set campionats nacionals, tres de floret i quatre de sabre, entre 1930 i 1938.

## Referències

* 1 2 3 «agost Heim Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 21 març 2019].
# Axel Alfredsson

Axel Alfredsson (Helsingborg, 2 de maig de 1902 - Nacka, 9 d'agost de 1966) fou un futbolista suec, que jugava de defensa, que va competir durant la dècada de 1920 i 1930.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de futbol.
Pel que fa a clubs, defensà els colors del Helsingborgs IF (1920 a 1929) i AIK Solna (1929 a 1936), amb qui guanyà la lliga sueca de 1931-32. Amb la selecció nacional jugà 31 partits, en què no marcà cap gol.

## Referències

* ↑ «Axel Alfredsson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 23 abril 2018].
* ↑ Axel Alfredsson - national-football-teams.com (anglès)
* ↑ Axel Alfredsson. Comitè Olímpic Suec
# Ayano Shibuki

Ayano Shibuki (en japonès 渋木 綾乃 Shibuki Ayano; Nagano, 29 de març de 1941) va ser una jugadora de voleibol japonesa que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol.

## Referències

* ↑ «Ayano Shibuki Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2012. [Consulta: 22 novembre 2017].
# Zemun

Zemun (en ciríl·lic serbi: Земун, pronunciat [zěmuːn]) és un municipi de la ciutat de Belgrad. Zemun era una ciutat separada que va ser absorbida per Belgrad en 1934. El desenvolupament de Nou Belgrad a la fi del segle xx va afectar l'expansió de la zona urbana contínua de Belgrad.
Segons els resultats del cens de 2011, el municipi de Zemun té una població de 168.170 habitants, del qual predomina els serbis amb 87.9%, seguit pels gitanos amb 3.3% i els croats amb 0.8%.

## Referències

* ↑ «O Земуну» (en serbi). [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ «ETHNICITY Data by municipalities and cities». stat.gov.rs. Statistical Office of Serbia. [Consulta: 1r març 2018].
# Stjepan Bobek

Stjepan Bobek (Zagreb, 3 de desembre de 1923 - Belgrad, 22 d'agost de 2010) fou un futbolista i entrenador de futbol croat.
Jugà pel Građanski Zagreb i el 1945 fitxà pel FK Partizan, on fou una gran estrella, marcant 403 gols en 468 partits, rècord al club. Bobek guanyà dues lligues i quatres copes. L'any 1995 fou escollit el més gran jugador del club de tots els temps. Fou el màxim golejador de la lliga iugoslava dos cops els anys 1945 i 1954.
És el màxim golejador de tots els temps amb la selecció de Iugoslàvia amb 38 gols en 63 partits. Disputà dues Copes del Món els anys 1950 i 1954. També jugà dos Jocs Olímpics on guanyà dues medalles d'argent els anys 1948 i 1952.
El 8 de juny de 1947 va marcar la xifra rècord de 9 gols en un partit contra el 14 Octobar a Niš.
Un cop es retirà fou entrenador. El 1959 es convertí en entrenador del CWKS Warszawa de Polònia, fitxant pel FK Partizan la temporada següent. Guanyà tres lligues consecutives amb l'equip, deixant el club el 1963. El 1964 tornà a Varsòvia i posteriorment marxà a Grècia on dirigí el Panathinaikos FC dels 60. Els seus següents equips van ser el Partizan (1967), Olympiakos FC (1970), Dinamo de Zagreb (1972) i Vardar Skopje.

## Referències

* 1 2 3 «Leyenda del Partizan». La Vanguardia, 26-08-2010. [Consulta: 20 març 2012].

## Enllaços externs

* (serbi) Web de la selecció sèrbia Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* RSSSF
# Mauzé

Mauzé fou un castell del Poitou.
El 1033, les tropes de l'hereu d'Anjou, Jofré Martell (després comte 1040-1060) van envair el Poitou en nom de la seva esposa Agnes de Borgonya (vídua en primeres noces de Guillem III de Poitou i V d'Aquitània el Gran) i els dos fills bessons d'aquesta, Guillem de Parthenay (o Guillem Aigret, després Guillem V de Poitou i VII d'Aquitània) i Guillem VI de Poitou i VIII d'Aquitània. El seu fillastre Guillem IV de Poitiers i VI d'Aquitània el Gros, que havia succeït el seu pare Guillem III-V, fou fet presoner a la batalla de Montcoué (Montcouer) el setembre del 1033 i no fou alliberat fins al 1036 contra pagament d'un rescat, morint finalment el 15 de desembre del 1038 sense fills. El comtat va passar llavors al seu germà Eudes de Poitiers, duc de Gasconya, que va sortir d'aquestes terres per combatre a Jofre Martell i a Agnes que dominaven el comtat de Poitou; després d'una primera derrota va fer mitja volta i fou assetjat al castell de Mauzé, morint en el setge (1039).
A Mauzé hi va dormir el rei Carles IX de França la nit del 18-19 de setembre de 1565.

## Referències

* Michel Dillange, Les Comtes de Poitou, Ducs d'Aquitaine (778-1204), Geste éditions, coll. « La Crèche », 1995, 304 p. (ISBN 978-2-910919-09-2).
* Olivier Guillot, Le comte d'Anjou et son entourage au XIe siècle, Paris, Editions Picard, 1972.
Viccionari